У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І., Остапчука
Д.О.,-розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради, комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
№ 24, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, Ленінського районного
відділу Управління Державної
міграційної служби України в
Миколаївській області про визнання
права користування жилим приміщенням,
визнання рішення незаконним, визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
покладення обов'язку, за касаційною
скаргою ОСОБА_8 на рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 26
листопада 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області від 27 січня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулись до суду із зазначеним
позовом та з урахуванням уточнених
позовних вимог просили визнати, що
ОСОБА_8 та члени її сім'ї ОСОБА_11,
ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_9, з моменту вибуття з
квартири НОМЕР_1 (тобто з березня 1993
року) в квартиру НОМЕР_2 втратили право
користування квартирою НОМЕР_1 з
березня 1993 року. Визнати за ОСОБА_6,
ОСОБА_7, право користування квартирою
НОМЕР_4-НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_2 та
визнати вище зазначену квартиру місцем
їх постійного проживання. Крім того,
просило зобов'язати Ленінський РВ УДМС
України в Миколаївській області зняти
з реєстрації місця проживання ОСОБА_8
та членів її сім'ї в квартирі НОМЕР_1
вказаного будинку та зареєструвати в
квартирі НОМЕР_4-НОМЕР_1 цього будинку
позивачів. Також позивачі просили
визнати пункт 4 рішення міськвиконкому
№1468 від 26 червня 2009 року незаконним.
Свої вимоги позивачі обґрунтовували
тим, що на підставі постанов № 16 від 7
жовтня 1993 року та № 9 від 12 серпня 1996
року, прийнятих адміністрацією та
профспілковим комітетом заводу
«Екватор», їм було поліпшено житлові
умови та виділено для проживання
квартири НОМЕР_4, НОМЕР_1 у цьому ж
будинку, які об'єднані в одну, власником
особового рахунку є ОСОБА_6, проте ордер
на вказані квартири їй не видають.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області від 27 січня 2013
року, позов ОСОБА_6, ОСОБА_7
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6,
ОСОБА_7 право користування квартирами
НОМЕР_4-НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_2. Визнано
рішення виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від 26
червня 2009 року в частині об'єднання
особових рахунків 2-кімнатної квартири
НОМЕР_1, житловою площею 38, 2 кв.м та
2-кімнатної квартири НОМЕР_2, житловою
площею 38, 2 кв.м по АДРЕСА_2, та
визначення наймачем 4-кімнатної
квартири НОМЕР_1, житловою площею 76,4
кв.м по АДРЕСА_2 ОСОБА_8, незаконним.
Визнано ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 такими,
що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_2. В іншій частині в
позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, на момент прийняття виконавчим
комітетом міської ради оспорюваного
рішення, спірна квартира НОМЕР_1 була
правомірно зайнята позивачами, а тому
рішення виконавчого комітету міської
ради в частині об'єднання особових
рахунків квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та
надання квартирі одного номеру НОМЕР_1
є незаконним. Крім того, відповідачі з
1993 року в спірній квартирі НОМЕР_1 не
проживають більше шести місяців без
поважних причин, забрали свої речі,
отже є підстави для визнання їх такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням.

Проте повністю погодитись з такими
висновками судів не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що з
1986 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі
ордеру № 402 від 28 лютого 1986 року
вселились у квартиру АДРЕСА_1 та
зареєструвались у ній (а.с. 12 т.
1).

Відповідно до ордера №441 від 06 квітня
1990 року ОСОБА_8 була надана квартира №
НОМЕР_1 в цьому ж будинку на сім'ю з
4 осіб та була в ній зареєстрована
(а.с. 42 т. 1).

Постановою профспілкового комітету
заводу «Екватор» №16 від 12 жовтня
1993 року затверджено протокол засідання
домового комітету будинку НОМЕР_5 по
АДРЕСА_2 від 27 вересня 1993 року №3
«Про поліпшення житлових умов ОСОБА_6,
за рахунок квартири НОМЕР_1, що
звільняється, жилою площею 30,4 кв.м в
комунальному будинку НОМЕР_5 із
включенням додаткової житлової площі в
особовий рахунок на ОСОБА_6 - склад сім'ї
3 особи». Затверджено протокол
засідання будинкового комітету дома
АДРЕСА_2 від 27 вересня 1993 року №4 «Про
поліпшення житлових умов ОСОБА_8, за
рахунок кімнати НОМЕР_2, яка
звільняється, жилою площею 38,2 кв.м з
включенням додаткової жилої площі в
особовий рахунок на ОСОБА_8- склад сім'ї
4 особи». (а.с. 7 т. 1).

Постановою профспілкового комітету
заводу «Екватор» (АТВТ) №9 від
12 серпня 1996 року, ОСОБА_6 - поліпшено
житлові умови за рахунок звільненої
кімнати НОМЕР_4, жилою площею 22,7 кв.м з
видачею ордера на кв. 19 жилою площею 52,00
кв.м склад сім'ї 3 особи (а.с.6 т. 1).

Рішенням Миколаївської міської ради №
16/44 від 12 січня 1998 року жилий будинок
АДРЕСА_2 передано у комунальну
власність територіальної громади м.
Миколаєва. Після передачі будинку до
комунальної власності в ньому було
проведено ремонт та починаючи з 2009 року
квартири в цьому будинку стали
надаватись в постійне користування
громадянам, які потребують поліпшення
житлових умов.

Відповідно до витягу з рішення №1468 від
26 червня 2009 року «Про поліпшення
житлових умов громадян і надання їм
звільнених житлових приміщень» (п. 4),
вирішено надати згідно з п. 67 Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
житлових приміщень в Українській РСР
із зняттям з квартирного обліку: по
Ленінському району ОСОБА_8, 2-кімнатну
квартиру НОМЕР_2, житловою площею 38,2
кв.м, по АДРЕСА_2 на скад сім'ї із 7 осіб
(вона, чоловік, дочка, 2 сини, 2 онуки).
Вирішено об'єднати особові рахунки
2-кімнатної квартири НОМЕР_1,
житловою площею 38, 2 кв.м, та 2-кімнатної
квартири НОМЕР_2, житловою площею 38,2
кв.м по АДРЕСА_2. Вирішено вважати
наймачем 4-кімнатної квартири НОМЕР_1,
житловою площею 76,4 кв.м, по
АДРЕСА_2, ОСОБА_8 (а.с. 10 т. 1).

16 липня 2009 року на підставі рішення
виконкому Миколаївської міської ради
№1468 від 26 червня 2009 року ОСОБА_8 виданий
ордер №122 на житлове приміщення -
квартиру НОМЕР_2, загальною площею 38, 2
кв.м на сім'ю із 7 осіб (а.с.41 т.1).

Як вбачається з довідки ЖЕК №7 від 04
вересня 2013 року, ОСОБА_6 знята з
реєстрації з 12 листопада 2010 року,
ОСОБА_7 прописаний з 05 вересня 2000 року
по даний час (а.с. 16 т. 2).

З копії довідки ЖЕК №7 від 30 травня 2013
року №206 вбачається, що оплату за
користування квартирою НОМЕР_1 вносить
ОСОБА_6, а за квартиру НОМЕР_2 - ОСОБА_8
(а.с. 29 т. 2).

Згідно зі ст. 42 ЖК УРСР, жилі приміщення
надаються тільки громадянам, які
перебувають на обліку потребуючих
поліпшення житлових умов та внесені до
єдиного державного реєстру громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, крім випадків, передбачених
статтею 46, частинами першою і другою
статті 54, частиною першої статті 90,
частиною шостою статті 101, статтями 102,
110, частиною першою статті 114 цього
Кодексу, а також інших випадків,
передбачених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР на підставі
рішення про надання жилого приміщення
в будинку державного або громадського
фонду виконавчий комітет районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради видає громадянинові
ордер, який є єдиною підставою для
вселення в надане жиле приміщення.
Ордер може бути видано лише на вільне
жиле приміщення.

Статтею 61 ЖК УРСР передбачено, що
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення. Договір найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду
укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог,
суд першої інстанції належним чином не
визначився з характером спірних
правовідносин, не надав належної
оцінки наявним у справі доказам,
зокрема, визнаючи за позивачами право
користування жилим приміщенням,
залишив поза увагою положення ст. 58 ЖК
УРСР, відповідно до якого ордер є
єдиною підставою для вселення в надане
жиле приміщення, не надавши належної
оцінки тій обставині, що ОСОБА_8
вселилась у спірне жиле приміщення на
підставі ордера у 1990 році та даних про
його звільнення останньою матеріали
справи не містять.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що
позивач ОСОБА_6 знята з реєстраційного
обліку 12 листопада 2010 року, а отже не
з'ясував чи є остання належним
позивачем щодо звернення до суду з
позовними вимогами про визнання
відповідача ОСОБА_8 та членів її сім'ї
такими, що в втратили право
користування жилим приміщенням.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд в порушення
ст. 303, 315 ЦПК України, не перевірив
належним чином доводів апеляційної
скарги відповідача, в ухвалі не
зазначив конкретні обставини і факти,
що спростовують такі доводи, та залишив
рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 листопада 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області від 27 січня 2013
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова Д.О.
Остапчук