АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3232/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Доповідач - Колтунова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 12» червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Попій Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 04 березня 2014
року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні
власністю та вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

08 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні
власністю та вселення.

29 листопада 2013 року позивач надала суду
уточнену позовну заяву, в
обґрунтування якої зазначила, що на
праві приватної власності їй належить
2/3 частки чотирьохкімнатної
ізольованої квартири АДРЕСА_1 (далі -
квартира). Інша 1/3 частка квартири на
праві приватної власності належить
ОСОБА_1

Крім того, в зазначеній квартирі
зареєстрований син позивачки - ОСОБА_4

Вона позбавлена можливості
користуватися належною їй на праві
власності часткою квартири, оскільки
ОСОБА_1 чинить перешкоди. Так, остання
без її відома змінила вхідні двері та
відмовляється надавати ключі від них.

З приводу перешкоджання відповідачем
користуватися спірною квартирою вона
неодноразово зверталася до
правоохоронних органів.

Зважаючи на зазначене, просила суд
усунути перешкоди, що чинить ОСОБА_1, в
користуванні квартирою АДРЕСА_1,
поновити її права та вселити у вказану
квартиру.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 04 березня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено. Усунено
ОСОБА_3 перешкоди в користуванні
квартирою АДРЕСА_1. Стягнено з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 судові витрати в
розмірі 229,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції представником ОСОБА_1 подано
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати, ухвалити нове, яким
у задоволенні позову відмовити. При
цьому посилався на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Зазначила, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи. ОСОБА_1 не знала про
те, що на підставі договору дарування
ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_3
житлові кімнати в зазначеній квартирі.
29 жовтня 2012 року до вказаної квартири
увійшла ОСОБА_3 з двома мужчинами, не
довівши до відома про наявність
договору дарування позивачка почала
грубо себе поводити та застосовувати
фізичну силу проти ОСОБА_1, у зв'язку з
чим, було пошкоджено вхідні двері, які й
було в подальшому замінено на нові.
Після зазначеного інциденту ОСОБА_3 не
приходила до квартири та не просила про
надання ключів від вхідної двері.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3
проти задоволення апеляційної скарги
заперечувала.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася,
про час та місце розгляду справи
повідомлена.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи та обговоривши
наведені в скарзі доводи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції виходив із
того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є
співвласниками квартири, зважаючи на
що, мають право володіти і
користуватися нею спільно. Крім того,
ОСОБА_1 не надано доказів на
підтвердження того, що вона не чинить
перешкод у користуванні квартирою.

Колегія суддів погоджується з даними
висновками суду першої інстанції
оскільки вони відповідають доказам, що
містяться в матеріалах справи та
вимогам діючого законодавства.

Під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції встановлено,
підтверджується письмовими доказами
та не оспорюється сторонами, що
попередні власники частки
вищевказаної квартири - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 передали за договором дарування
від 07 вересня 2012 року, реєстраційний
номер 1898, посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, у власність
ОСОБА_3 2/3 частини чотирьохкімнатної
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Крім того, матеріали справи містять
технічний паспорт на квартиру та витяг
про державну реєстрацію прав, видані КП
«Харківське районне бюро технічної
інвентаризації», з яких вбачається, що
ОСОБА_3 на праві спільної часткової
власності належить 2/3 частки
зазначеної квартири (а.с. 3,6).

Між сторонами по справі склалися
неприязні стосунки, зважаючи на що
ОСОБА_1 без відома ОСОБА_3 змінила
вхідні двері, ключі від них останній
надано не було. Про зазначений факт
порушення права власності ОСОБА_3
неодноразово повідомляла
правоохоронні органи (а.с. 8-12).

Згідно із ст.ст. 316, 317 ЦК України
правом власності є право особи на
річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 379, 383 ЦК України
житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придатні для постійного
проживання в них. Власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Відповідно до положень ст. 155 ЖК
України жилі будинки (квартири), що є в
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження свої
майном.

З наведених норм законодавства
вбачається, що власник житла має право
на власний розсуд користуватися та
розпоряджатися своєю власністю, та не
може бути позбавлений такого права без
позбавлення його права власності.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 підтвердила
факт встановлення нових дверей, що
унеможливило користування ОСОБА_3
вищезазначеною квартирою, колегія
суддів погоджується з вищезазначеними
висновками суду першої. Вважає, що
судом першої інстанції повно
встановлені фактичні обставини справи
на основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів та вірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права до спірних правовідносин.

Доводи ОСОБА_1, викладені в апеляційній
скарзі, були предметом розгляду судом
першої інстанції, їм надана належна
оцінка, висновків суду не спростовують.

Крім того, з наданого до суду
апеляційної інстанції рішення
апеляційного суду Харківської області
від 26 травня 2009 року вбачається, що між
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 був визначений
порядок користування квартирою, за
яким, у спільне користування ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 виділено жилі кімнати площею 8,0
кв.м., 11,9 кв.м. та 11,1 кв.м., а всього жилою
площею 31,0 кв.м. Виділено у користування
ОСОБА_1 у квартирі жилу кімнату площею
18,3 кв.м. Кухню, коридор, місця
загального користування залишено у
спільному користуванні співвласників
(а.с. 101-103).

Відповідно до договору дарування від 07
вересня 2012 року зазначені житлові
приміщення перейшли у власність до
ОСОБА_3 (а.с. 5).

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
ОСОБА_3 належить право володіння,
користування та розпорядження
зазначеними приміщеннями, у зв'язку з
чим дійшов правильного висновку щодо
її вселення до вказаного житлового
приміщення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313, 315, 317, 319, п.1 ч.2
ст.307, ч.1 ст. 312, ч.1 ст. 314 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 04 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: