Справа №488/1112/14-ц 15.05.2014 15.05.2014 15.05.2014
Провадження №22-ц/784/1552/14
Головуючий у першій інстанції-Селіщева
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського
І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Романенко Ю.О.,

за участю представника
відповідача - Пятакової К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит»

на ухвалу судді Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 2 квітня 2014 року у
цивільній справі за позовом

ОСОБА_2

до публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит»

(далі - Банк «Фінансти та Кредиит»)

про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню

У С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Банку «Фінанси та Кредит»
про визнання таким, що не підлягає
виконанню, виконавчого напису №324,
вчиненого 17 лютого 2011 року приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
звернення стягнення 869 060,80 грн.
кредитного боргу на іпотечне майно.
Позивач також просив забезпечити позов
зупиненням стягнення за виконавчим
документом.

Ухвалою судді Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 2 квітня 2014 року
зупинено стягнення за виконавчим
написом нотаріуса.

В апеляційній скарзі банк просив
ухвалу скасувати та відмовити у
задоволенні заяви про забезпечення
позову. Апелянт посилався на те, що
позивач з 2011 року неодноразово
оспорював в судовому порядку
виконавчий напис по надуманим
підставам, маючи на меті лише
затягування процесу звернення
стягнення на предмет іпотеки.

В судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_2 не з'явився. Про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином (а.с.52).

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті
152 ЦПК одним зі способів забезпечення
позову є зупинення стягнення на
підставі виконавчого документу, який
оскаржується боржником у судовому
порядку.

За змістом цієї норми продовження
виконавчої процедури стягнення за
виконавчим написом, в тому числі і
звернення стягнення на іпотечне майно
шляхом його реалізації, може привести
до ускладнень чи неможливості
поновлення прав боржника, якщо його
позовні вимоги будуть доведені.

При цьому, вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів ( пункт 4 Постанови
№9 Пленуму Верховного Суду України від
22 грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову»).

З матеріалів справи вбачається, що 28
лютого 2011 року старшим державним
виконавцем Корабельного ВДВС ММУЮ
відкрито виконавче провадження № 24756363
з виконання виконавчого напису № 324,
виданого 17 лютого 2011 року приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
звернення стягнення 896306,31 грн.
кредитного боргу та 4000 грн. витрат на
вчинення виконавчого напису на
двоповерховий житловий будинок по
АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю
ОСОБА_2 (а.с.5, 7-8).

З березня 2011 року ОСОБА_2 неодноразово
оскаржував виконавчий напис нотаріуса
до суду за різних підстав.

Так, у березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся
з позовом про визнання виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, посилаючись на помилку,
допущену нотаріусом при визначені
розміру кредитної заборгованості.
Стягнення за виконавчим документом
зупинено до розгляду справи по суті.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 14 січня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 21 березня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено ( аркуш
матеріалів 19, 20-21).

У травні 2013 року ОСОБА_2 знову
звернувся до суду з аналогічними
вимогами, посилаючись на безпідставне
визначення розміру боргу. Стягнення за
виконавчим написом зупинено до
розгляду справи по суті.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 29 серпня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено ( а.м.23-24). Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 вересня 2013 року у відкритті
касаційного провадження відмовлено (
а.м.25).

У серпні 2013 року ОСОБА_2 втретє
звертається з позовом про визнання
виконавчого напису від 17 лютого 2011 року
таким, що не підлягає виконанню.
Стягнення за виконавчим написом
зупинено.

Ухвалою Корабельного районного суду
Миколаївської області від 21 січня 2014
року у зв'язку з неодноразовою неявкою
ОСОБА_2 в судові засідання позовна
заява залишена без розгляду ( а.м.26).

25 лютого 2014 року ОСОБА_2 вчетверте
звернувся з позовом про визнання
виконавчого напису від 17 лютого 2011 року
таким, що не підлягає виконанню, з
підстав невідповідності його вимогам
діючого на той час законодавства ( а.м.
1), а після поновлення виконавчого
провадження постановою від 18 березня
2014 року ( а.с.29) - подав клопотання про
зупинення стягнення за виконавчим
документом.

Отже, ОСОБА_2 протягом 2011-2014 років
раз-у-раз звертається до суду з одними
і тими ж вимогами лише частково
змінюючи підстави, при цьому всі
зазначені підстави були йому відомі з
часу вчинення виконавчого напису 17
лютого 2011 року.

Неодноразове зупинення стягнення за
виконавчим написом, в тому числі і за
попередніми необґрунтованими
позовами, унеможливило своєчасне
вчинення виконавчих дій та виконання
зобов'язання за виконавчим документом.

В таких діях ОСОБА_2 вбачається мета у
будь-який спосіб затягнути виконання
напису нотаріуса на невизначений
строк, що має ознаки зловживання
позивачем своїми процесуальними
правами, недопустимість чого
передбачена частиною 3 статті 27 ЦПК.

Вирішуючи питання про вжиття заходів
забезпечення позову до судового
розгляду, суддя не мав відомостей про
фактичні обставини даної справи, а
тому не міг дати їм оцінку та,
врахувавши і інтереси стягувача,
обговорити можливість застосування
правил частини 4 статті 153 ЦПК щодо
внесення застави ( пункт 6 Постанови №
9).

Оскільки вирішення питання про
забезпечення позову без врахування
зазначених обставин не можна вважати
обґрунтованим, ухвала судді підлягає
скасуванню з направленням клопотання
ОСОБА_2 для повторного вирішення судом
першої інстанції.

Керуючись статтями 312,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» задовольнити
частково.

Ухвалу судді Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 2 квітня 2014 року
скасувати, а клопотання ОСОБА_2 про
вжиття заходів забезпечення позову
направити на новий розгляд до того ж
суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий Судді