Справа № 147/1772/13-ц Провадження №
22-ц/772/1718/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Костюк Г. М.Категорія: 54
Доповідач: Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Жданкіна В.В.

Суддів: Медяного В.М., Ковальчука О.В.

При секретарі: Агєєвої Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ПАТ
«Тростянецький молочний завод» на
рішення Тростянецького районного суду
Вінницької області від 10.04.2014р. по
справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства
«Тростянецький молочний завод», ОСОБА_3
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до АТ
«Тростянецький молочний завод» про
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
мотивуючи свої вимоги тим, що на даному
підприємстві він працював на посаді
охоронника до 03.10.2013 року та був
звільнений у зв'язку із скороченням
штату на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП
України. Звільнення вважає незаконним,
оскільки при скороченні його посади,
відповідач не запропонував йому іншу
роботу, за наявності на підприємстві
посад, які б він за своїм фахом та
освітою міг обіймати. При звільненні не
враховано, що він має переважне право
на залишенні на роботі, оскільки має
тривалий безперервний стає роботи на
цьому підприємстві, є його акціонером.
Вважає скорочення штату на
підприємстві економічно
необґрунтованим. Просив суд поновити
його на посаді охоронника та стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
дня незаконного звільнення по день
винесення судом рішення. Крім того,
просив стягнути на його користь
моральну шкоду в сумі 2000,00 грн.,
оскільки відповідачем порушено його
право на працю, що призвело до
моральних переживань, втрати душевного
спокою, рівноваги, погіршення здоров'я.
А також просив стягнути судові витрати
на його користь.

Ухвалою суду від 19.11.2013 року
залучено до участі у справі в якості
співвідповідача голову правління АТ
«Тростянецький молочний завод» ОСОБА_3

10.04.2014р. Тростянецький районний суд
Вінницької області вирішив позов
задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 на посаді
охоронника Приватного акціонерного
товариства «Тростянецький молочний
завод» з 03.10.2013 року.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Тростянецький молочний
завод» на користь ОСОБА_2 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 10 318 (десять тисяч триста
вісімдесят) грн. 90 коп., моральну шкоду в
розмірі 2000 (дві тисячі) грн. та судові
витрати в сумі 414 (чотириста
чотирнадцять) грн. 70 коп.

Стягнути з Приватного
акціонерного товариства
«Тростянецький молочний завод» на
користь держави судовий збір в сумі 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду в частині поновлення
на роботі допустити до негайного
виконання.

Ухвалою суду 18.04.2014 року суд
виправив у резолютивній частині
рішення Тростянецького районного суду
Вінницької області від 10.04.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства
«Тростянецький молочний завод», ОСОБА_3
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, моральної шкоди, описку в
написанні розміру середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, що
підлягає стягненню з Приватного
акціонерного товариства
«Тростянецький молочний завод» на
користь ОСОБА_2, вважати вірним розмір
середнього заробітку - 8173 (вісім тисяч
сто сімдесят три) грн. 65 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Тростянецький молочний завод»
просить рішення скасувати як незаконне
і ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід частково задоволити з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення,
коли висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

У рішенні суду обов'язково повинні бути
зазначені судом факти і відповідні їм
правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону
залишаються поза увагою суду.

Судом встановлено, що позивач
працював на різних посадах в
Тростянецькому молокозаводі з 03.09.1986
року. З 04.08.1999 року - на посаді
охоронника заводу, про що свідчить
копія його трудової книжки.

Згідно наказу №79 від 03.10.2013 року
охоронника ОСОБА_2 звільнено з роботи у
зв'язку із скороченням штату на
підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

ОСОБА_2 вважає своє звільнення
незаконним, а тому правовідносини, що
виникли між сторонами є трудовими та
регулюються нормами Кодексу Законів
про працю України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва праці, у тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Відповідно до рішення від 23.07.2013
року №Н-Р-6/1 Наглядова рада Приватного
акціонерного товариства
«Тростянецький молочний завод»
вирішила внести зміни до
організаційної структури АТ
«Тростянецький молочний завод» з 01.08.2013
року, виведено з організаційної
структури товариства службу охорони у
складі 4 посадових одиниць, а саме:
старшого охоронника - 1 посада, охорона -
3 посади. Голові правління ОСОБА_3
доручено здійснити звільнення
працівників, що не увійшли до нової
організаційної структури товариства
відповідно до вимог чинного
законодавства.

На підставі зазначеного рішення
Наглядової ради по АТ «Тростянецький
молочний завод» 30.07.2013 року видано
наказ №96 «Про внесення змін до
організаційної структури підприємства
та штатного розкладу», відповідно до
якого з 01.08.2013 року виведено зі складу
організаційної структури товариства
служби охорони, внесено зміни у штатний
розклад АТ «Тростянецький молочний
завод» та ліквідовано 4 посади служби
охорони. В наказі відсутній підпис
ОСОБА_2 про ознайомлення з вказаним
наказом.

Про відмову ОСОБА_2 підписувати
зазначений наказ комісією в складі
працівників товариства складено акт
від 31.07.2013 року.

Відповідно до наказу №70 від 02.08.2013 року
«Про попередження про наступне
звільнення», працівників служби
охорони, зокрема охоронника ОСОБА_2,
попереджено про наступне звільнення з
роботи з 03.10.2013 року у зв'язку із
внесенням змін до організаційної
структури товариства та виведенням з
її складу служби охорони. Підпис ОСОБА_2
про ознайомлення на зазначеному наказі
відсутній.

Відповідно до акту комісії,
створеної з числа працівників
товариства, від 02.08.2013 року, охоронник
ОСОБА_2 02.08.2013 року відмовився
підписувати наказ №70 від 02.08.2013 року.

Позивач 02.08.2013 року на роботі не був,
його зміна закінчилась 01 серпня,
наступна зміна - через дві доби, а тому 2
серпня він не міг бути ознайомлений з
наказом про попередження про
звільнення, на роботу його з цією метою
не викликали. 31 липня йому надавали для
ознайомлення два накази: №96 від 30.07.2013
року та наказ №70 від 02.08.2013 року.

Як вбачається з табелю обліку
робочого часу за серпень 2013 року ОСОБА_2
02.08.2013 року був вихідний. Наступного
разу він приступив до роботи 04.08.2014
року.

За правилами ст. 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до вимог ст. 49-2 ч. 3 КЗпП
України одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці та
протягом двох місяців власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівнику іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до чинного на час
вирішення справи Положення про порядок
вивільнення, працевлаштування
робітників і службовців та надання їм
пільг і компенсацій, затвердженого
постановою Держкомпраці СРСР та
Секретаріату ВЦРПС від 02.03.1988 року
№113/6-64, переведення працівників та інші
посади у зв'язку зі скороченням
чисельності або штату працівників
супроводжується повідомленням про
таке скорочення.

Якщо працівник відмовляється
ознайомитися з наказом під розписку
або працювати на запропонованих
вільних посадах, складається акт за
підписом від трьох і більше осіб, в
якому зазначаються всі обставини
відмови працівника, а також те, що
працівникові роз'яснено наслідки
пункту 1 статті 40, статті 49-2 КЗпП
України.

Всупереч ст. 49-2 КЗпП України та
вказаного вище Положення ОСОБА_2 не
було запропоновано іншу роботу на
цьому ж підприємстві. В акті комісії
від 02.08.2013 року не зазначено про всі
обставини відмови ОСОБА_2 від
ознайомлення з наказом, пропозицію
іншої роботи та про роз'яснення
наслідків п. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України.

Доводи представника відповідача
та надані на їх підтвердження довідки
про те, що на момент звільнення на
підприємстві були відсутні посади,
інша робота, яку б позивач за своїм
рівнем кваліфікації міг обіймати,
необґрунтовані.

Позивач, відповідно до наданих доказів,
має кваліфікацію слюсара-сантехніка,
машиніста та оператора котельні.

Відповідно до матеріалів справи,
на АТ «Тростянецький молочний завод» з
01.07.2013 року діяв штатний розклад на 46
штатних одиниць. Відповідно до
інформації, поданої відповідачем у
виді таблиці №1, фактична кількість
працівників станом на 30.07.2013 року не
відповідала кількості штатних одиниць
згідно штатного розкладу. Із
матеріалів справи та пояснень
представника відповідача вбачається,
що ряд працівників працювали в
товаристві на умовах суміщення посад,
за що їм проводилась доплата у
встановленому розмірі посадового
окладу тимчасово відсутнього
працівника.

Зокрема, відповідно до наказу №100
від 23.08.2013 року обов'язки завідуючого
гаражем було покладено на трьох
працівників: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 За
виконання обов'язків завідуючого
гаражем оплата праці даних працівників
здійснюється в розмірі 20 відсотків
посадового окладу тимчасово
відсутнього працівника. Як вбачається
з даного наказу, на завідуючу складом
ОСОБА_4 покладено обов'язки завідуючого
гаражем в частині заправки
автомобілів. На переконання суду
вказана робота не є
висококваліфікованою та за рівнем
кваліфікації позивача, враховуючи його
багаторічний, безперервний стаж роботи
на даному підприємстві, повинна була
бути йому запропонована. Однак, дана
робота йому не була запропонована і від
неї позивач не відмовлявся.

Пленум Верховного Суду України а
п. 19 постанови від 06.11.1992 року №9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» з наступними змінами роз'яснив,
що, розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40
КЗпП України, суди зобов'язані
з'ясувати, зокрема, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, скорочення штату, чи додержано
власником норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівників, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу. При цьому мається на
увазі, що роботодавець зобов'язаний
запропонувати працівнику, який
вивільнюється, всі наявні вакансії, які
може виконувати працівник, і не лише за
місцем його роботи в певному
структурному підрозділі, а всі
вакансії, які є в юридичної особи.
Робота на умовах неповної ставки
посадового окладу не є перешкодою тому,
щоб її пропонували працівнику. Рішення
прийняти пропозицію такої роботи або
її відхилити залишається за
працівником.

Суд прийшов до висновку, що при
звільненні ОСОБА_2 за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП
України АТ «Тростянецький молочний
завод» не додержано норм законодавства
про працю, що регулюють вивільнення
працівників, що призвело до порушення
його трудових прав, які підлягають
захисту судом. А тому, ОСОБА_2 підлягає
поновленню на посаді охоронця АТ
«Тростянецький молочний завод» з 03.10.2013
року.

Згідно ст. 235 ч. 2 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
але не більше як за один рік.

Суд правильно визначив середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 8173,65 грн. ((43:2)х54,31)х7=8 173,65 грн.).

Разом з тим колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції не врахував
правових позицій передбачених п. 32
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» про
те, що при присудженні оплати за час
вимушеного прогулу зараховується
заробіток за місцем нової роботи
(одержана допомога по тимчасовій
непрацездатності, вихідна допомога,
середній заробіток за період
працевлаштування, допомога по
безробіттю), який працівник мав у цей
час.

Позивач надав судовій колегії довідку
про його перебування на обліку, як
безробітного у Тростянецькому РЦЗ з 7
жовтня 2013 року по червень 2014 року.
На день розгляду справи ОСОБА_2 отримав
6204, 19 грн. Вказану суму слід врахувати
при компенсації за час вимушеного
прогулу. Позивач погодився, оскільки не
заперечував, що таку суму отримав.

В цій частині рішення суду
підлягає до зміни.

При вирішення позовних вимог про
стягнення моральної шкоди, суд
врахував вимоги ст. 23 ЦК України, ст. 237-1
КЗпП України, та вважав їх доведеними.
Так, в даному випадку мало місце
порушення відповідачем законних прав
позивача які призвели до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків, які вимагають від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя. У зв'язку з
позбавленням роботи він перебуває в
стані нервового напруження та
душевного хвилювання, внаслідок чого
погіршився стан здоров'я та у зв'язку з
чим змушений лікуватись.

Таким чином, виходячи із
пред'явлених доказів заподіяння
моральної шкоди та ступеню моральних
переживань позивача, викликаних
неправомірними діями відповідача,
виходячи із вимог розумності та
справедливості, суд вважає, що моральна
шкода підлягає відшкодуванню в розмірі
2000,00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача АТ «Тростянецький
молочний завод» на користь позивача
підлягають стягненню документально
підтвердженні судові витрати в сумі
судового збору за подачу заяви про
забезпечення доказів, яка була судом
задоволена, в сумі 114,70 грн., а також
витрати на правову допомогу в сумі 300,00
грн.

Згідно ст. 367 п. 4 ч. 1 ЦПК України
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого працівника
підлягає до негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 40 п.1 ч.1, 43, 49-2, 235 ч. 2, 237-1 КЗпП
України, ст. 23 ЦК України, ст. 39 Закону
України «Про професійні спілки, їх
права та гарантії», ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 88,
209, 212, 214, 215, 367 п. 4 ч. 1 ЦПК України, суд

З огляду на викладене рішення суду
слід змінити, а в інших доводах
апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ
«Тростянецький молочний завод»
задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного
суду Вінницької області від 10 квітня 2014
року змінити в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу зменшивши до 1969,46 грн.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді:

З оригіналом вірно: