Провадження № 22-ц/779/1338/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Малєєва А.Ю.,
Фединяка В.Д.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: апелянта ОСОБА_2,
його представника ОСОБА_3

представника КП «Єдиний розрахунковий
центр» Жиляка М.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Комунального підприємства «Єдиний
розрахунковий центр» до ОСОБА_2 про
визнання договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій укладеним на
підставі нормативного акту
обов'язкової дії, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
10 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 10 квітня 2014 року задоволено
позов Комунального підприємства
«Єдиний розрахунковий центр» до ОСОБА_2
про визнання договору про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій укладеним на
підставі нормативного акту
обов'язкової дії.

Визнано договір про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій укладеним з 01
листопада 2011 року між КП «Єдиний
розрахунковий центр» та ОСОБА_2, що
мешкає за адресою АДРЕСА_1 на підставі
нормативного акту обов'язкової дії.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Єдиний
розрахунковий центр» витрати по сплаті
судового збору в сумі 114, 70 грн.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
та порушення норм матеріального і
процесуального права.

Зазначає, що судом не досліджено, які
дії та заходи вчинив позивач конкретно
щодо відповідача для укладення
договору; не витребувано жодних
доказів про надання позивачем послуг з
утримання будинку на АДРЕСА_1, а в
рішенні не зазначено судом дату
направлення на адресу відповідача
претензії про несплату за послуги з
утримання будинків, споруд і
прибудинкової території та
необхідність укладення відповідного
договору.

Також зазначає, що з листопада 2011 року
він взагалі не отримував будь яких
послуг, що надаються позивачем, а
відтак вважає,що між сторонами
відсутні будь які договірні відносини.
Що стосується довідки-розрахунку за
період з листопада 2011 року по травень
2013 року із зазначенням сплати в сумі 300
грн., то така не є належним доказом,
оскільки працівники позивача змусили
оплатити дану суму, відмовляючи у
видачі довідки про склад сім'ї.

Крім того, ОСОБА_2 вказує, що не виписує
та не читає газету «Західний кур'єр» , а
тому надана позивачем копія вказаної
газети за 29.09.2011 року не може
сприйматися як пропозиція до укладення
договору.

З цих підстав, рішення суду першої
інстанції, апелянт просив скасувати, та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник доводи апеляційної скарги
підтримали, просили про її задоволення.

Представник КП «Єдиний розрахунковий
центр» доводи апеляційної скарги
заперечив, рішення суду вважає
законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, доводи представників,
дослідивши письмові матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, на підставі рішення
Івано-Франківської міської ради «Про
організацію та забезпечення роботи
комунального підприємства «Єдиний
розрахунковий центр» від 02.06.2011 р. №212-Х,
КП «Єдиний розрахунковий центр» з
01.10.2011 року визначено виконавцем послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій; з управління
будинком, спорудою, або групою
будинків; з ремонту приміщень,
будинків, споруд,

Будинок по АДРЕСА_1, в м.
Івано-Франківську в якому проживає
відповідач ОСОБА_2 з сім'єю в складі
п'яти чоловік віднесено до переліку
будинків, щодо яких позивач надає
послуги з утримання будинків, споруд та
прибудинкових територій, що
підтверджується актом
прийняття-передачі об'єкта в
управління.

З матеріалів справи також вбачається,
що ОСОБА_2 визначений як уповноважений
власник квартири і саме на його ім'я
відкрито особовий рахунок на сплату
комунальних послуг.

Задовольняючи позов КП «Єдиний
розрахунковий центр» суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами по справі існують договірні
відносини в сфері житлово-комунальних
послуг, а тому визнав договір про
надання послуг із утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій,
укладеним з листопада 2011 року між
Комунальним підприємством «Єдиний
розрахунковий центр» та ОСОБА_2, що
проживає за адресою АДРЕСА_1, на
підставі нормативного акту
обов'язкової дії

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Апеляційного суду
Івано-Франківської області.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначені Законом України
«Про житлово-комунальні послуги».

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 3 ст. 20, п. 3
ч. 2 ст. 21, пп. 4, 13 ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
відносини між учасниками сфери
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Виконавець зобов'язаний
підготувати та укласти із споживачем
договір на надання житлово-комунальних
послуг з визначенням відповідальності
за дотримання умов його виконання
згідно з типовим договором. Істотними
умовами договору на надання
житлово-комунальних послуг є, зокрема,
порядок оплати за спожиті
житлово-комунальні послуги та
відповідальність сторін і штрафні
санкції за невиконання умов договору.
Споживач зобов'язаний укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
лише в разі його підготовки виконавцем
на основі типового договору.

Тобто законом визначені обов'язки
споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг. Зокрема,
обов'язком споживача є укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору, а також оплата
житлово-комунальних послуг у строки,
встановлені договором або законом, а
обов'язком виконавця - надання послуг
вчасно та відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення зі
споживачем договору про надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Згідно з п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 1992 року
№ 572 (в редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 24 січня 2006 року №
45), власник та наймач (орендар) квартири
зобов'язаний укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору; оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

Таким чином, необхідність укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг
передбачена законом і його укладення
визначено як обов'язок, а не право
сторін.

Відповідно до п. 1.3 Порядку визначення
виконавця житлово-комунальних послуг у
житловому фонді, затвердженого наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
25 квітня 2005 року № 60, виконавцем
житлово-комунальних послуг може бути
суб'єкт господарювання, предметом
діяльності якого є надання відповідних
житлово-комунальних послуг та який
може забезпечити виконання обов'язків,
визначених у ч. 2 ст. 21 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
якими, зокрема, є підготовка та
укладення із споживачем договору на
надання житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

За своєю правовою суттю зазначений
договір є договором приєднання,
оскільки відповідно до ст. 634 ЦК України
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору. Договір
приєднання може бути змінений або
розірваний на вимогу сторони, яка
приєдналася, якщо вона позбавляється
прав, які звичайно мала, а також якщо
договір виключає чи обмежує
відповідальність другої сторони за
порушення зобов'язання або містить
інші умови, явно обтяжливі для сторони,
яка приєдналася. Сторона, яка
приєдналася, має довести, що вона,
виходячи зі своїх інтересів, не
прийняла б цих умов за наявності у неї
можливості брати участь у визначенні
умов договору.

Зважаючи, на те, що договір про надання
житлово-комунальних послуг за своїм
характером є публічним, і позивач
здійснив всі необхідні і належні дії з
пропозиції по укладенню вказаного
договору, зокрема опублікував типовий
примірник Даного договору в офіційних
ЗМІ, та на інтернет-сайті позивача,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
підставність вимог позивача.

За таких обставин посилання апелянта
на особисті причини з яких він не читає
та не виписує деякі друковані ЗМІ, та не
користується інформацією з інтернету є
необґрунтованими і не приймаються
судом до уваги.

Голослівними, нічим не підтвердженими
є доводи ОСОБА_2 і в частині того, що
послуги позивачем не надаються,
оскільки в засіданні апеляційної
інстанції сам відповідач визнав, що
позивачем здійснюється прибирання
території, обслуговуються загально-
будинкові мережі, освітлюються місця
загального користування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України,
суд апеляційної інстанції не вправі
переоцінювати докази, які судом першої
інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази і їх не надано суду
апеляційної інстанції, що давало б
підставу для зміни чи скасування
судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 10 квітня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
О.Є. Меленко

Судді:
А.Ю. Малєєв

В.Д. Фединяк