Справа № 2/487/635/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 року Заводський районний
суд м. Миколаєва,

у складі: головуючого судді
Андрощука В.В.,

при секретарі
Забродській Г.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача - ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про визнання втратившим
право користування житловим
приміщенням та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права
власності на житлове приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

19.07.2013року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про
визнання втратившим право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що відповідно до договору
купівлі-продажу від 04.03.2005року є
власницею квартири АДРЕСА_1. В
зазначеній квартирі з 2005року
зареєстрований відповідач ОСОБА_3

З 2009року останній за місцем реєстрації
не проживає, особистих речей в квартирі
не має, комунальні послуги не сплачує,
що підтверджується актом від
04.06.2013року.

Оскільки їй (позивачу) важко
здійснювати оплату за комунальні
послуги за всіх зареєстрованих осіб,
вважаючи, що відповідач втратив право
користування житловим приміщенням,
тривалий час не проживає у квартирі,
без поважних причин, просила про
задоволення позову на підставі
ст.ст.71,72 ЖК України.

В процесі розгляду справи ОСОБА_3
звернувся з зустрічним позовом до
ОСОБА_1 про визнання права власності на
спірне житлове приміщення.

У позові зазначав, що з 2003року по
2009рік перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_1 За час спільного
проживання, за спільні сімейні кошти,
придбали спірну квартиру АДРЕСА_1,
однак договір купівлі-продажу був
оформлений тільки на ОСОБА_1 Іншого
житла для проживання він не має.
Відповідачка чинить перешкоди у
користуванні спірною квартирою.
Визначити порядок користування
квартирою також відмовляється.
Посилаючись на те, що придбане за час
шлюбу майно є спільною сумісною
власністю, а при поділі спільного
майна подружжя частки дружини та
чоловіка є рівними, ОСОБА_3 просив
визнати за ним право власності на ?
частку квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні ОСОБА_1
заявлені позовні вимоги підтримала,
зустрічні вимоги ОСОБА_3 не визнала.
Зазначала, що з 2003р по 2009р перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
В період шлюбу, а саме 04.03.2005року
придбала 51/300 часток домоволодіння по
АДРЕСА_1. Однак зазначена частка
домоволодіння (квартира НОМЕР_1) була
придбана за кошти, отримані від продажу
належної їй квартири по АДРЕСА_2. З
2009року ОСОБА_3 у спірній квартирі не
проживає, ніяких вимог що до поділу
майна не пред'являв.

Крім того, вважала, що ОСОБА_3 пропустив
строк звернення до суду за захистом
свого права та просила про
застосування позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнав, зустрічний позов
підтримав. Зазначав, що перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 В
період шлюбу, за сумісні кошти, з метою
збільшення житлової площі, для родини,
придбали квартиру АДРЕСА_1. На час
придбання квартири ОСОБА_1 не
працювала, усі витрати, кредитні
зобов'язання виконував він
(відповідач). На початку 2010р, ОСОБА_1,
змінила замки у квартирі, потрапити до
квартири не має можливості. У квартирі
залишились особисті речі. Таким чином,
його не проживання у спірній квартирі
має місце з поважних причин.
Посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1
є спільним майном подружжя, набутим за
часшлюбу, а частки майна дружини та
чоловіка є рівними, просив визнати за
ним право власності на ? частку спірної
квартири.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

З 28.02.2003р по 06.08.2009р сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно договору купівлі-продажу
від 04.03.2005року ОСОБА_1 купила 51/300 частку
домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідно довідки ТОВ
«Миколаївдомсервис» за адресою:
АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_3

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу
України, майно набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку. Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Таким чином спірна квартира по АДРЕСА_1
є спільною сумісною власністю сторін
на підставі ст.60 Сімейного кодексу
України, оскільки набута останніми за
час їх шлюбу.

Відповідно до частини 1 ст.70 Сімейного
кодексу України, у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Таким чином, суд приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3 та визнання
за останнім права власності на ? частку
від 51/300 часток, належних за
правовстановлюючими документами
ОСОБА_1, у домоволодінні АДРЕСА_1.

Доводи ОСОБА_1 в судовому засіданні
щодо непричетності ОСОБА_3 до придбання
спірної квартири також не можуть бути
прийняті до уваги з урахуванням
положень ст. 60 Сімейного кодексу
України. Відповідно до зазначеної
норми закону вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Крім того згідно із ч. 2 ст. 72 СК України
до вимоги про поділ майна, заявленої
після розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності. Посилання ОСОБА_1, про
пропуск ОСОБА_3 строків позовної
давнини, суд не приймає до уваги,
оскільки вважає їх безпідставними. Суд
вважає, права ОСОБА_3 як співвласника
спірної квартири були порушені після
звернення ОСОБА_1 до суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч.1,2 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Враховуючи зазначені норми закону,
встановлені фактичні обставини суд
приходить до висновку про
безпідставність вимог ОСОБА_1, а тому в
їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 6, 10, 11, 60, 79, 209-212, 218 ЦПК України,
суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання права користування
житловим приміщенням - відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частку від 51/300 часток, належних за
правовстановлюючими документами
ОСОБА_1, у домоволодінні АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили через 10
днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Миколаївської області через
заводський районний суд м.Миколаєва в
порядку, передбаченому ст..ст.294-296 ЦПК
України.

Суддя
В.В.Андрощук