АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7819/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Троц В.О.,

за участю:

представника позивача Сахна
Р.М.,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_4 на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 9 квітня 2014
року по цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Бізнесфінанс» до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ТОВ «ФК
«Бізнесфінанс» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
посилаючись на те, що 07.10.2008 між ЗАТ
«Міжнародний Іпотечний Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Платинум
Банк» та відповідачем був укладений
договір про іпотечний кредит №
1.36. Відповідно до умов даного
договору позивач надав відповідачу
кредит у сумі 128800 доларів США на строк
користування 240 місяців, а відповідач
зобов'язався повернути наданий кредит,
сплатити проценти за його користування
в розмірі 11,49% річних.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
сторонами 07.10.2008 був укладений
іпотечний договір №1.36 на
квартиру АДРЕСА_1, яка належить
відповідачу на праві власності.

04.10.2010 між первісним кредитором та
відповідачем був укладений додатковий
договір до кредитного договору,
відповідно до умов якого сторони
домовились зменшити суму щомісячного
ануітетного платежу, шляхом збільшення
строку користування кредитними
коштами до 20 років та зменшенням
процента за користування кредитом до
9,9% річних на період з 05.10.2010 по 04.10.2011.

28.07.2011 між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ
«ФК «Фемілі Кредіт», правонаступником
прав та обов'язків якого є ТОВ «ФК
«Бізнесфінанс», було укладено договір
відступлення прав вимоги за кредитним
договором та договором іпотеки
№1.36.

Посилаючись на те, що позивач свої
зобов'язання за договором виконав
належним чином, а відповідач взяті на
себе зобов'язання не виконує, порушує
істотні умови договору, в зв'язку з чим,
у ОСОБА_4 виникла заборгованість у сумі
2248253 грн. 74 коп., просить у рахунок
погашення даної заборгованості за
кредитним договором звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
належить відповідачу на праві
власності, шляхом проведення прилюдних
торгів згідно Закону України «Про
виконавче провадження», за початковою
ціною, встановленою на рівні не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна,
визначеною на підставі оцінки
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна, під час проведення
виконавчих дій та стягнути судові
витрати.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 09.04.2014 позов задоволено.
Звернуто стягнення на користь ТОВ
«Фінансова компанія «Бізнесфінанс» на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 73,10
кв.м та житловою площею 42,5 кв.м, яка
належить на праві власності ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу
квартири від 04.04.2008, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу за
реєстровим № 3442, у розмірі 2248253 грн. 74
коп., шляхом реалізації з публічних
торгів продажу вищевказаної квартири,
за ціною, яка встановлюється на рівні
цін, не нижчому за звичайні ціни на цей
вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_4 перед ТОВ «ФК
«Бізнесфінанс» за договором про
іпотечний кредит від 07.10.2008 в сумі 1769966
грн. 52 коп. та стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ТОВ «Фінансова компанія
«Бізнесфінанс» 3441 грн. 00 коп. судового
збору.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 14.05.2014 виправлено описку в
рішенні Подільського районного суду м.
Києва від 09.04.2014, зазначивши у
резолютивній частині рішення суду суму
заборгованості ОСОБА_4 перед ТОВ «ФК
«Бізнесфінанс» за договором про
іпотечний кредит від 07.10.2008 замість
«1769966 грн. 52 коп.», вказано «2248253 грн. 74
коп.».

Не погоджуючись з рішенням відповідач
оскаржив його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Вважає, що судом було невірно
застосовано норми матеріального та
процесуального права. Вважає, що суд не
звернув уваги на те, що позивачем при
подачі позову до суду порушено вимоги
ст. 119 ЦПК України. Також, посилається на
те, що рішення суду прийнято за
недоведеністю обставин, які мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, оскільки судом не
доведено належними та допустимими
доказами порушення відповідачем прав
позивача за договором про іпотечний
кредит. Вважає безпідставним висновок
суду щодо повідомлення відповідача про
укладення договорів про відступлення
права вимоги. Також вказує, що
позивачем не доведено права вимагати у
позичальника виконання зобов'язання.
Крім того, у матеріалах справи відсутні
докази того, що позичальником укладено
додатковий договір до кредитного
договору про зміну валюти зобов'язання
та, що від позивача надходили
пропозиції щодо укладання вказаних
змін. Вказує, що позивач не має права на
звернення до суду з даним позовом.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
з викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував і просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції ухвалюючи
оскаржуване рішення виходив з того, що
коли виконання договірних відносин між
позивачем та відповідачем було
забезпечено іпотечним договором, і
кредит залишився неповернутим з боку
ОСОБА_4 позивачу по справі, відповідач
повинен нести цивільно-правову
відповідальність перед позивачем, у
відповідності з вимогами закону та
умовами договору.

