АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5164/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бабаніна В. А. Доповідач - Повєткін
В.В. Категорія 47
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 квітня 2014 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
земельної ділянки,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визначення порядку користування
земельною ділянкою, -

В с т а н о в и в :

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом ОСОБА_3 про поділ
земельної ділянки посилаючись на те, що
30.07.1991 ОСОБА_4 подарувала їй 7/13 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1, який
розташований на земельній ділянці
площею 1774,0 кв.м. ОСОБА_3 належить 6/13
частин цього будинку. Земельна ділянка
не приватизована, не розділена і
порядок користування не визначений.
Двір також є спільним. У зв?язку з чим з
відповідачем у них виникають постійно
конфлікти з приводу користування
земельною ділянкою. Позивач просила
суд розділити земельну ділянку при
будинку по АДРЕСА_1, виділивши їй у
користування 7/13 частин земельної
ділянки (а.с.2-4,12-13).

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом ОСОБА_2 про поділ
земельної ділянки посилаючись на те, що
6/13 частин вказаного будинку належать
їй на підставі свідоцтва про право на
спадок від 20.03.2007 року після смерті
ОСОБА_5 На підставі свідоцтва про право
власності від 22.03.1951 року 9/16 частин
вказаного будинку належали ОСОБА_6 -
батьку ОСОБА_2, а 7/16 частин - ОСОБА_7 на
підставі договору купівлі-продажу від
29.06.1957 року - діду відповідача. 12.08.1965
року між ОСОБА_8 і ОСОБА_7 укладений
договір конкретного користування
земельною ділянкою, посвідчений
нотаріусом Другої Нікопольської
нотаріальної контори, відповідно до
якого ОСОБА_7 відійшла земельна
ділянка: під садом - 733,0 кв.м; під двором -
157,0 кв.м.; під будівлями - 61,0 кв.м. всього -
951,0 кв.м. В користування ОСОБА_8 відійшла
земельна ділянка: під садом - 1213,0 кв. м.;
під двором - 385,0 кв.м.; під будівлями - 104,0
кв.м.; всього - 1702,0 кв.м. Після смерті
ОСОБА_7 у 1966 році, його дружина - ОСОБА_9
встановила паркан між земельними
ділянками з окремим входом відповідно
до схеми порядка користування по
договору конкретного користування від
11.06.1965 року. Рішенням народного суду м.
Нікополя від 05.05.1969 року № 2-615-69 були
змінені частки в домоволодінні: частка
ОСОБА_7 склала 6/13, а частка ОСОБА_8 - 7/13. З
1969 року загальна площа земельної
ділянки змінювалась двічі: 07.03.1969 року
частина земельної ділянки перейшла
ОСОБА_10, в 1982 році частина земельної
ділянки перейшла сестрі ОСОБА_2 -
ОСОБА_11, власнику будинку АДРЕСА_2. Всі
зміни відбувались на земельній
ділянці, якою користувалась сім?я
ОСОБА_8, а потім ОСОБА_2, на земельній
ділянці ОСОБА_7 якою зараз користується
вона, зміни не відбувались з 1966 року.
Таким чином між співвласниками будинку
порядок користування земельню
ділянкою склався з 1966 року. Позивач за
зустрічним позовом просив суд
визначити порядок користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 по
фактичному користуванню (а.с.83-84).

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 16 квітня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено; зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено частково (а.с.156-158):

- визначено порядок користування
земельною ділянкою співвласниками
будинку по АДРЕСА_1 згідно фактичного
користування з урахуванням вимог ДБН
(третій варіант судової
земельно-технічної експертизи);

- для проходу та обслуговування
будівель та споруд: житлового будинку
літ "А-1", сараю літ. "Г" у загальне
користування співвласників виділено
ділянку загального користування площа
якої складає 16,28 кв.м.;

- площа земельної ділянки, яка
знаходиться в загальном користуванні
обох співвласників ділиться по 1/2 між
співвласниками тобто кожному по 8,14
кв.м.;

- в користування ОСОБА_2 виділено
земельну ділянку площею 708,13 кв.м.: зі
сторони АДРЕСА_1 24,33 м., зі сторони
домоволодіння АДРЕСА_3 -17,32 м.; під
житловим будинком літ. „А-1" з
прибудовами, гаражем літ „Б",
вбиральнею літ. "Д", навісом та погребом
- 98,09 кв.м.; під ділянкою вільною від
забудови - 601,9 кв.м.; 1/2 площі ділянки
загального користування між
співвласниками кв. № 1 та кв. № 2 шириною
1 м. вглиб земельної ділянки ОСОБА_3 для
проходу та обслуговування частини
будинку ОСОБА_2 літ. "А-1" (кв.№ 1) та 0,50 м.
земельної ділянки ОСОБА_3 і 0,50 м. вглиб
земельної ділянки ОСОБА_2 довжиною 6,11 м.
для проходу та обслуговування сараю
літ. "Г";

- в користування ОСОБА_3 виділено
земельну ділянку площею 872,87 кв.м.: зі
сторони АДРЕСА_1 - 4,0 м.; зі сторони
будинку АДРЕСА_4 - 58,18 м.; зі сторони
будинку АДРЕСА_5 - 20,64 м.; під житловим
будинком літ. „А-1" з прибудовами
сараями літ. „Г", "Ж" , вбиралнею літ. "Е " -
87,01 кв.м.; під ділянкою вільною від
забудови 777,72 кв.м.; 1/2 площі ділянки
загального користування між
співвласниками кв. № 1 та кв. № 2 шириною
1 м. вглиб земельної ділянки ОСОБА_3 для
проходу та обслуговування частини
будинку ОСОБА_2 літ. "А-1" (кв. № 1).; 0,50 м
земельної ділянки ОСОБА_3 і 0,50 м. вглиб
земельної ділянки ОСОБА_2 довжиною 6,11 м.
для проходу та обслуговування сараю
літ. "Г";

- ОСОБА_3 зобов'язана перенести паркан
та звільнити площу загального
користування шириною 1м. вглиб
земельної ділянки для проходу та
обслуговування частини будинку ОСОБА_2
літ. „А-1" (кв. № 1);

- ОСОБА_2 зобов'язана звільнити площу
загального користування 0,50 м. вглиб
земельної ділянки ОСОБА_2 довжиною 6,11 м.
для проходу та обслуговування сараю
літ. "Г".

В апеляційній скарзі (а.с.162-165) ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалите нове рішення, яким
розділити земельну ділянку згідно
варіанту № 1 експертного висновку №
976-13 від 22.11.2013 року, оскільки:

- суд з невідомих причин вирішив не
розділяти земельну ділянку, а вирішив
встановити порядок користування нею;

- необхідність розділу земельної
ділянки обумовлено бажанням позивача
за первісним позовом приватизувати
свою частку;

- суд посилається на ст.120 ЗК України в
редакції від 25.10.2001 року, ч.3 ст.42 ЗК
України, ст.377 ЦК України та не вірно їх
тлумачить, оскільки викладене судом
розуміння зазначеного має відношення
до тих громадян які набувають права
власності на все домоволодіння, а не
його частину;

- судом не було встановлено коли і у
зв'язку з чим змінився розмір земельної
ділянки з 1982 року по 2013 рік.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог та частково задовольняючи
зустрічні позовні вимоги, суд першої
інстанції встановив, що між
співвласниками будинку склався
фактичний порядок користування
земельною ділянкою і підстав їх
змінювати немає, а тому порядок
користування повинен бути визначений
згідно третього варіанту судової
земельно-технічної експертизи.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України (в
редакції 25.10.2001 року) При переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка
набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Згідно ч.3 ст.42 ЗК України порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони є співвласниками житлового
будинку по АДРЕСА_1, розташованого на
земельній ділянці площею 1774,0 кв.м., яка
знаходиться в комунальній власності.

Ні позивач, ні відповідач не є
власниками спірної земельної ділянки.

Як вбачається зі справи, відповідно до
визначеної Земельним Кодексом
компетенції земельний спір між
сторонами органом місцевого
самоврядування чи органом виконавчої
влади з питань земельних ресурсів не
розглядався.

До участі у справі у якості
відповідачів зазначені органи
державної влади позивачем не залучені.

Тому суд першої інстанції правильно
відмовив у задоволенні позову про
поділ земельної ділянки.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що на
час набуття сторонами права власності
на частки будинку між колишніми
власниками будинку склався
відповідний порядок користування
земельною ділянкою.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції сторонами не надано доказів
того, що кожна із сторін користувалась
іншою частиною земельної ділянки, ніж
було визначено колишніми власниками
будинку.

З врахуванням зазначеної обставини суд
правильно частково задовольнив
зустрічні позовні вимоги про
визначення порядку користування
земельною ділянкою, надавши кожній
стороні у користування частину
земельної ділянки відповідно до
висновку судової земельно-технічної
експертизи, з приводу якої заперечення
щодо її обґрунтованості з боку
відповідача відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач доказів на підтвердження своїх
вимог суду не надав, зустрічні позовні
вимоги не спростував.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції є безпідставними, оскільки
зводяться до переоцінки доказів.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 16
квітня 2014 року - залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: