АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача
СтрижеусаА.М.,

суддів:
Чобіток А.О., Шкоріної О.І.

при
секретарі: Лужецькій І.С.

за участю: представника позивача
ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачі ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення
суми авансу, зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_5 про тлумачення договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №754/17434/2013 № апеляційного
провадження:22-ц-796/7580/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Шевчук
О.П.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. Позивач
ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення авансу та
неустойки.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що у березні 2011 року
він вирішив придбати квартиру АДРЕСА_1
що належала відповідачу у справі.

18 березня 2011 року між ним та ОСОБА_3
укладено Договір, відповідно якого він
надав відповідачу аванс в розмірі 24 000
гривень. На прохання відповідача він
надав йому ще 12 000 гривень авансу, що
підтверджується додатковою угодою до
Договору.

До 18 травня 2011 року він з відповідачем
повинні були укласти Договір купівлі -
продажу квартири, однак з вини
відповідача угода укладена не була.

На свої неодноразові звернення до
відповідача про повернення коштів він
отримав відмову.

Посилаючись на викладене, позивач
просить суд стягнути з відповідача
сплачену суму авансу в розмірі 36 000
гривень та неустойку в розмірі авансу,
що загалом становить 72 000 гривень.

В ході розгляду справи позивачем
змінено предмет позову, а саме ОСОБА_5
просив суд стягнути з ОСОБА_3 суму
авансу, внесену за купівлю квартири
АДРЕСА_1 «Б» у м. Києві в розмірі 36 000
гривень, суму неустойки в розмірі 36 000
гривень, всього - 72 000 гривень,
інфляційні втрати за час прострочення
повернення коштів в розмірі 1 225
гривень, 3 % річних від простроченої
суми - 5 348 гривень, обґрунтовуючи
позовні вимоги тим, що Договір від 18
березня 2011 року є удаваним, оскільки
приховує попередній договір купівлі -
продажу квартири, фактично між
сторонами укладено договір позики.

Не погоджуючись з позовними
вимогами ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_3
подав зустрічний позов про тлумачення
договору.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог посилається на те, що ОСОБА_5
тлумачить укладений між сторонами
справи 18 березня 2011 року договір як
договір позики.

ОСОБА_3 вважає, що між сторонами
укладено організаційний договір, метою
якого була організація підписання
договору купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_1

В обґрунтування свого тлумачення
договору, укладеного між сторонами у
справі ОСОБА_3 зазначає, що відповідно
п. 1 Договору його предметом є
домовленість покупця та продавця про
передавання та отримання авансу з
метою організації підписання договору
купівлі - продажу майна - квартири,
відповідно п. З договору кошти
передавались для використання
продавцем винятково з метою
організації підписання договору
купівлі - продажу нерухомості.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 17 квітня 2014 року ОСОБА_5 в
задоволенні позову до ОСОБА_3 про
стягнення суми авансу - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
тлумачення договору задоволено.

Розтлумачити Договір від 18 березня 2011
року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 як
договір організації укладання
договору купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_1

Не погоджуючись з рішенням суду
позивачем ОСОБА_5 подано апеляційну
скаргу, в якій він просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги та
відмовити в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на
порушенням суду першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивач ОСОБА_2, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_5,
підтримав доводи своєї апеляційної
скарги.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 проти доводів апеляційної
скарги заперечували, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши обґрунтованість та
законність оскаржуваного рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 18 березня 2011 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено Договір,
предметом якого відповідно п.1 є угода
покупця та продавця про передачу та
отримання авансу для організації
підписання договору купівлі - продажу
майна, що належить продавцю - квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно п. 3 зазначеного Договору
кошти, отримані за даною угодою
використовуються виключно з метою
організації підписання договору
купівлі - продажу нерухомості.

Відповідно п. 3 угоди сума авансу,
передана покупцем продавцю становить 24
000 гривень.

18 березня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5
укладено Додаткову угоду до Договору,
відповідно якої сума авансу
збільшилась на 12 000 гривень та
становить 36 000 гривень (а.с. 7).

Позивач просив суд стягнути з
відповідача суму авансу в розмірі 36 000
гривень, неустойку відповідно п. 8
Договору в розмірі 36 000 гривень,
інфляційні втрати за час прострочення
повернення суми та 3 % річних.

При цьому в обґрунтування своїх вимог
позивач посилається на те, що між
сторонами укладено фактично договір
позики та обґрунтовує свої вимоги з
посиланням на норми законодавства, що
регулюють відносини позики.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

При цьому відповідно статті 1048 ЦК
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової

ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Статтею 637 ЦК України встановлено, що
тлумачення умов договору здійснюється
відповідно до статті 213 Кодексу.

У разі тлумачення умов договору можуть
враховуватися також типові умови
(типові договори), навіть якщо в
договорі немає посилання на ці умови.

Відповідно до ст. 213 ЦК України, зміст
правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами). На вимогу однієї
або обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту
правочину.

Виходячи з аналізу положень норм ст. 213
ЦК України, тлумачення правочину
здійснюється з метою встановлення
точної волі осіб, що його уклали і може
мати місце, якщо викликає питання, має
суперечливий характер, у зв'язку з чим
необхідно уточнити його зміст.

При цьому ч.2 ст. 213 ЦК України не
допускає, щоб при тлумаченні правочину
здійснювався пошук волі учасників
правочину, який не знайшов
відображення в тексті самого
правочину.

При тлумаченні правочину не
допускається внесення змін у сам зміст
договору.

За встановлених обставин суд першої
інстанції прийшов до висновку про
обґрунтованість пред'явленого ОСОБА_3
зустрічного позову до ОСОБА_5 та
наявність правових підстав для
задоволення зустрічного позову.

Виходячи з наявних у матеріалах
справи та досліджених судом першої
інстанції письмових доказів суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про те, що обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими при вирішенні справи,
доведені.

Висновки суду щодо підстав для
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 та задоволення зустрічних
позовних вимог ОСОБА_3 відповідають
обставинам справи та положення
матеріального закону, оскільки між
сторонами укладено договір, який не
містить ознак договору позики.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин, застосовані
правильно.

Порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість постановленого по
даній справі рішення та відсутність
підстав для його скасування та
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргуОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 17 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: