Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області
Справа № 279/9053/13-ц
Провадження № 2/279/391/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2014 року

Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області

в складі:

головуючої - судді Куліченко
М.В.

за участю секретаря сз Ленько
Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
м.Коростень цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна
подружжя, врахування спільних
кредитних зобов"язань,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з цим
позовом вказує, що перебував в шлюбі з
відповідачем з 26.07.2006 року до 21.07.2009
року.

4 березня 2013 року Коростенський суд в
справі №2-2435/11, ухвалив
рішення про визнання спільно набутим
майном подружжя та про поділ майна між
ними і вирішив: визнати автобус ПАЗ
32054-07державний номер НОМЕР_1, автобус
«І-VАN» , НОМЕР_2 державний номер НОМЕР_2,
легковий автомобіль «Опель-Вектра».
державний номер НОМЕР_3 спільною
власністю подружжя; визнати за кожним
з них право власност1 на ? ідеальну
частину автобуса «І-VАN», », залишивши
його у їх спільній частковій
власності. Стягнено з нього на користь
ОСОБА_3 35000 гривень вартості 1/4 частини
майна: автобуса ПАЗ 2054-07 та легкового
автомобіля «Опель-Вектра».

13.08.2013 року, йому стало відомо, що за
період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_3 ,
на підставі свідоцтва 11956 від 14.12.2013
року було набуто право власності на 1/4
частину приватизованої квартири
АДРЕСА_1. До вказаного часу вона цей
факт прямо заперечувала. Вказує,що
згідно ухвали Коростенського
міськкрайонного суду від 4.10.2013 року
вказана обставина є новою обставиною
і може бути підставою для пред"явлення
нової вимоги. Середня вартість 1 м2
загальної площі такої квартири по
АДРЕСА_1, складає 3545 грн. Вартість
цієї квартири становить 180 044 грн.
Частка ОСОБА_3 у грошовому виразі
становить 45000 грн. Посилається на п. 23
Постанови Пленуму Верховного суду від
21 грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», і вказує,що вирішуючи спори
між подружжям про майно необхідно
враховувати, що спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які не можуть їм належати
, незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та цінні папери, паєнакопичення
в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будвельному кооперативі;
грошові суми та майно, належне подружжю
за іншими зобов'язаннями.

14.03.2008 року, ним було отримано кредит в
сумі 160 000 грн. відповідно до кредитної
угоди № МК-17-18 укладеного з ПАТ КБ
«ПриватБанк» для придбання автомобіля
«І-VАN».

Вказаний кредит брався в інтересах та
на потреби сім"ї, про що свідчить
наступне: відповідач, була ознайомлена
з умовами кредитної угодми, надала
згоду на отримання кредиту та згідно до
договору поруки № МК-17-18 укладеного між
нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» - є
поручителем по даному кредиту. За
вказані кошти було придбано автобус
«І-VАN» ,У забезпечення виконання
зобов'язань по цій угоді в заставу було
передано вказаний автобус , а за ним та
ОСОБА_3,через неподільність речі,
визнано право власності 1/2 ідеальну
частину вказаного майна.

Після розірвання шлюбу, тобто з
16.06.2009 року по 18.03.2013 року в рахунок
погашения заборгованості за кредитною
угодою №МК-17-18 від 14.03.2008 року ним
особисто, за рахунок власних кошт було
оплачено 183914,98 грн., строк дії
кредитної угоди закінчився в березні
2013 року. Станом на 25.11.2013 року
заборгованість по цій кредитній угоді
становить 2856,13 грн. Вказує, що п. 23, 24
Постанови Пленуму Верховного суду від
21 грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя»,вказує, що вирішуючи спори
між подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються, також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім"ї. Вказує,що
згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір,
укладений одним з подружжя в інтересах
сім"ї, створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором використане в інтересах
сім"ї. Тому, дружина та чоловік
незалежно від припинення шлюбу мають
рівні права та обов'язки щодо спільно
нажитого у шлюбі майна, бо розірвання
шлюбу не звільняє подружжя від
зобов'язань за кредитом. Просить
визнати 1/4 частину приватизованої
квартири АДРЕСА_1, спільною сумісною
власністю подружжя. Визнати за ним
право власності на 1/8 частину цієї
квартири, врахувати спільні кредитн1
зобов'язання та стягнути з
відповідачки на його користь 1/2
частину сплачених ним кредитних кошт
по кредитній угод1 №МК-17-18 від 14.03.2008
року в сум1 91957,49 грн. Судові витрати в
сум1 1144 грн. 64 коп. покласти на
відповідача.

В судовому засіданні позивач
ці вимоги підтримав.

Відповідач - проти позову
заперечила і пояснила, що автомобіль
«І-VАN» ними дійсно придбано ними під
час перебування в шлюбі, за кредитні
кошти банку. За рішенням суду цей
автомобіль визнано їх спільною
частковою власністю і через
неподільність речі,залишено в їх
спільному користуванні, але автомобіль
фактично перебуває в позивача, який ним
користується, тому він і сплачує
кредит банку. Квартира, яку бажає
розділити позивач була державною і
приватизована сім"єю її матері, їй
належить лише ? частка, позивач не має
жодного відношення до цього
придбання.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного. Між сторонами
виникли правовідносини, пов»язані з
правом власності на майно та його
розподілом, які врегульовано ст.368,370,372
ЦК України, 68-71 СК України.

Як вбачається з матеріалів
справи, сторони з 26.07.2006 року до 21.07.2009
року перебували в зареєстрованому
шлюбі. ( л.с. 8,9).

4 березня 2013 року Коростенський суд в
справі №2-2435/11, ухвалив
рішення про визнання спільно набутим
майном подружжя ОСОБА_3 та про поділ
майна між ними і вирішив: визнати
автобус ПАЗ 32054-07державний номер
НОМЕР_1, автобус «І-VАN», НОМЕР_2
державний номер НОМЕР_2, легковий
автомобіль «Опель-Вектра». державний
номер НОМЕР_3 спільною власністю
подружжя; визнати за кожним з них право
власност1 на 1/2 ідеальну частину
автобуса «І-VАN», залишивши його у їх
спільній частковій власності. (л.с. 11,149
).

Згідно довідки Коростенського МБТІ
№ 930 від 13.08.2013 року ОСОБА_3 є власницею ?
част. квартири АДРЕСА_1,яка була
приватизована нею за свідоцтвом № 11956
від 14.12.2006 року, разом з іншими членами
сім"ї. (л.с. 15)

За правилами ст. 60 СК України - майно
набуте подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Подружжя
має право на поділ майна,що є їх
спільною сумісною власністю і цьому
разі частки такого майна кожного з
подружжя є рівними. Згідно ст. 370 ЦК
України співвласники мають право на
виділ в натурі частки з майна,що є в їх
спільній сумісній власності.

Відповідно до позиції п. 23,24
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 21.12.2007 N 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу,визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" при вирішенні питання про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Судом встановлено,що
набуття відповідачкою у власність 1/4
част. квартири АДРЕСА_1,відбулось не за
рахунок вкладення спільних кошт
сторін чи їх спільної праці, а від
приватизації ОСОБА_3, разом з іншими
членами сім"ї, державного майна у
вигляді вказаної квартири. Тому
вказане майно не є спільною сумісною
власність сторін і поділу між ними не
підлягає. В задоволенні цієї вимоги
позову суд відмовляє.

Що стосується вимоги позову про
зарахування спільних кредитних
зобов"язань за кредитною угодою МК 17-18
від 14.03.2008 року, укладеною між
позивачем та банком, то суд цю вимогу ,
також, відхиляє, оскільки така вимога
може бути заявлена лише при розподілі
спільного майна подружжя, оскільки
спільне майно, яке підлягає розподілу
між сторонами відсутнє, то і
зарахування при цьому кредитних
зобов"язань бути не може.

Крім того, суд враховує, що за
рішенням Коростенського суду від 4
березня 2013 року в справі №2-2435/11,
визнано за кожним з сторін право
власност1 на 1/2 ідеальну частину
автобуса «І-VАN»,через неподільність
речі та залишено його у їх спільній
частковій власності. Встановлено судом
і цього не заперечили сторони, що
вказаний транспортний засіб, після
ухвалення рішення фактично перебуває в
користуванні ОСОБА_2, який і погашає
кредит банку за цей автомобіль.

За таких обставин, суд вважає що
вимоги позивача є не обґрунтованими і
суд їх відхиляє.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. 213-218 ЦПК України, гл. 8 СК
України, ст. 368, 372 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позову до ОСОБА_3 про розподіл майна
подружжя, врахування спільних
кредитних зобов"язань.

Рішення може бути оскаржено до
Житомирського апеляційного суду
протягом 10 днів, після його
проголошення.

Суддя: