Справа № 307/1650/14-ц
Провадження № 2/307/913/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в особі головуючого судді
Бобрушко В.І., при секретарях Баник А.А.,
Герич Є.І., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м. Тячів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про розподіл майна. Свої вимоги
мотивує тим, що вони з відповідачкою
зареєстрували шлюб 11 липня 2009 року у
виконкомі Тарасівської сільської ради.
Від даного шлюбу в них народилося троє
дітей, а саме: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно рішення
Тячівського районного суду від 12
вересня 2013 року шлюб між ними з
відповідачкою розірвано. За час
проживання у шлюбі ним та
відповідачкою були придбані: піноблок
в кількості 900 штук на загальну
вартість 22500 гривень, деревину (ліс) на
загальну вартість 28800 гривень,
автомобіль марки «ВАЗ 2104», 1991 року
випуску, червоного кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість
якого складає 11000 гривень. На день
звернення з позовною заявою до суду
вони з відповідачкою не домовилися про
порядок поділу придбаного майна та
автомобіля, угоди про добровільний
поділ даного автомобіля та вище
описаного іншого рухомого майна, що є
їхньою спільною власністю між ними теж
не досягнуто. Враховуючи те, що
подальше спільне використання майна та
автомобіля є неможливим, він
запропонував відповідачці добровільно
поділити між ними придбане майно та
автомобіль. Відповідачка ОСОБА_2 не
погодилась на пропозицію та заявила, що
його частка автомобіля належить тільки
їй як вартість всього нажитого ними
майна, яке знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 і жодним чином відповідачка не
відшкодує йому половину вартості ні
придбаного майна, ні автомобіля. На
момент прийняття рішення про стягнення
з нього аліментів відповідачка йому
заявила, що все їхнє майно вона
продасть і ніякої грошової суми за
нього він не отримає, хоча він те все
купляв за власні кошти. Вважає, що
оскільки ніякого договору про набуте
майно між ними не було, то воно належить
кожному з них в рівних частинах, тобто
по ? частки кожному.

Просить суд розділити між ним з
відповідачкою сумісне майно, а саме:
піноблок в кількості 900 штук на
загальну вартість 22500 гривень, деревину
(ліс) на загальну вартість 28800 гривень,
автомобіль марки «ВАЗ 2104», 1991 року
випуску, червоного кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_1 вартість
якого складає 11000 гривень.

Позивач та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали, посилаючись на
викладені в письмовій позовній заяві
обставини та просять позов
задовольнити. Позивач ОСОБА_1 в
судовому засіданні додатково пояснив,
що вони з відповідачкою разом придбали
піноблок в кількості 900 штук,
лісоматеріали в кількості 24 мі та
автомобіль марки «ВАЗ 2104». Вважає, що
все майно має бути поділено між ним та
відповідачкою порівно, а автомобіль,
який належить їм по дорученню, нехай
залишається відповідачці, а його
вартість відповідачка відшкодує йому
грошовими коштами. Деревину вони
придбали в 2009 році в смт. Усть-Чорна,
документи на яку знаходяться у
відповідачки. У вартість виготовлених
з деревини дощок включена вартість
деревини, її доставка і розпилювання.
Докази того, що він вчиняв такі витрати
на переробку цієї деревини на дошки в
нього не має. Вказана деревина та
піноблоки, які купляли його батьки,
підтвердженням чого є відповідні чеки,
знаходиться у відповідачки за адресою
її проживання в АДРЕСА_1 Де знаходиться
на даний час автомобіль йому не відомо.
Відповідачка проживає в будинку її
матері, який знаходиться на одній
ділянці, а на іншому, через дорогу біля
школи, знаходиться спірне майно. Він
хотів забрати свою частку з спільного
нажитого майна, про те відповідачка
робила йому в цьому перешкоди. Письмово
в правоохоронні органи про те, що
відповідачка чи її мати незаконно
утримують якесь його майно, яке вони з
відповідачкою разом нажили, він не
звертався.

Представник відповідачки - ОСОБА_6
в судовому засіданні заперечив проти
задоволення позову та додатково
пояснив, що відповідачка не має ніяких
документів на ліс та піноблоки. В
наданому позивачем товарному чекові не
зазначено жодних відомостей хто
пред'явив, придбав, - це просто товарний
чек на придбання 900 штук піноблоку на
загальну суму 22500 гривень, але хто і
коли придбавав ці блоки не зазначено.
Автомобіль не є спільною сумісною
власністю, тому що автомобілем вони
розпоряджаються по дорученню. Вважає,
що позивач не навів жодної обставини,
яка б стверджувала, що вони з
відповідачкою набули право власності
на майно, зазначене в позовній заяві.
Йому відомо, що відповідачка ОСОБА_2 з
позивачем ОСОБА_1 не придбавали жодного
майна. Якщо відповідачка і зберігає на
території материного
дворогосподарства будь-яке майно, то це
майно належить її матері. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі, який було укладено 11 липня 2009
року у виконкомі Тарасівської
сільської ради та який в подальшу
згідно рішення Тячівського районного
суду від 12.09.2013 року було розірвано
(а.с.6, 7).

Згідно товарного чеку від 8 жовтня 2011
року, виданого ПП ОСОБА_7, вартість піно
блоку в кількості 900 штук складає 22300
гривень (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2
власником автомобіля марки «ВАЗ 2104»,
державний номерний знак НОМЕР_1,
значиться ОСОБА_8 (а.с.9).

Згідно накладної від 5 листопада 2009
року за №260/11 та квитанції до
прибуткового касового ордеру №107 від 5
листопада 2009 року ОСОБА_1 придбав в ПП
ОСОБА_9 деревину хвойну круглу в
кількості 24 м. куб. на загальну вартість
8400 гривень (а.с.35-36).

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
ствердила, що вона є сестрою позивача
ОСОБА_1 і їй відомо, що брат купляв ліс в
2009 році, блок, автомобіль та ще багато
чого. Це майно знаходиться у
відповідачки ОСОБА_2 Ліс привезли
кругляком, потім відвезли на пилораму в
с. Тарасівка, де його попиляли на дошки.
Вони ці дошки потім складали, але яка
кількість дощок та за яку ціну було
придбано ліс їй не відомо. Забрати той
ліс та піоноблоки у відповідачки в них
не було можливості, тому що коли вони
приходили, відповідачка їх ображала та
виганяла з дворогосподарства. Ліс та
піноблоки брат купляв особисто.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснила, що вона є матір»ю позивача
ОСОБА_1 Відповідачка проживає
неподалік від їхнього будинку. Вона
дала синові 4000 доларів США та сказала,
щоб він купив ліс, тому що у
відповідачки не має де жити, так як там
старий будинок. В 2009 році вони купили
ліс, який потім допомагали скласти.
Потім вони купили блоки. Ліс та блоки
зараз знаходяться на земельній ділянці
відповідачки біля школи, яка
знаходиться через дорогу від будинку.
Коли син став проживати з
відповідачкою, в неї нічого не було. Її
син купив скутер і автомобіль, який
третій її чоловік забрав десь з
дворогосподарства. Ліс і блоки син
купляв особисто за кошти, які вона йому
дала.

Згідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного
кодексу України дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

У відповідності до ст. 71 Сімейного
кодексу України майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення. Неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними. Речі для професійних занять
присуджуються тому з подружжя, хто
використовував їх у своїй професійній
діяльності. Вартість цих речей
враховується при присудженні іншого
майна другому з подружжя.

За змістом ст..372 ЦК України майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення. У разі поділу
майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється.

В пункті 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року за №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляд справ
про право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначено,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та ст.372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

Згідно до пункту 23 цієї ж Постанови
Пленуму ВСУ вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60,
69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2,
3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до
суду про поділ спільного рухомого
майна, нажитого ним з відповідачкою
ОСОБА_2 за час зареєстрованого шлюбу,
починаючи з 11 липня 2009 року, не надавши
при цьому належних та допустимих
доказів щодо придбання спірного майна
за час шлюбу з відповідачкою, а саме
відповідних підтверджуючих документів
про придбання та відповідну оплату
цього майна, що перешкоджає суду
встановити обсяг спільно нажитого
майна сторонами, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело і час
його придбання, визначити вартість та
частку рухомого майна кожного з
подружжя і відповідно здійснити його
поділ.

Посилання позивача як на докази на
додані ним до матеріалів справи
накладну від 5 листопада 2009 року за
№260/11 та квитанцію до прибуткового
касового ордеру №107 від 5 листопада 2009
року щодо придбання хвойної круглої
деревини, товарний чек від 8 жовтня 2011
року щодо придбання піноблоків, суд не
бере до уваги, оскільки цими письмовими
доказами не підтверджується факт
придбання пиломатеріалів на суму 28800
гривень та піноблоків в кількості 900
штук на суму 22500 гривень саме позивачем
чи відповідачкою під час шлюбу,
оскільки вони в цих письмових доказах
взагалі не зазначені як покупці.

Крім того, суд вважає, що спірний
автомобіль марки «ВАЗ 2104», державний
номерний знак НОМЕР_1, також не може
бути предметом поділу в даній справі,
оскільки вказаний автомобіль сторонам
не належить, а згідно наданих позивачем
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу зареєстрований
за ОСОБА_8

Також суд не бере до уваги покази,
допитаних в суді свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_11, оскільки ними в судовому
засіданні не підтверджено факт
наявності у сторін спільного рухомого
майна в тій кількості та за тією
вартістю, яка зазначена позивачем в
позовній заяві.

Інших належних та допустимих доказів
сторонами не наведено.

Згідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Докази, згідно до ст.ст. 58, 59 цього
Кодексу, повинні бути належними та
допустимими.

Оцінивши в сукупності зібрані по
справі наведені докази, суд вважає, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя
слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати в частині сплати
судового збору слід покласти на
позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212-215
ЦПК України, ст. 60, 69,71 Сімейного кодексу
України ст.ст. 372 ЦК України, суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розподіл майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Г о л о в у ю ч и й:
В.І. Бобрушко