Єдиний унікальний номер 255/2218/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/803/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі :

головуючого - судді Жданової В.С.

суддів
: Принцевської В.П., Тимченко О.О.

при
секретарі Забавіній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну
справу за апеляційною скаргою
приватного акціонерного товариства
«Укрвуглебуд» на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 14 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до приватного
акціонерного товариства «Укрвуглебуд»
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за період затримки розрахунку при
звільненні, відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 14 листопада 2013 року
задоволено частково позовні вимоги
ОСОБА_1 до ПрАТ «Укрвуглебуд» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за період затримки розрахунку при
звільненні, відшкодування моральної
шкоди. Стягнуто з відповідача на його
користь заборгованість по заробітній
платі в розмірі 6172,27 грн., середній
заробіток за період затримки
розрахунку при звільненні в розмірі
33627,15 грн., моральну шкоду в розмірі 3000
грн. Вирішено питання про судовий збір.
В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ
«Укрвуглебуд» просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове, яким
відмовити у задовольнити позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги відповідач посилається на те, що
заборгованість по заробітній плати
виплачена позивачу на підставі
видаткового касового ордеру, який є
первинним бухгалтерським документом.
У суду не було будь-яких даних, які б
спростовували справжність касового
ордеру або свідчили про його
недійсність .

При розгляді справи судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з
01.07.2010 року по 27.09.2012 року перебував у
трудових відносинах з ПрАт
«Укрвуглебуд». Згідно наказу №217/к від
27.09.2012 року позивача було звільнено з
роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП
України, проте в день звільнення в
порушення ст. 116 КЗпП України з ним не
було проведено повного розрахунку,
заборгованість на день звільнення
складала 7197,14 грн.

В судовому зсіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги у повному обсязі.

Позивач та його представник просять
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Суд першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно розглянув заявлений позов і
на підставі наданих доказів дійшов
обгрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач працював на підприємстві
відповідача ПрАТ «Укрвуглебуд» з 01.07.2010
року по 27.09.2012 року, був звільнений за
власним бажанням, при звільненні йому
не була виплачена заборгованість із
заробітної плати 7197,14 грн. ( до видачі
після утримання податків 6172,27 грн )

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Оскільки відповідач в
порушення вказаної норми закону не
провів з працівником розрахунок у день
звільнення, суд підставно стягнув
заборгованість.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відхилив заперечення відповідача про
те, що позивач отримав заборгованість
по заробітній платі згідно
видаткового касового ордеру 11 грудня
2012 року ( а.с. 27).

Встановлено, що заборгованість по
заробітній платі складала 7197,14 грн, до
виплати після утримання обов»язкових
податків належало 6172,27 грн. Саме така
сума повинна бути перерахованою на
картковий рахунок працівника у
банківській установі. Проте, згідно
видатковому касовому ордеру від 11.12.2012
року робітнику виплачено через касу 7700
грн, що не співпадає з розміром
фактичної заборгованості.

Позивач категорично оспорює факт
отримання грошових коштів через касу
підприємства на підставі видаткового
касового ордеру і за його клопотанням
по даній справі ухвалою апеляційного
суду Донецької області від 13.02.2014 року
була призначена судова почеркознавча
експертиза ( а.с. 150), справа направлена
до експертної установи Донецького
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

Позивач виконав покладене на нього
зобов»язання - провів оплату
експертних робіт та надав експертам
вільні зразки свого підпису.

Відповідач оригінал видаткового
касового ордеру від 11.12.2012 року для
проведення експертизи не надав.
Востаннє відповідач повідомлявся
16.05.2014 року про необхідність надати
оригінал касового ордеру, отримане
відповідачем 16.05.2014 р. ( а.с. 183), проте,
оригінал документу наданий не був.
Вбачається, що опрацювання оригіналів
бухгалтерських документів в межах
порушеної кримінальної справи
закінчено, надано висновок
почеркознавчої експертизи.

14.05.2014 року представник відповідача
ознайомився з матеріалами справи
після відновлення провадження ( а.с. 168 ).
Проте, у визначений день 15.05.2014 року в
судове засідання не з»явився,
посилаючись на перебування у
відпустці. ( а.с.178). В дане судове
засідання відповідач повторно не
з»явився, про розгляд справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить отримання відповідачем
факсограмного повідомлення 16.05.2014 р. 0
9-09 год ( а.с. 183). Будь-яких повідомлень та
заяв від відповідача не надійшло.

Вказані обставини дають підстави для
висновку, що відповідач в порушення ч.3
ст. 27 ЦПК України зловживає своїми
процесуальними правами.

Вбачається, що в межах розслідування
кримінальної справи проведено
почеркознавчу експертизу. Згідно
висновку експерта №11 від 05.02.2014 року
Головного Управління МВС в Донецькій
області науково-дослідний
експертно-криміналістичний центр
відповісти на питання «Ким ОСОБА_1 або
іншою особою виконано підпис в графі
«підпис одержувача » є неможливим у
зв»язку з мали об»ємом графічної
інформації.» ( а.с. 173)

Враховуючи те, що експертизою не
встановлено належність на видатковому
касовому ордері підпису ОСОБА_1, в
касовому ордері зазначена інша сума,
ніж нарахована та підлягала виплаті
ОСОБА_1 висновок суду першої інстанції
про те, що розрахунок з ОСОБА_1
відповідачем проведений не був и на
його користь належить стягнути
невиплачену заробітну плату , є
обґрунтованим. Доводи апеляційної
скарги цей висновок не спростовують.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Відповідачем не
доведено, що заробітна плата була
виплачена позивачу 11.12.2012 року,
оскільки належність підпису позивачу
не встановлена.

Також є вірним висновок суду першої
інстанції щодо стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку.

В Рішення Конституційного суду України
від 22.02.2012 року по справі №1-5/2012 щодо
тлумачення ст.. 233 КЗпП України у
взаємозв»язку з положеннями ст.. ст..
117,237-1 КЗпП України вказано, що за
статтею 47 Кодексу роботодавець
зобов'язаний виплатити працівникові
при звільненні всі суми, що належать
йому від підприємства, установи,
організації, у строки, зазначені в
статті 116 Кодексу, а саме в день
звільнення або не пізніше наступного
дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.
Непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто
виплати працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Вбачається, що розмір заборгованості
по заробітній платі позивачу
підтверджений довідкою за підписом
директора і головного бухгалтера, в
якій зазначена заборгованість по
місяцям. Середньоденний заробіток
позивача 117,99 грн. визначений за два
місяці, що передували звільненню (а.с.
7).

Захищаючи порушені трудові права
позивача, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про стягнення
моральної шкоди, що перебуває у
відповідності до ст.. ст.237-1 КЗпП
України, якою визначено, що
відшкодування моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди , суд першої інстанції врахував
конкретні обставини справи, характер
і глибину страждань позивача, вимоги
розумності і справедливості.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
впливають на висновки суду та не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального законодавства, що
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Укрвуглебуд»
відхилити.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 14 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга на неї може бути
подана до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :
Судді :