У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Макарчука М.А.

суддів: Євтушенко О.І., Карпенко С.О.

Ситнік О.М., Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк Альянс»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором за касаційною
скаргою ОСОБА_3, поданою її
представником ОСОБА_4, на рішення
апеляційного суду м. Києва від 10 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Банк Альянс» звернулось до
суду з позовом, який згодом
неодноразово уточнювало, і остаточно
просило у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 1 серпня 2007 року у сумі 408 369,51 грн
звернути стягнення на предмет іпотеки
- двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_3,
шляхом проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу
предмета іпотеки, передбаченої Законом
України «Про іпотеку».

Свої вимоги
обґрунтувало тим, що 1 серпня 2007 року
між акціонерним комерційним банком
«Альянс», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство «Банк
Аваль», та ОСОБА_3 укладений кредитний
договір, за умовами якого банк на
споживчі цілі відкрив кредитну лінію з
лімітом 430 000 грн та з терміном
користування кредитними коштами по 30
червня 2008 року. У подальшому сторони
укладали додаткові угоди від 25
вересня 2008 року, 2 липня 2009 року, 29 липня
2009 року, 27 серпня 2009 року, 22 жовтня 2009
року до зазначеного кредитного
договору, за умовами яких ліміт
кредитної лінії збільшено до 1 325 000 грн,
а термін користування кредитними
коштами - до 18 листопада 2009 року. У
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним кредитним договором 1 серпня
2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено
договір іпотеки, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1. У подальшому між
сторонами 25 вересня 2008 року укладено
іпотечний договір, предметом якого
була земельна ділянка площею 0,0825 га по
АДРЕСА_2 та 21 жовтня 2009 року - договір
іпотеки, предметом якого був будинок
АДРЕСА_2.

Відповідач порушила умови кредитного
договору і додаткових договорів до
нього, допустила заборгованість, що
згідно з умовами цих договорів та
договорів іпотеки є підставою для
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 1 березня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
10 грудня 2013 року рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 1 березня 2013
року скасовано та ухвалено нове про
часткове задоволення позову.

У рахунок погашення заборгованості
за кредитним договором від 1 серпня 2007
року у сумі 408 369,51 грн звернуто
стягнення на предмет іпотеки -
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_3,
шляхом проведення прилюдних торгів, з
початковою ціною для реалізації у сумі
500 000 грн.

Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду
м. Києва від 10 грудня 2013 року, рішення
суду першої інстанції залишити в силі,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що 1 серпня 2007 року
між акціонерним комерційним банком
«Альянс», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство «Банк
Аваль», та ОСОБА_3 укладений кредитний
договір, за умовами якого банк на
споживчі цілі відкрив кредитну лінію з
лімітом 430 000 грн з терміном
користування кредитними коштами по 30
червня 2008 року.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором від 1 серпня 2007
року цього ж дня між акціонерним
комерційним банком «Альянс»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Банк Аваль», та
ОСОБА_3 укладено договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1, і 27
жовтня 2009 року - договір про внесення
змін до зазначеного договору іпотеки.

25 вересня 2008 року між сторонами
укладено додатковий договір до
зазначеного кредитного договору, за
умовами якого ліміт кредитної лінії
збільшено до 1 125 000 грн, а термін
користування кредитними коштами - по 1
липня 2009 року.

25 вересня 2008 року у забезпечення
виконання зобов'язання за цим же
договором укладено іпотечний договір,
предметом якого є земельна ділянка
площею 0,0825 га по АДРЕСА_2, а 27 жовтня 2009
року - договір про внесення змін до
зазначеного іпотечного договору,

2 липня 2009 року між сторонами укладено
додатковий договір до зазначеного
кредитного договору, за умовами
якого ліміт кредитної лінії збільшено
до 1 325 000 грн, а термін користування
кредитними коштами - по 28 липня 2009
року.

Додатковими договорами від 29 липня 2009
року і від 27 серпня 2009 року термін
користування кредитними кошами
продовжено до 27 серпня 2009 року і до 21
жовтня 2009 року відповідно.

Додатковим договором від 21 жовтня 2009
року до зазначеного кредитного
договору термін користування
кредитними кошами продовжено до 18
листопада 2009 року; доповнено кредитний
договір п. 5.1.12, яким передбачено
щомісячно сплачувати банку комісію за
кредитним договором з травня 2009 року у
розмірі 0,9 % від загальної суми залишку
отриманих кредитних коштів.

21 жовтня 2009 року сторонами укладено
договір іпотеки, предметом якого є
будинок АДРЕСА_2, а 29 жовтня 2009 року -
договір про внесення змін до
зазначеного договору іпотеки.

Додатковим договором від 28
листопада 2012 року сторони погодили
розмір штрафних санкцій у сумі 399 960 грн.

29 листопада 2012 року ОСОБА_3 сплатила
заборгованість за кредитним договором
у сумі 1 359 619,58 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
необґрунтованості позовних вимог з
підстав недоведеності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що відповідач порушила умови
кредитного договору від 1 серпня 2007
року і додаткових договорів до нього,
допустила заборгованість, що згідно з
умовами цих договорів та договору
іпотеки від 1 серпня 2007 року є підставою
для звернення стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Проте повністю з рішенням суду
апеляційної інстанції погодитись
неможна.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються, зокрема, спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
початкова ціна предмета іпотеки для
його подальшої реалізації.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про
іпотеку» реалізація предмета іпотеки
проводиться шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», з дотриманням вимог
цього Закону.

Згідно зі ст. 58 Закону України «Про
виконавче провадження» оцінка майна
боржника проводиться державним
виконавцем за ринковими цінами, які
діють на день визначення вартості
майна.

У п. 42 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 30 березня 2012 року №5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
роз'яснено, що резолютивна частина
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України «Про іпотеку»,
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у
ньому в обов'язковому порядку має
зазначатись: загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

У порушення зазначених норм
матеріального права, суд апеляційної
інстанції у резолютивній частині
рішення не зазначив всі складові
загального розміру вимог, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки. Крім того,
суд апеляційної інстанції передчасно
дійшов висновку про те, що у п. 4.4
договору іпотеки від 1 серпня 2007 року
сторони дійшли згоди про ціну продажу
предмета іпотеки, не врахувавши зміст
цієї умови у системному зв'язку зі
статтею 4 договору.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду
апеляційної інстанції ухвалено з
такими порушеннями норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, тому таке рішення
підлягає скасуванню.

Ураховуючи викладене, рішення
суду апеляційної інстанції на
підставі ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану її
представником ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
10 грудня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А.Макарчук

Судді:
О.І.Євтушенко

С.О.Карпенко

О.М.Ситнік

Г.В.Юровська