АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/4631/2014
інстанції: Притула Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
заступника прокурора міста Києва на
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 10 лютого 2014 року у
справі за позовом заступника прокурора
міста Києва в інтересах держави в особі
Шевченківської районної у місті Києві
ради, Київської міської ради до ОСОБА_2,
Управління з питань комунального
майна, приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у місті Києві
ради про визнання права власності та
витребування майна, -

в с т а н о в и в :

У червні 2013 року заступник прокурора
міста Києва в інтересах держави в особі
Шевченківської районної у місті Києві
ради, Київської міської ради звернувся
до суду з позовом про визнання права
власності та витребування майна.

Позивач просив визнати право
комунальної власності в особі
Шевченківської районної у м. Києві ради
на нежилі приміщення з №1 по №10 (групи
приміщень №19) (в літ. А) загальною
площею 116,10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1;
витребувати від відповідача у
комунальну власність територіальної
громади міста Києва в особі Київської
міської ради вказані нежилі
приміщення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
спірні приміщення були продані ОСОБА_3
за результатами аукціону 20.10.2010, після
чого за актом прийому-передачі були
фактично передані 22.10.2010. Рішенням
господарського суду м. Києва від 11.09.2012
визнано недійсним з моменту укладення
договір купівлі-продажу нежилого
приміщення від 20.10.2010 та зобов'язано
ОСОБА_3 повернути у комунальну
власність територіальної громади
міста Києва в особі Київської міської
ради спірні нежилі приміщення. Рішення
суду набрало законної сили. В рішенні
суду зазначено, що спірне майно
реалізовано за відсутності
рецензованого органом державної влади
або органом місцевого самоврядування
акта оцінки майна та за заниженою
ціною, чим спричинено шкоду інтересам
держави.

ОСОБА_3 відчужила спірні нежилі
приміщення та право власності на них
зареєстровано за ОСОБА_4, тому на цій
підставі було частково скасовано
рішення Господарського суду міста
Києва від 11.09.2012 в частині зобов'язання
ОСОБА_3 повернути приміщення.

Як зазначав позивач, рішення про продаж
нежилих приміщень за заниженою ціною
Шевченківською районною в м.Києві
радою не приймалося, що свідчить про
відсутність належного волевиявлення
власника майна. Тому, оскільки за
рішенням суду договір купівлі-продажу
нежилих приміщень визнано недійсним,
це свідчить про вибуття майна проти
волі власника, тому відповідно до вимог
закону спірні приміщення підлягають
витребуванню у теперішнього власника
приміщень на підставі статті 388 ЦК
України.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 10 лютого 2014 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора міста Києва, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права та процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позов задовольнити повністю.

В суді апеляційної інстанції
представник Прокуратури м. Києва -
Олійник А.Д. та представник Київської
міської ради - Гудзь В.В. апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити з викладених у ній
підстав.

Відповідач ОСОБА_2 проти апеляційної
скарги заперечував, рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 10 лютого 2014 року просив
залишити без змін.

Інші учасники розгляду справи,
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи, у судове
засідання не прибули, про причини
неявки суд не повідомили, явку
представників не забезпечили, у зв'язку
із чим колегія суддів вважала за
можливе слухати справу у їх
відсутність на підставі ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність часткового
задоволення скарги виходячи із
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні,
Рішенням Шевченківської районної у м.
Києві ради VIII сесії V скликання від
29.09.2009 р. №736 «Про приватизацію об'єктів
комунальної власності Шевченківського
району м. Києва» включено до переліку
об'єктів комунальної власності
Шевченківського району м. Києва, що
підлягають приватизації шляхом
продажу на аукціоні нежитлове
приміщення: площею 66 кв.м., що
розташоване за адресою: АДРЕСА_2, та
площею 121,1 кв.м., що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1

22.06.2010 Господарським судом міста Києва
у справі №30/165 винесено рішення, яким
зобов'язано Управління з питань
комунального майна, приватизації та
підприємництва Шевченківської
районної у м. Києві ради виконати
рішення Шевченківської районної у м.
Києві ради №736 від 29.09.2009 шляхом
проведення приватизації через продаж
на аукціоні приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 121,1 кв. м.;
визнано за територіальною громадою
Шевченківського району міста Києва в
особі Шевченківської районної у м.
Києві ради право власності на нежилі
приміщення з №1 по №10 (групи приміщень
№19) в літ. А за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею

20.10.2010 року Управління з питань
комунального майна, приватизації та
підприємництва Шевченківської
районної у м. Києві ради в особі в.о.
начальника управління Дударенко Анни
Михайлівни (далі - Продавець) та ОСОБА_3
(далі - Покупець) підписали договір
купівлі-продажу нежилого приміщення на
аукціоні. За даним договором Продавець
передав у власність Покупця нежилі
приміщення з №1 по №10 (групи приміщень
№19) загальною площею 116,10 кв.м., які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (літера
А)

Об'єкт договору був переданий ОСОБА_3 22
жовтня 2010 року, що підтверджується
актом прийому-передачі приміщення.

18 травня 2012 року за договором
купівлі-продажу нежилих приміщень
ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 спірні нежилі
приміщення.

Рішенням Господарського суду м.Києва
від 11.09.2012 у справі за позовом
заступника прокурора міста Києва в
інтересах держави, територіальної
громади міста Києва в особі Київської
міської ради до Управління з питань
комунального майна, приватизації та
підприємництва Шевченківської
районної у м. Києві ради;
Шевченківської районної у м. Києві
ради; ОСОБА_3, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Науково-дослідний
центр судової експертизи з питань
інтелектуальної власності, про
визнання договорів недійсними,
визнання права власності та повернення
майна було частково задоволено позовні
вимоги та визнано недійсним з моменту
укладення договір від 20.10.2010 року
купівлі-продажу нежилого приміщення на
аукціоні, загальною площею 116,1 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між Управлінням з питань
комунального майна, приватизації та
підприємництва Шевченківської
районної у м. Києві ради та ОСОБА_3;
зобов'язано ОСОБА_3 повернути у
комунальну власність територіальної
громади м. Києва в особі Київської
міської ради нежитлове приміщення з №1
по №10 (групи приміщень №19) (в літ. А)
загальною площею 116,1 кв. м., розташоване
за адресою: АДРЕСА_1 Зазначеним
рішенням було відмовлено позивачу у
визнанні права комунальної власності
на спірні нежилі приміщення за
територіальною громадою міста Києва в
особі Київської міської ради.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 29.01.2013 рішення
Господарського суду м. Києва від 11.09.2012
скасовано частково, а саме: відмовлено
в задоволенні позовних вимог в частині
зобов'язання ОСОБА_3 повернути у
комунальну власність територіальної
громади

м. Києва в особі Київської міської ради
нежитлове приміщення з №1 по №10 (групи
приміщень №19) (в літ. А) загальною
площею 116,1 кв. м., розташоване за
адресою: АДРЕСА_1. в іншій частині
рішення суду залишено без змін.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
оскільки все майно Шевченківської
районної у місті Києві ради передано у
власність територіальної громади
міста Києва, а спірні приміщення були
відчужені Шевченківською районною у м.
Києві радою до її ліквідації та
передачі майна у власність
територіальної громади міста Києва, на
даний час Шевченківська районна в м.
Києві рада не є власником спірного
майна.

Також суд виходив із того, що
територіальній громаді міста Києва в
особі Київської міської ради ніколи на
праві власності не належали спірні
нежилі приміщення, а тому, оскільки у
відповідності з вимогами статті 388 ЦК
України лише власник має право
витребувати майно, то законом не
передбачені підстави для задоволення
вимог в частині витребування майна у
комунальну власність територіальної
громади міста Києва в особі Київської
міської ради.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду щодо
відсутності підстав для задоволення
заявлених позовних вимог, проте, дійшла
висновку про необхідність зміни
рішення в частині правового
обґрунтування підстав відмови в
позові.

Як встановлено, рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13.07.2012 у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
правочину дійсним та визнання права
власності, задоволено позовні вимоги
та визнано дійсним договір іпотеки,
укладений 1 червня 2012 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, нежилих приміщень з №1 по №10
(групи приміщень №19 (в літ. А) загальною
площею 116,10 кв.м., розташованих за
адресою: АДРЕСА_1, які належать
іпотекодавцю ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу №630 від 18.05.2012,
зареєстрованого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5.; визнано за ОСОБА_2 право
власності на нежилі приміщення з №1 по
№10 (групи приміщень №19 (в літ. А)
загальною площею 116,10 кв.м., розташовані
за адресою: АДРЕСА_1.

16.08.2013 на підставі зазначеного рішення,
Реєстраційною службою Головного
управління юстиції у м. Києві було
зареєстровано право власності ОСОБА_2
на нежилі приміщення.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вказане рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 липня 2012
року, яким визнано право власності на
спірне нерухоме майно, є чинним та не
скасованим, доказів іншого суду
заступником прокурора м. Києва чи
представниками осіб, в інтересах яких
він звернувся до суду, при розгляді не
надано та таких обставин судом не
встановлено.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити у
задоволенні позову про визнання права
власності на підставі ст. 392 ЦК України
та витребування майна на підставі ст. 388
ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги, які
зводяться до неналежної оцінки
зібраних у справі доказів та
необхідності задоволення позову про
визнання права власності не знайшли
свого підтвердження при апеляційному
перегляді оскаржуваного рішення, є
безпідставними та такими, що не можуть
вплинути на правильність висновків
суду щодо необхідності саме відмови в
позові.

З огляду на викладене, рішення суду
підлягає зміні на підставі п. 3 ч. 1 ст. 307
ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора міста Києва задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 10 лютого 2014 року
змінити в частині правового
обґрунтування підстав відмови в
позові.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М. Панченко