У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області від 14 січня 2014 року
та рішення апеляційного суду Донецької
області від 13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до укладеного між банком та
ОСОБА_3 кредитного договору від 23
лютого 2008 року, остання отримала кредит
у розмірі 2 619 грн. 30 коп. на строк до 23
лютого 2010 року, зі сплатою 12% річних за
користування кредитними коштами.
Відповідачка свої зобов'язання щодо
погашення кредиту та відсотків за
кредитом не виконує, у зв'язку з чим
станом на 26 вересня 2013 року утворилася
заборгованість перед банком у розмірі
21 991 грн. 89 коп., з яких: 2 619 грн. -30 коп.
заборгованість за кредитом, 91 грн. 95
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 956 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 18 041 грн. 93 коп. -
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань, 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 1 023 грн. 42 коп. - штраф
(процентна складова), яку позивач
просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 14 січня 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 21 991 грн. 89 коп.
Вирішено питання судового збору.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 13 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції змінено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у сумі 8 377 грн.
41 коп. із них: заборгованість за
кредитом у розмірі - 1 378 грн. 59 коп.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 91 грн. 95 коп.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом у розмірі - 956
грн., пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором 4 427 грн. 45 коп.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова ) - 1 023 грн. 42 коп.
У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що у зв'язку
з неналежним виконанням відповідачкою
зобов'язань за кредитним договором
утворилася заборгованість, яка
підлягає стягненню.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що розмір
заборгованості слід зменшити через
неправильне нарахування пені.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що 23 лютого 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено договір споживчого кредиту,
згідно якого остання отримала кредит у
сумі 2 619 грн. 30 коп. зі сплатою 12% річних
за користування кредитними коштами
терміном до 23 лютого 2010 року (а. с. 5).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а

позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У зв'язку з порушенням виконання умов
кредитного договору, станом на
26 вересня 2013 року у відповідачки
виникла заборгованість у розмірі 21 991
грн. 89 коп., з яких: 2 619 грн. -30 коп.
заборгованість за кредитом, 91 грн. 95
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 956 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 18 041 грн. 93 коп. -
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань, 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 1 023 грн. 42 коп. - штраф
(процентна складова) (а. с. 4).

Таким чином висновок судів про
неналежне виконання ОСОБА_3 кредитного
зобов'язання та існування
заборгованості є вірним.

Кредитний договір був укладений
сторонами на строк з 28 лютого 2008 року по
28 лютого 2010 року. З позовом до суду банк
звернувся 10 жовтня 2013 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи 26 листопада 2013 року
відповідачка подала до суду першої
інстанції заяву про застосування
строку позовної давності (а. с. 20).

Проте суд у порушення ст. 212 ЦПК України
дане питання не розглянув та не навів
мотивів відмови у його розгляді.

Таким чином, не вирішивши питання щодо
строку позовної давності, задоволення
позовних вимог про стягнення кредитної
заборгованості, є передчасним.

При цьому судам слід звернути увагу, що
погашення кредитної заборгованості та
строки чергових платежів визначено
місяцями. Отже, поряд зі встановленням
строку дії договору сторони встановили
і строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, банк звернувся до
суду з вимогами про стягнення з
відповідачки заборгованості за
кредитом, включивши до позовних вимог
як суму заборгованості по кредиту, так
і суму пені та процентів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК
України).

У даній справі судами встановлено, що
згідно з умовами кредитного договору
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) та щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також встановлено
відповідальність за порушення їх
сплати.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Таким чином, оскільки умовами договору
погашення кредиту та процентів
повинно здійснюватися позичальником
частинами кожного місяця, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань (правова позиція викладена
у постанові Верховного Суду України
від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116
цс13).

Як вбачається з наданого банком
розрахунку кредитної заборгованості
останній платіж по погашенню кредиту
ОСОБА_3 здійснено у березні 2009 року (а.
с. 4).

Крім того, апеляційний суд належним
чином не перевірив доводи апеляційної
скарги щодо ознайомлення відповідачки
з Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), оскільки у матеріалах
справи не має доказів, що позивачка
було ознайомлена саме з Умовами, які
додані до матеріалів справи.

Однак суд апеляційної інстанції не
надав цій обставині належної юридичної
оцінки, що призвело до порушення норм
матеріального права при ухваленні
оскаржуваного рішення.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України не врахували норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановили обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області від
14 січня 2014 року та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 13 лютого 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко