Справа № 2о/257/49/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року Київський районний суд
м. Донецька в складі:

головуючого судді
Чудопалової С.В.

при секретарі
Чигрінової І.А.

за участю заявника
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа
- Головне управління державної
міграційної служби України в Донецькій
області, про встановлення факту
постійного проживання на території
України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із
заявою про встановлення факту
проживання на території України,
мотивуючи свої вимоги тим, що в 1984 році
він приїхав до м. Донецьк для
постійного мешкання. Станом на 24.08.1991р.
він постійно проживав та працював на
території України за адресою: АДРЕСА_2
до червня 1993 року. Факт його постійного
проживання та роботи на території
України з 1984 року підтверджується
трудовою книгою (НОМЕР_1 виданою 07
серпня 1984 року Куйбишевським ОРС по
Донецьквугілля). У серпні 1984 року він
був прийнятий до Куйбишевського ОРС во
«Донецьквулілля», де пропрацював до
грудня 1992 року на різних посадах
(кухарь 5 розряду їдальні № 15, слюсарь 5
розряду, товарознавець, завідуючий
кафе «Баку», директор МП «Карине»). З
01.12.1992 року по 30.01.1995 року він працював
директором МП «Карине», яке за цей
період входило до складу ТОО Торговий
дім «Меркурій», потім Куйбишевське
АТВО та ВК АТЗТ «Куйбишевське». З
лютого 1995 року він є генеральним
директором МПП «ДонАрм». З 11 червня 1993
року до теперішнього часу він
зареєстрований та мешкає за адресою:
АДРЕСА_1. Тобто, ОСОБА_2 постійно
проживав до 24 серпня 1991 року на
території, яка стала територією
України відповідно до Закону України
"Про правонаступництво України". Однак,
факт проживання з 1984 року до 11.06.1993 року
за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується
лише копією особистої картки НОМЕР_2,
виданою Куйбишевським ОРС во
«Донецьквугілля», так як на теперішній
час домова книга вказаної будівлі
замінена на нову та не містить
інформації про його реєстрацію. Будь
яких інших підтверджень проживання за
вказаною адресою не має. В теперішній
час, його внук, громадянин Вірменії,
бажає набути громадянство України, що
ґрунтується та може бути реалізовано
ним на законних підставах, а саме на
положенні ст. 6 Закону України «Про
Громадянство України», тому для
реалізації його законного права
набуття громадянства України за
територіальним походженням, необхідно
установити юридичний факт того, що він
-його дід, постійно проживав до 24.08.1991
року на території України, тобто на
території, яка стала територією
України відповідно до Закону України
"Про правонаступництво України". Просив
суд встановити факт його постійного
проживання на території України до
24.08.1991року.

Представник заявника в судовому
засіданні підтримала вимоги, викладені
в заяві та наполягала на задоволенні
вимог в повному обсязі

Представник заінтересованої
особи в судове засідання не з'явився,
про час та місце проведення засідання
була повідомлена належним чином, про
причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали
справи, заслухавши думку представника
заявника, прийшов до висновку, що заява
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом встановлено, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в с. Мец-Манташ
Артикського району республіки
Вірменія та є Громадянином України, що
підтверджується наявною в матеріалах
копією паспорта НОМЕР_3, виданого
Київським РВ ДМУ ГУМВС України в
Донецькій області 07.01.2006 року (а.с. 11-12).

Відповідно до копії паспорта
НОМЕР_3, виданого Київським РВ ДМУ ГУМВС
України в Донецькій області 07.01.2006 року
ОСОБА_2 з 11.06.1993 року зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Згідно довідки ОСН м-р «Октябрський» №
65 від 21.05.2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
дійсно був зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2 з серпня 1984 року по червень 1993
року (а.с. 43).

Крім того, судом встановлено, що факт
постійного проживання та роботи на
території України ОСОБА_2.з 1984 року
підтверджується трудовою книгою
НОМЕР_1 виданою 07 серпня 1984 року
Куйбишевським ОРС по Донецьквугілля), а
саме: у серпні 1984 року він був прийнятий
до Куйбишевського ОРС во
«Донецьквулілля», де працював до
грудня 1992 року на різних посадах -
кухарь 5 розряду їдальні № 15, слюсарь 5
розряду, товарознавець, завідуючий
кафе «Баку», директор МП «Карине»), з
01.12.1992 року по 30.01.1995 року він працював
директором МП «Карине», яке за цей
період входило до складу ТОО Торговий
дім «Меркурій», потім Куйбишевське
АТВО та ВК АТЗТ «Куйбишевське», з
лютого 1995 року він є генеральним
директором МПП «ДонАрм» (а.с. 5-9).

Також, факт постійного проживання
ОСОБА_2 з 1984 року до 11.06.1993 року за
адресою: АДРЕСА_2. підтверджується
особовою карткою НОМЕР_2, яка видана
Куйбишевським ОРС во «Донецьквугілля»
(а.с. 10).

Відповідно до п. 44 Порядку провадження
за заявами і поданнями з питань
громадянства України та виконання
прийнятих рішень, затвердженого Указом
Президента України від 27 березня 2001
року №215, встановлено, що у разі
відсутності документів, що
підтверджують факт постійного
проживання особи до 24 серпня 1991 року на
території, яка стала територією
України, для оформлення набуття
громадянства України подається
відповідне рішення суду.

Судом встановлено, що заявнику
необхідно встановити юридичний факт
постійного проживання на території
України до 24.08.1991 року, тобто на
території, яка стала територією
України відповідно до Закону України
"Про правонаступництво України" для
набуття його внуком громадянства
України за територіальним походженням,
тобто згідно з положенням ч. 1 ст. 8
Закону України «Про громадянства
України», особа, яка сама чи хоча б один
з її батьків, дід чи баба, рідні
(повнорідні та неповнорідні) брат чи
сестра, син чи дочка, онук чи онука
народилися або постійно проживали до 24
серпня 1991 року на території, яка стала
територією України відповідно до
Закону України "Про правонаступництво
України", або яка сама чи хоча б один з
її батьків, дід чи баба, рідні
(повнорідні та неповнорідні) брат чи
сестра народилися або постійно
проживали на інших територіях, що
входили на момент їх народження або під
час їх постійного проживання до складу
Української Народної Республіки,
Західноукраїнської Народної
Республіки, Української Держави,
Української Соціалістичної Радянської
Республіки, Закарпатської України,
Української Радянської Соціалістичної
Республіки (УРСР), і є особою без
громадянства або іноземцем, який подав
зобов'язання припинити іноземне
громадянство, та подала заяву про
набуття громадянства України, а також
її неповнолітні діти, реєструються
громадянами України.

Згідно ст. 234 ЦПК України суд в
порядку окремого провадження
розглядає цивільні справи про
підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК та
роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» від 31 березня 1995 року № 5,
справи про встановлення фактів, від
яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян, розглядаються в судовому
порядку, коли чинним законодавством не
передбачено іншого порядку.

Таким чином, в судовому засіданні
знайшов своє підтвердження факт, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно мешкав на
території України до 24.08.1991 року.

Враховуючи, що факт про встановлення
якого просить заявник, має для нього
юридичне значення, адже тягне
виникнення, зміну або припинення
особистих чи майнових прав, і законом
не визначено іншого порядку
встановлення такого юридичного факту,
суд вважає, що заява підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 234, 256-259 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа
- Головне управління державної
міграційної служби України в Донецькій
області, про встановлення факту
постійного проживання на території
України - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно мешкав на
території України до 24.08. 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення
Київського районного суду м. Донецька
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.В.
Чудопалова