Справа № 1313/718/12
Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/783/1951/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Мацей М.М., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
представники ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 24 грудня 2012 року
у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_6, з
участю третіх осіб Крупської сільської
ради Миколаївського району Львівської
області, Миколаївської державної
нотаріальної контори, Стрийського МБТІ
про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, визнання права власності на
5/7 частин житлового будинку, визнання
частково недійсним свідоцтва про право
власності,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 24 грудня 2012
року позов ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_6, з участю
третіх осіб Крупської сільської ради
Миколаївського району Львівської
області, Миколаївської державної
нотаріальної контори, Стрийського МБТІ
про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, визнання права власності на
5/7 частин житлового будинку, визнання
частково недійсним свідоцтва про право
власності задоволено частково; визнано
частково недійсним свідоцтво про право
власності на житловий будинок в
АДРЕСА_1 від 28.12.1989 року в частині
визнання права власності, в цілому, за
ОСОБА_12; визнано право власності за
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 по 1/6
частині житлового будинку в АДРЕСА_1;
визнано частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом
видане Миколаївською державною
нотаріальною конторою від 21.08.2008 року в
частині спадкування житлового будинку
ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 в цілому та визнати за
ним право власності на 2/6 частини
спірного будинку; в решті позовних
вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6. В
апеляційній скарзі покликається на
його незаконність. Вважає, що суд
першої інстанції формально розглянув
обставини справи, неправильно
встановив спірні правовідносини, що
призвело до неповноти та
неправильності встановлення обставин,
які мають значення для справи. Зокрема
зазначає, що судом першої інстанції не
з»ясовано чи дійсно будинок до 15.04.1991
року мав статус колгоспного двору, адже
згідно з рішенням виконкому
Миколаївської районної ради
Львівської області №244 від 19.10.1989 року
статус колгоспного двору було змінено
з передачею його у особисту власність
ОСОБА_12 і це господарство перейшло у
власність ОСОБА_6 в порядку
спадкування. Крім того, за час
проживання в будинку колишнього
колгоспного двору ніхто із позивачів
своєю працею і коштами не брали жодної
участі у веденні спільного
господарства двору, оскільки не
працювали в колгоспі. Просить рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 24 грудня 2012 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у позові відмовити повністю.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 12 квітня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, а
рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 24 грудня 2012 року
залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ касаційну скаргу ОСОБА_6
задоволено частково; ухвалу
Апеляційного суду Львівської області
від 12 квітня 2013 року скасовано, а справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

На судовому засіданні представник
апелянта уточнив апеляційну скаргу та
просить скасувати рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 24 грудня 2012 року
в частині задоволення позову, а решту
рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
з"ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, враховуючи
мотиви задоволення касаційної скарги
та скасування ухвали апеляційного суду
від 22.01.2014 року, колегія суддів вбачає
підстави для задоволення скарги та
скасування рішення суду першої
інстанції ухваленням нового рішення
про відмову у позові в частині
задоволення позову.

У лютому 2012 році позивачі звернули до
суду з позовом про визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, визнання права
власності на 5/7 частин житлового
будинку, визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності,
посилаючись на те, що вони проживають
та зареєстровані у житловому будинку
АДРЕСА_1, який до 1991 року був колгоспним
двором. Після смерті ОСОБА_12, яка була
головою двору, усе належне їй майно
успадкував ОСОБА_6, який також
зареєстрований однак не проживає у
спірному будинку. Як вбачається із
матеріалів справи ОСОБА_6 отримав
свідоцтво про право на спадщину,
зокрема на будинок АДРЕСА_1. Позивачі
вважають, що ОСОБА_12 мала право
власності лише на 1/7 частину житлового
будинку, а відтак просили визнати
свідоцтво про право власності померлої
на вказаний будинок частково
недійсним, визнати свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, видане
ОСОБА_6, частково недійсним та визнати
за позивачами право власності на 5/7
частин житлового будинку.

Встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11
зареєстровані у житловому будинку
АДРЕСА_1. На підставі рішення виконкому
Миколаївської районної Ради народних
депутатів від 18.12.1989 року ОСОБА_12 видано
свідоцтво про право особистої
власності на житловий будинок №244 від
19.10.1989 року.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що на
момент приватизації спірного
колгоспного двору мали право на частку
в ньому ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
які проживали та були зареєстровані у
будинку на момент реєстрації права
власності на спірне будинковолодіння,
однак не бере до уваги покликання
позивачів на те, що ОСОБА_11 має право на
1/7 частину спірного будинковолодіння
так як вона народилася 1990 року, а право
власності за ОСОБА_12 було
зареєстровано 1989 року. Відтак,
позивачі мають на право на 1/6 частину
будинковолодіння за кожним.

Однак, колегія судді з таким висновком
погодитись не може.

Як роз»яснено у п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» до
правовідносин, що виникли раніше,
застосовується діюче на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, ще
регулювали власність цього двору, а
саме: право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба); розмір
частки члена двору визначається
виходячи з рівності часток усіх його
членів, включаючи неповнолітніх та
непрацездатних. Частку працездатного
члена двору може бути зменшено або
відмовлено у її виділенні при
недовгочасному його перебуванні у
складі двору або незначній участі
працею чи коштами в господарстві двору.
Особам, які вибули з членів двору, але
не втратили права на частку в його
майні, вона визначається виходячи з
того майна двору, яке було на час їх
вибуття і яке збереглося.

Таким чином з часу передачі прийняття
виконкомом Миколаївської районної
ради Львівської області 13 жовтня 1989
року рішення №244 про передачу
житлового будинку ОСОБА_12 на праві
особистої приватної власності двір
перестав бути колгоспним і лише після
цього позивачі зареєструвалися в
житловому будинку.

Відповідно до ст.100 ЦК УРСР 1963 року
особистій власності громадян можуть
бути предмети вжитку, особистого
споживання, комфорту і підсобного
домашнього господарства, жилий будинок
і трудові заощадження.

Відповідно до ст.100 ЦК УРСР 1963 року
особисті трудові доходи і заощадження
члена колгоспного двору, а також майно,
придбане ним на особисті кошти або
одержане в порядку спадкоємства чи
дарування, є особистою власністю
окремих членів колгоспного двору, якщо
ці доходи, заощадження і майно не
передані ними у власність колгоспного
двору.

Згідно з ст. 121 Цивільного кодексу
Української РСР Володіння,
користування і розпорядження майном
колгоспного двору здійснюється за
згодою всіх членів двору. При
відсутності згоди спір про володіння,
користування або розпорядження майном
колгоспного двору вирішується судом за
позовом будь-якого члена двору, який
досяг шістнадцяти років. Особи віком
від п'ятнадцяти до шістнадцяти років
можуть такий позов пред'явити за згодою
своїх батьків (усиновителів) або
піклувальника, а позов в інтересах
осіб, що не досягли п'ятнадцяти років,
може бути пред'явлений їх батьками
(усиновителями) або опікуном.

Тому, даючи оцінку рішення суду,
колегія суддів приймає доводи скарги
як обгрунтовані, приходить до висновку
про незаконність та необгрунтованість
рішення суду першої інстанції,
ухвалення без з»ясування обставин, що
мають значення у справі, за
недоведеності обставин, які суд вважав
доведеними, з порушенням норм
процесуального та матеріального права.
Відтак, на підставі ч.1ст.309 ЦПК колегія
суддів скасовує рішення суду першої
інстанції та ухвалює нове про відмову в
позові в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 до ОСОБА_6, з участю третіх осіб
Крупської сільської ради
Миколаївського району Львівської
області, Миколаївської державної
нотаріальної контори, Стрийського МБТІ
про визнання частково недійсним
свідоцтво про право власності на
житловий будинок в АДРЕСА_1 від 28.12.1989
року в частині визнання права
власності, в цілому, за ОСОБА_12,
визнання права власності за ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 по 1/6 частині
житлового будинку в АДРЕСА_1, визнання
частково недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом видане
Миколаївською державною нотаріальною
конторою від 21.08.2008 року в частині
спадкування житлового будинку ОСОБА_6 в
АДРЕСА_1 в цілому та визнання за ним
право власності на 2/6 частини спірного
будинку.

Керуючись ст.303, п.2ч.1ст.307, ч.1 ст.309, ч.2
ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 24 грудня 2012 року
в частині задоволення позову скасувати
та ухвалити нове рішення в цій частині
про відмову у позові. Решту рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення й може
бути оскаржене протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
М.М. Мацей

М.М. Шандра