Вказаний висновок суду є законним і
обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та
вірно встановлено судом, що ПАТ
«Платинум Банк» є повним
правонаступником ЗАТ «Міжнародний
Іпотечний Банк».

28.07.2011 між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ
«ФК «Фемілі Кредіт», правонаступником
прав та обов'язків якого є ТОВ «ФК
«Бізнесфінанс», було укладено договір
відступлення права вимоги № 20110728-Г, за
яким банк відступив новому кредитору
право вимоги до боржників, у тому числі
за договором про іпотечний кредит
№1.36 та договором іпотеки.

07.10.2008 між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Платинум Банк» та відповідачем був
укладений договір про іпотечний кредит
№1.36.

Відповідно до п. 1.1 даного договору
кредитор на умовах цього договору
надає позичальнику грошові кошти у
сумі 125800 дол. США на строк користування
240 місяців, а позичальник
зобов'язується повернути наданий
кредит, сплатити проценти за його
користування у розмірі 11,49 % річних.

Згідно п. 1.2 даного договору кредит
надається позичальнику для придбання у
власність нерухомості - квартири
АДРЕСА_1.

У забезпечення зобов'язань відповідача
за договором про іпотечний кредит
07.10.2008 ЗАТ «Міжнародний Іпотечний
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Платинум Банк» та відповідач уклали
іпотечний договір № 1.36 на
трьохкімнатну квартиру, загальною
площею 73,10 кв.м., житловою площею - 42.50
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та належить відповідачу на
праві власності.

04.10.2010 між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_4
було укладено додатковий договір до
договору про іпотечний кредит №
1.36, відповідно до умов якого
сторони домовились зменшити суму
щомісячного ануітетного платежу,
шляхом збільшення строку користування
кредитними коштами до 20 років та
зменшенням процента за користування
кредитом до 9,9% річних на період з 05.10.2010
по 04.10.2011.

Пунктом 4.4 договору про іпотечний
кредит передбачено, що кредитор
набуває право вимагати від
позичальника дострокове погашення
кредиту, а позичальник зобов'язується
на вимогу кредитора достроково
погасити кредит в повному обсязі та
сплатити нараховані проценти за
користування кредитом, нараховану
неустойку та інші платежі та
нарахування за цим договором (при їх
наявності), що підлягають сплаті
позичальником на користь кредитора, у
випадках порушення позичальником
зобов'язань передбачених підпунктами
6.2.3-6.2.12 цього договору.

Згідно п. 6.1.1 вищезазначеного договору
позивач має право задовольнити свої
вимоги щодо виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором за
рахунок предмета іпотеки, або іншого
забезпечення, яке може бути надане
позичальником, в тому числі застави
майнових прав та іншого майна та
грошових коштів позичальника
(поручителів, майнових поручителів,
гарантів) у разі невиконання чи
неналежного виконання позичальником
та/або іпотекодавцем обов'язків за цим
та іпотечним договором або у випадку
надання недостовірної інформації, що
міститься в документах на отримання
кредиту.

Відповідно до п. 2.5.2 договору іпотеки
передбачено, що у разі невиконання або
неналежного виконання іпотекодавцем
обов'язків, що передбачені кредитним та
цим договором іпотекодержатель має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що на відміну від
позивача, який виконав взяті на себе
зобов'язання належним чином, надавши
відповідачу кредитні кошти у
встановленому договором ліміті та
строки, останній свої зобов'язання щодо
своєчасного погашення заборгованості
кредитом, сплати процентів, не виконав.
У зв'язку з чим у відповідача станом на
16.08.2013 виникла заборгованість у розмірі
2248253 грн. 74 коп. При цьому розмір
заборгованості відповідачем не
оскаржується.

Згідно ст. 546 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ст. 592 ЦК України
заставодержатель має право вимагати
дострокового виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, у випадках,
встановлених законом.

Згідно ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки зокрема здійснюється
також на підставі рішення суду.

Пунктом 3.2 договору іпотеки
передбачено, що звернення стягнення за
цим договором здійснюється на
підставах: виконавчого напису
нотаріуса або рішення суду.

Згідно ст. 590 ЦК України звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на те, що позивачем не
доведено права вимагати у позичальника
виконання зобов'язання, а також вказує
на те, що його не було повідомлено про
укладення договорів про відступлення
права вимоги, однак вказані доводи не
знайшли свого підтвердження в ході
розгляду справи, виходячи з наступного.

Згідно п. 6.1.3. кредитного договору
кредитор має право відступати,
передавати та будь-яким іншим чином
відчужувати, а також передавати в
заставу, свої права за договором, а
також розкривати інформацію, яка
пов'язана з такою передачею третім
особам протягом строку дії договору.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав.

Таким чином, до позивача перейшли всі
права ПАТ «Платинум Банк» щодо права
вимоги до боржника за договором про
іпотечний кредит №1.36 від 07.10.2008 та
за іпотечним договором №1.36 від
07.10.2008.

Згідно ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 24 Закону України «Про
іпотеку» відступлення прав за
іпотечним договором здійснюється без
необхідності отримання згоди
іпотекодавця, якщо інше не встановлено
іпотечним договором, і за умови, що
одночасно здійснюється відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.
Якщо не буде доведено інше,
відступлення прав за іпотечним
договором свідчить про відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.

Щодо доводів апеляційної скарги про
неповідомлення відповідача про
укладення договорів про відступлення
права вимоги, то 28.07.2011 первісним
кредитором на адресу: АДРЕСА_5, за якою
зареєстрований відповідач було
направлено повідомлення про
відступлення права вимоги за договором
про іпотечний кредит № 1.36,
іпотечним договором № 1.36 та
договорами страхування № 2210/09/0805 МІБ та
№ 8111/09/0560 МІБ (а.с. 24, 25).

17.07.2013 вищезазначене повідомлення було
повторно направлено первісним
кредитором відповідачу на дві адреси:
АДРЕСА_5 та 04215, АДРЕСА_1 (а.с. 26-28). Також в
апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що до позовної заяви було
додано двічі, одне й теж повідомлення
№60-07-01/16183 від 16.07.2013р., дане твердження
спростовується вищезазначеними
додатками до позовної заяви та
документами, що наявні в матеріалах
справи.

Таким чином, боржник був письмово
повідомлений про відступлення права
вимоги, що підтверджується матеріалами
справи.

Крім того, колегія суддів не приймає до
уваги посилання відповідача щодо
відсутності зобов'язання про
повернення кредитних коштів, з тих
підстав, що позивач не є стороною по
спірному кредитному договору (не має
цивільної правоздатності), оскільки в
силу вимог ст.ст. 512-514, 1077- 1079, 1082, 1084 ЦК
України до позивача, за договором
відступлення права вимоги № 20110728-Г,
перейшло право вимоги до боржників, у
тому числі за договором про іпотечний
кредит № 1.36 та договором іпотеки.

Посилання апелянта на відсутність
ліцензії на здійснення операцій з
валютними цінностями є
необґрунтованими, оскільки при
укладанні договору відступлення права
вимоги між ПАТ «Платінум Банк» та ТОВ
«ФК «Фемілі Кредит», правонаступником
прав і обов'язків якого є позивач,
ліцензія на здійснення операцій з
валютними цінностями не передбачена.

Згідно ст. 99 Конституції України
грошовою одиницею України є гривня.
Забезпечення стабільності грошової
одиниці є основною функцією
центрального банку держави -
Національного банку України.

Відповідно до ст. 524 та ч.ч.1, 2 ст. 533 ЦК
України грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях, сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті. Якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» на момент
пред'явлення позовної зави діяло
згідно чинного законодавства, а саме,
суму заборгованості, було переведено в
гривневий еквівалент.

Отже, при відступленні права вимоги
відбулося переведення суми
заборгованості, тобто сума боргу не
була збільшена або зменшена, вона
перевелась в національний гривневий
еквівалент, тому, виходячи з
вищевикладеного, посилання апелянта на
відсутність права вимоги позивача
виконання зобов'язання відповідачем як
у доларах США, так і у гривні України не
знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення позивачем при подачі позову
вимог п.п. 3, 4, ч. 2 ст. 119 ЦПК України, а
саме: не зазначено зміст позовних вимог
та ціну позову щодо вимог майнового
характеру, є безпідставними, оскільки
судом при вирішенні питання про
відкриття провадження у даній справі
було перевірено відповідність
позовної заяви вимогам процесуального
закону, а також дані твердження не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам сторін належну правову
оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та постановив законне,
правильне по суті і справедливе
рішення.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 9 квітня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді