У х в а л а

23 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А. суддів:
Дем'яносова М.В., Писаної Т.О.,Леванчука
А.О., Фаловської І.М.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 жовтня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_6 до закритого
акціонерного товариства Вищий
навчальний заклад «Київський
славістичний університет» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
стягнути на його користь з відповідача
неотриманні грошові кошти у розмірі 198
523,03 грн та 20 000 грн у рахунок
відшкодування завданої моральної
шкоди.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 28 травня 2013 року
позов ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто з ЗАТ ВНЗ «Київський
славістичний університет» на користь
ОСОБА_6 заборгованість по заробітній
платі у розмірі 165 600,90 грн та 2000 грн у
рахунок відшкодування завданої
моральної шкоди. Вирішено питання
розподілу судових витрат. У
задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 31 липня
2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано і ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 жовтня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за скаргою ОСОБА_6 на
вказане рішення апеляційного суду.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_6 про перегляд зазначеної ухвали
суду касаційної інстанції на підставі
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме
ст. 57 Закону України «Про освіту»,
статей 115, 116 Кодексу законів про працю
України, що призвело до ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах.

На підтвердження своїх доводів заявник
посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 березня 2014 року.

Статтею 355 ЦПК України передбачено, що
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах або
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

У п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» роз'яснено, що під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Із доданої до заяви ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 березня 2014 року та ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 жовтня 2013 року, про перегляд
якої подано заяву, вбачаються тотожні
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини. При цьому судом по
різному застосовані одні й ті самі
норми матеріального права, вказані
заявником, що призвело до ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах.

Так відмовляючи у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_6 до закритого
акціонерного товариства Вищий
навчальний заклад «Київський
славістичний університет» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та моральної шкоди,
суд касаційної інстанції погодився з
висновком апеляційного суду, що умови
оплати праці позивача визначені в
укладеному з ним контракті, а тому його
вимоги про стягнення передбачених ст. 57
Закону України «Про освіту» виплат є
безпідставними.

У той час як у наданій для порівняння
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, суд погодився з
висновком місцевого суду про часткове
задоволення позову, заявленого на
підставі положень статей 115, 116 КЗпП
України, Законів України «Про освіту»
та «Про оплату праці». При цьому суд
касаційної інстанції вказав на
хибність висновку апеляційного суду
про наявність підстав для відмови в
задоволенні позову з огляду на те, що
розмір оплати праці позивача, зокрема
щомісячна заробітна плата (оклад), була
встановлено за угодою сторін у
контракті і відповідач проводив оплату
науково-педагогічної праці позивача у
розмірі, який був обумовлений в
контракті, тому підстав для стягнення
необумовлених контрактом виплат немає.

З урахуванням вказаного, наведені
заявником доводи містять ознаки, які
згідно з вимогами ст. 355 ЦПК України є
підставами для перегляду судових
рішень.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом ОСОБА_6
до закритого акціонерного товариства
Вищий навчальний заклад «Київський
славістичний університет» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
М.В. Дем'яносов А.О. Леванчук Т.О.
Писана І.М. Фаловська