Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2650/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:
Боєвої В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі:
Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та кредит» в особі Філії «Запорізьке
РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 14 квітня 2014 року в
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та кредит» в особі Філії «Запорізьке
РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» до
ОСОБА_3, третя особа товариство з
обмеженою відповідальністю
«Запоріжміст» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та договором поруки,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ПАТ «Банк
Фінанси та кредит» в особі Філії
«Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та
кредит» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та договором
поруки.

Позивач зазначав, що 28.02.2008 р. між ВАТ
«Фінанси та Кредит» в особі першого
заступника управляючого Філії
«Запорізьке РУ» ТОВ «Банк» Фінанси та
Кредит» і ТОВ «Запоріжміст» в особі
директора ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 456-01-08 про надання
кредиту на придбання екскаватора «ТОТА
ТХ210 С».

На підставі цього кредитного
договору відповідачу наданий кредит в
сумі 485000,00 грн. Згідно з Кредитним
договором була встановлена базова
відсоткова ставка за Кредитним
договором у розмірі 17% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення до 28.02.2013
року.

Додатковою угодою від 21.04.2008р.,
укладеною між Банком та ТОВ
«Запоріжміст» в особі директора
ОСОБА_3, процентна ставка за кредитним
договором була збільшена до 18 % з 21.04.2008
року до строку повернення кредиту
(пункт 3.1.(б) Додаткової угоди)/, а потім
до 27% річних з 28.02.2013р. до дня фактичного
погашення заборгованості.

В якості забезпечення виконання
грошових зобов'язань за даним
кредитним договором між банком та
ОСОБА_3 було укладено договір застави №
04097.3/0203 від 28.02.2008р. про передачу
Заставного майна, екскаватора «ТОТА
ТХ210 С», вартістю 693000,00 грн., а також,
було укладено з ОСОБА_3, як фізичною
особою, договір поруки № 1 від 12.11.2009
року.

Однак, ТОВ «Запоріжміст» не виконувало
належним чином, в обумовлені строки
зобов'язання щодо сплати кредиту та
відсотків у сумі, передбаченій
договором, тому, станом на 10.07.2013 року у
підприємства виникла заборгованість у
розмірі 523519,13 грн., яка складається з
суми строкової заборгованості за
основним боргом - 352771,73 грн.,
заборгованості по нарахованим
процентам - 136807,80 грн., та суми пені 33939,60
грн., тому позивач просив стягнути з
відповідача на користь банку
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 523519 грн. 13 коп. та витрати по
сплаті судового збору в розмірі 3441 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 14 квітня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Фінанси
та кредит» в особі Філії «Запорізьке
РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит»,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість судового рішення,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої
інстанції посилався на положення
статті 526 ЦК України, згідно якої
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умовдоговору, та на
положення статей 527, 554 ЦК України,
якими передбачено обов'язки кредитора
і боржника та виконання зобов'язання
боржником та поручителем.

Відмовивши в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»,
суд виходив з того, що строк
пред'явлення позивачем до відповідача,
як поручителя, вимоги щодо повернення
отриманих у кредит третьою особою (ТОВ
«Запоріжміст») коштів достроково,
сплинув 07 квітня 2013 року, оскільки
протягом трьох років з дня
застосуванням позивачем вимоги щодо
повернення кредиту достроково позивач
не пред'явив жодної вимоги до
відповідача (Поручителя), як-то
передбачено пунктом 5.1. Договору поруки
№ 1 від 12.11.2009 року, в зв'язку з чим
Договір поруки є припиненим.

Основні доводи апеляційної скарги
Публічного акціонерного товариства
«Банк Фінанси та кредит» полягають в
тому, що суд першої інстанції дійшов
неправильного висновку щодо спливу
позовної давності 07.04.2013 року - протягом
трьох років після пред'явлення банком
вимоги щодо повернення кредиту
достроково, оскільки в матеріалах
справи відсутні докази отримання
відповідачем вимоги № 1652 від 07.04.2010
року.

Такі доводи апеляційної скарги не
знайшли підтвердження при
апеляційному розгляді справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
28.02.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси
таКредит» (згодом перейменованого у
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») - в особі
першого заступника управляючого Філії
«Запорізьке РУ» ТОВ «Банк» Фінанси та
Кредит» і ТОВ «Запоріжміст» - в особі
директора ОСОБА_3, був укладений
кредитний договір № 456-01-08 про надання
кредиту на придбання екскаватора «ТОТА
ТХ210 С». За даним кредитним договором
ТОВ «Запоріжміст» наданий кредит в
сумі 485000,00 грн. В якості забезпечення
виконання грошових зобов'язань за
даним кредитним договором між банком
та ОСОБА_3 було укладено договір
застави № 04097.3/0203 від 28.02.2008р. про
передачу Заставного майна, екскаватора
«ТОТА ТХ210 С», вартістю 693000,00 грн., а
також, було укладено з ОСОБА_3, як
фізичною особою, договір поруки № 1 від
12.11.2009 року (а. с. 6-8; 12-13).

За кредитним договором була
встановлена базова відсоткова ставка в
розмірі 17% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення до 28.02.2013 року.
Додатковою угодою від 21.04.2008р.,
укладеною між Банком та ТОВ
«Запоріжміст» в особі директора
ОСОБА_3, процентна ставка за кредитним
договором була збільшена до 18 % з
21.04.2008р. до строку повернення кредиту -
про що вказано впідпункті 6 пункту
3.1.Додаткової угоди, а потім - до 27%
річних з 28.02.2013р. до дняфактичного
погашення заборгованості у разі
несвоєчасного виконання зобов'язання з
моменту непогашення суми кредиту до
дня фактичного погашення цієї суми
(підпункти пункт в, г пункту 3.2.
Додаткової угоди (а. с.11 ).

Підприємство ТОВ «Запоріжміст» не
виконувало належним чином зобов'язання
щодо сплати кредиту та відсотків у
сумі, передбаченій договором, станом на
10.07.2013 року у підприємства виникла
заборгованість у розмірі 523519,13 грн., що
складається з: суми строкової
заборгованості за основний боргом -
352771,73 грн., заборгованості по
нарахованим процентам - 136807,80 грн., та
пені в розмірі 33939,60 грн., що
підтверджується розрахунком, наданим
позивачем, а тому позивач просив
стягнути з поручителя ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
в -зазначеному розмірі та судові
витрати (а. с. 14-21).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно статті 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено законом або
договором. Кожна із сторін у
зобов'язанні має право вимагати
доказів того, що обов'язок виконується
належним боржником.

Частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

За змістом статті 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень сторін, ОСОБА_3 лише в 2013 році
дізнався про те, що господарським судом
Запорізької області вже стягнуто
вищевказану суму заборгованості з
підприємства. Підприємство визнано
банкрутом та призначено ліквідатора.
Тобто, ще в 2010 році Банк мав можливість
і повинен був, якщо в нього були
претензії до поручителя, стягнути з
ОСОБА_3 за рішенням суду заборгованість
- як з поручителя.

З матеріалів справи видно, що
листом-вимогою від 07.04.2010 року № 1652 Банк
повідомив відповідача про порушення
вимог п. 1.1. та п. 3.4. Кредитного договору
позичальником (3-м особа), у зв'язку з чим
станом на 01 квітня 2010 року
заборгованість по Кредитному договору
складала 359 198,52 грн., тому згідно п. п. 1,
6.1., 6.2., 6.3. Кредитного договору, п. п. 2, 8, 9
Договору застави, п. 1, п. 2, п. 3 Договору
поруки, відповідачу була направлена
вимога про повне дострокове погашення
заборгованості за кредитом та
відсотками, а також, про сплату пені та
штрафних санкцій у 30-ти денний строк з
дня отримання цієї вимоги (а. с. 28).

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що в подальшому позивачем на
адресу відповідача жодної вимоги про
погашення заборгованості за кредитом
та відсотками не направлялось і в
своєму позові позивач на такі вимоги не
посилається, та відсутні будь-які
докази щодо направлення таких вимог
відповідачу (поручителю по кредитному
договору) за період часу з 07 квітня 2010
року по теперішній час.

Інший довід апеляційної скарги
стосується того, що поза увагою суду
залишилися умови п. 5.1. Договору
поруки, в якому зазначено, що порука
припиняється в разі, якщо Кредитор
протягом трьох років з дня настання
строку виконання обов'язку по
Кредитному договору не пред'явив
вимоги до Поручителя.

Цей довід апеляційної скарги є
неспроможним, оскільки з матеріалів
справи видно, що 07.04.2010 року позивач
пред'явив до відповідача вимогу про
застосування права на повернення
кредиту достроково, а в подальшому
реалізував це право, пред'явивши до
господарського суду Запорізької
області позов до ТОВ «Запоріжміст»
про дострокове стягнення
заборгованості за кредитом,
відсотками, а також пені та штрафних
санкцій - в загальній сумі 399292,55 грн. -
шляхом звернення стягнення на предмет
застави (а. с. 85-87).

Частиною 4 ст. 559 ЦК передбачено, що
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі порук.
У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється якщо
кредитор протягом 6 місяців від дня
настання строку виконання зобов'язання
не пред'явить вимогу до поручителя.
Якщо строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від ЗО березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавств при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, шо при вирішенні таких
спорів суди мають враховувати, що
згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання мас
виконуватися належним чином
відповідно умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за ним договором строк
проліз І кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими: умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково.

З матеріалів справи видно, що наказом
господарського суду Запорізької
області від 04.01.2011 року було стягнуто з
ТОВ «Запоріжміст» на користь ПАТ «Банк
Фінанси та Кредит» заборгованість за
кредитним договором в сумі 399291,95 грн. -
шляхом звернення стягнення на заставне
майно - екскаватор «ТОТА ТХ210 С» та
стягнуто у повному обсязі вказану суму
заборгованості. За даним наказом було
відкрито виконавче провадження, за
яким наказ було виконано частково (а.
с. 115-118). ).

Відповідач ОСОБА_3 не приймав участі у
розгляді цієї справи господарським
судом, а про результат розгляду справи
він дізнався лише в 2013 році - після
отримання виклику до суду в даній
справі - за позовом ПАТ «Банк Фінанси
та Кредит» до нього, як до поручителя.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 29.09.2011 року
визначено заставним кредитором ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» та
встановлено 1 чергу задоволення вимог -
заборгованості за кредитом та
процентами в сумі 458233,40 грн. та пені
26204,23 грн,, а всього 484437,63 грн. на користь
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а. с. 85-87).

Зокрема, зі змісту постанови
господарського суду Запорізької
області від 14.06.2012 року вбачається, що
ТОВ «Запоріжміст» визнано банкрутом та
відкрито ліквідаційну процедуру, якою
призначено ліквідатором Боброва
Дениса Леонідовича (а. с.83-84).

Тому, суд вважає, шо банк маючи
можливість звернутись до відповідача,
після того, як він стягнув суму
заборгованості з позичальника - ТОВ
«Запоріжміст», мав звернутись з
позовом до відповідача як до
поручителя, починаючи з 2010 року, однак
цього у встановлені законом строки не
зробив і відповідних повідомлень-вимог
відповідачу не направляв. Таким чином,
збігли, строки позовної давності за
договором поруки № 1, передбачені п. 5.1
Договору поруки, та загальні строки,
передбачені частиною 4 статті 559 ЦК
України, оскільки позивач звернувся до
поручителя ОСОБА_3 лише 11.09.2013 року (а.
с. 3).

З урахуванням вищевикладеного суд
першої інстанції дійшов висновку, що
строкпред'явлення позивачем до
відповідача, як поручителя, вимоги щодо
повернення отриманих у кредит третьою
особою (ТОВ «Запоріжміст») коштів
достроково, сплинув 07 квітня 2013 року,
оскільки протягом трьох років з дня
застосуванням позивачем вимоги щодо
повернення кредиту достроково позивач
не пред'явив жодної вимоги до
відповідача (Поручителя), як-то
передбачено пунктом 5.1. Договору поруки
№ 1 від 12.11.2009 року, в зв'язку з чим
Договір поруки є припиненим, а тому
відмовив у задоволенні позовних вимог
ПАТ «Банк Фінанси та Кредит».

Інший довід апеляційної скарги
полягає в тому, що представник позивача
вважає, що в справі відсутні докази
щодо отримання відповідачем ОСОБА_3
листа-вимоги банка про дострокове
повернення кредиту (№1652 від 07.04.2010
року), оскільки в повідомленні про
вручення поштового відправлення
вказано, що цю вимогу отримав ОСОБА_5, а
не ОСОБА_3 (а. с. 29 -на звороті ).

Цей довід апеляційної скарги
спростовується наступним.

По-перше, відповідач ОСОБА_3 не
заперечує, що саме він отримав цей
лист-вимогу, але не міг виконати вимоги
банку у тридцяти денний строк, як там
зазначено.

По-друге, в позовній заяві ПАТ «Банк
Фінанси та Кредит» в обгрунтування
своїх вимог посилався саме на те, що
відповідач та третя особа неодноразово
повідомлялися банком щодо неналежного
виконання зобов'язань, в т.ч. із
застереженням про звернення стягнення
на майно (копія листа-вимоги додається)
(а. с. 4). Позивач вважав, що відповідач
ОСОБА_3 отримав лист- вимогу № 1652 від
07.04.2010 року, оскільки вона направлялася
рекомендованим поштовим відправленням
(а. с. 28-29).

Також апелянт вказує на те, що
відповідач є співзасновником та
директором ТОВ «Запоріжміст» (третьої
особи) - позичальника, а тому був
обізнаний з приводу звернення позивача
до господарського суду з вимогами до
ТОВ «Запоріжміст» про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет застави, а також був
обізнаний щодо ухвалення
господарським судом рішення про
стягнення з ТОВ «Запоріжміст 399292, 55 грн.
шляхом звернення стягнення на предмет
застави.

Такі доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що відповідач
ОСОБА_3 не приймав участі у розгляді
відповідних справ господарським
судом, а про результат розгляду справи
він дізнався лише в 2013 році - після
отримання виклику до суду в даній
справі - за позовом ПАТ «Банк Фінанси
та Кредит» до нього, як до поручителя
(а. с. 83-87; 115-118). .

За таких обставин судова колегія
вважає, що підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та кредит» в особі Філії «Запорізьке
РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит»
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 14 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: