інстанції Ярмола О.Я.Провадження №
22-ц/780/3030/14 Доповідач у 2 інстанції
АнтоненкоКатегорія 36
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Мельника Я.С.,

за участю секретаря - Ромашини
І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 27 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, треті особи: Розаліївська
сільська рада Білоцерківського району
Київської області, Іванівська сільська
рада Білоцерківського району
Київської області про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивачі звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи:
Розаліївська сільська рада
Білоцерківського району Київської
області, Іванівська сільська рада
Білоцерківського району Київської
області, про визнання права власності в
порядку спадкування за заповітом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла їх мати ОСОБА_4, після смерті
якої відкрилася спадщина на дві
земельні ділянки площею 3,7391 га та 3,932
га. Мати позивачів залишила заповіти,
якими розпорядилася своїм майном: 25
лютого 2011 року вона заповіла земельну
ділянку площею 3,932 га своєму сину
ОСОБА_2, а згідно заповіту від 14 вересня
2005 року заповіла земельну ділянку
площею 3,7391 га своїй дочці ОСОБА_3 Проте
відповідач не визнає право позивачів
на спадкування зазначених земельних
ділянок та перешкоджає оформленню
спадкових прав, утримуючи у себе
оригінали державних актів на землю, а
тому позивачі просили суд визнати за
ними право власності на вказані
земельні ділянки в порядку спадкування
за заповітом.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 лютого 2014 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку площею3,932 га,
розташовану на території
Розаліївської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва у
порядку спадкування за заповітом від 25
лютого 2011 року після ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано за ОСОБА_3
право власності на земельну ділянку
площею 3,7391 га, розташовану на
території Іванівської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва у
порядку спадкування за заповітом від 14
вересня 2005 року після ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачам в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_4 на
праві власності належали земельні
ділянки площею 3,932 га, що знаходиться на
території Розаліївської сільської
ради Білоцерківського району
Київської області, та площею 3,7391 га, що
розташована на території Іванівської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області, що
підтверджується державними актами.
Також встановлено, що 14 вересня 2005 року
ОСОБА_4 склала заповіт, яким
розпорядилася своїми земельними
ділянками площами 3,932 га та 3,7391 га на
користь своєї дочки ОСОБА_3 03 листопада
2006 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким
розпорядилася своєю земельною
ділянкою площею 3,932 га на користь своєї
дочки ОСОБА_1 25 лютого 2011 року ОСОБА_4
склала заповіт, яким розпорядилася
своєю земельною ділянкою площею 3,932 га
на користь сина ОСОБА_2 ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Позивачка ОСОБА_5
звернулася до нотаріальної контори для
оформлення своїх спадкових прав, але
постановою нотаріуса від 20 листопада
2013 року їй було відмовлено у зв»язку з
відсутністю документів для вчинення
нотаріальних дій.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд керувався ст.ст. 1216, 1217, 1218,
1225, 1254, 1268 ЦК України та ст.ст. 125, 126, 131 ЗК
України та виходив з того, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
оскільки єдиною розбіжністю, яка
виявлена при огляді копії державного
акта на земельну ділянку площею 3,932 га
та в заповіті, складеного ОСОБА_4 25
лютого 2011 року на ім»я ОСОБА_2 є дата
видачі цього акту. В заповіті від 25
лютого 2011 року дата видачі державного
акту вказана 15 вересня 2009 року, а в
державному акті дати видачі взагалі не
вказано, а вказано дату реєстрації
акта в Книзі записів реєстрації
державних актів - 19 грудня 2003 року. Так
суд взяв до уваги ту обставину, що
серія, номер державного акта, розмір
земельної ділянки співпадає як з
заповітом так і з державним актом, а
тому це є підставою вважати, що заповіт
є чинним та таким, що відповідає
вимогам законодавства, а отже є
підстави для визнання права власності.

З таким висновком суду погодитись не
можна, оскільки він суперечить вимогам
закону та обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За правилами ст. ст. 1218, 1231 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкоємцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
прийняття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Так, перевіряючи матеріали справи та
беручи до уваги доводи апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
висновку, що надані позивачами докази
ґрунтуються на припущеннях, що не може
бути покладене в основу рішення суду
відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.. 1296 - 1298 ЦК
України оформлення права на спадщину
здійснюється нотаріусами. Згідно з
роз»ясненнями п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня
2008 року № 7 за наявності умов для
одержання у нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою державного нотаріуса від 20
листопада 2013 року відмовлено ОСОБА_3 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на земельну ділянку
площею 3,7391 га, що розташована на
території Розаліівської сільської
ради Білоцерківського району
Київської області, у зв»язку з тим, що
спадкоємець не надала документи,
необхідні для вчинення нотаріальної
дії, а саме: державний акт на право
власності на земельну ділянку на ім.»я
померлої та довідки з земельного
відділу про нормативно-грошову оцінку
землі, про наявність або відсутність
сервітутів, обтяжень та обмежень та
витяг з державного земельного
кадастру.

Отже, з цієї постанови вбачається, що
при наданні нотаріусу вказаних
документів, позивачка може отримати
свідоцтво про право на спадщину.

Доводи позивачів про те, що у них
відсутні оригінали державних актів на
право власності на спадкові земельні
ділянки, не заслуговують на увагу,
оскільки відповідно до положень п. 4.11
Інструкції про заповнення бланків
державних актів на право власності на
земельну ділянку і на право постійного
користування земельною ділянкою,
затвердженої наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 22 червня 2009 року № 325,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 06 серпня 2009 року за № 735/16751, зі
змінами згідно з наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 30 серпня 2010 року № 631, новий
державний акт (на ім'я спадкодавця)
взамін зіпсованого, втраченого
(пошкодженого) видається також
спадкоємцю на запит нотаріуса щодо
витребовування документів, необхідних
для вчинення нотаріальних дій,
відповідно до ст. 4 Закону України «Про
нотаріат». Видача акта здійснюється
протягом 15 робочих днів з дня отримання
відповідних матеріалів, зазначених в п.
4.8 цієї Інструкції (у разі втрати
державного акта), та запиту нотаріуса.
Новий державний акт взамін
зіпсованого, втраченого (пошкодженого)
видається за наявності в
територіальному органі Держкомзему
другого примірника відповідного
державного акта та/або документації
Державного фонду документації із
землеустрою, відомостей щодо земельної
ділянки та її власника (користувача) в
державному реєстрі земель та за умови
дотримання вимог абз. 3 п. 4.8 цієї
Інструкції (у разі втрати державного
акта).

Наведене свідчить, що з 30 серпня 2010 року
спадкоємці повинні звертатися до
нотаріуса з вимогою зробити
відповідний запит до органів
державного земельного кадастру щодо
видачі державного акта замість
втраченого. Проте у матеріалах справи
відсутні дані про таке звернення
позивачів до нотаріуса. Інші документи
на вимогу нотаріуса позивачами також
не надані.

З матеріалів справи також вбачається,
що позивач ОСОБА_2 не надав суду жодних
доказів на підтвердження його
звернення до нотаріальної контори із
заявою про видачу йому свідоцтва про
право на спадщину та відмову нотаріуса
у вчиненні даної нотаріальної дії.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що позовні вимоги позивачів є
передчасними, у зв»язку з чим у суду
відсутні правові підстави для
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи:
Розаліївська сільська рада
Білоцерківського району Київської
області, Іванівська сільська рада
Білоцерківського району Київської
області про визнання права власності в
порядку спадкування за заповітом -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді