22-ц/775/721/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Хараджа О.О.
Доповідач: Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Попової С.А.,

суддів
Кочегарової Л.М., Сорока Г.П.,

при секретарі
Костомановій А.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Іллічівського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 02 квітня 2014 року
у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про
передачу предмета іпотеки в управління
іпотекодержателя, -

в с т а
н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду із даним позовом, в
якому зазначив, що 24.07.2006р. між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 46/МК-06, за яким
відповідачка отримала кредит в розмірі
100000 доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення 23.07.2011р. У забезпечення
виконання кредитних зобов'язань між
сторонами укладено договір іпотеки,
предметом якого є: нежитлова будівля,
загальною площею 256кв.м та земельна
ділянка загальною площею 0,0482га, що
розташовані по АДРЕСА_1, який передала в
іпотеку банку позичальниця.
Відповідачка не виконала передбачених
договором обов'язків з повернення суми
кредиту, результатом чого стало
ухвалення рішень суду від 10.07.2012р. і
14.05.2013р. про звернення стягнення на
предмет іпотеки - вказане нежитлове
приміщення і земельну ділянку за цією
адресою шляхом їх продажу банком.
Відповідач у порушення вимог закону та
умов договору, попри ухвалені судові
рішення, не передає предмет іпотеки, у
зв'язку з чим банк просив в судовому
порядку передати в його управління
вказані об'єкти нерухомості - нежитлове
приміщення і земельну ділянку - до його
реалізації або повного виконання умов
кредитного договору, та зобов'язати
ОСОБА_1 звільнити іпотечну нежитлову
будівлю від будь-яких осіб і майна.

Рішенням Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
02 квітня 2014 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено. Передано в
управління ПАТ КБ «ПриватБанк»
нерухоме майно, щодо якого ухвалені
рішення від 10.07.2012р. по справі № 0520/4681/2012
і від 14.05.2013р. по справі № 264/2653/2013-ц про
звернення стягнення на нежитлову
будівлю і земельну ділянку загальною
площею 0,0482га, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, - передати в
управління банку на період до його
реалізації або повного виконання умов
кредитного договору № 46/МК-06 від
24.07.2006р. Зобов'язано ОСОБА_1 на період до
реалізації предмету іпотеки або
повного виконання умов цього
кредитного договору повністю
звільнити від будь-яких осіб та їх
майна зазначену нежитлову будівлю.
Вирішено питання з розподілом судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати та
постановити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши справу згідно із ч. 2 ст. 305
ЦПК України у відсутність повідомлених
про дату і час розгляду справи
представника позивача - ПАТ КБ
«ПриватБанк», відповідачки ОСОБА_1,
третьої особи - ОСОБА_2, дослідивши
письмові матеріали справи, обговоривши
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без зміни, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це
підтверджується матеріалами справи,
24.07.2006р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір №
46/МК-06, за яким позичальниця отримала
кредит у розмірі 100000 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення 23.07.2011р.
Кредит забезпечений договором іпотеки
від 24.07.2006р., предметом якого є:
нежитлова будівля, загальною площею
256кв.м., розташована по АДРЕСА_1, та за
положеннями ст. 6 Закону України «Про
іпотеку» іпотека за договором
поширюється і на земельну ділянку
площею 0,0482га за цією ж адресою.

За рішеннями Іллічівського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 10.07.2012р. і 14.05.2013р., що набули
чинності, внаслідок неналежного
виконання позичальником і
іпотекодателем взятих на себе
зобов'язань звернуто стягнення на
вищевказану нежитлову будівлю і
земельну ділянку загальною площею
0,0482га шляхом їх продажу банком.

28.11.2012р. у нежилому приміщенні
кафе-магазину «ИЛЬЯ», належного ПП
ОСОБА_1, розташованого по АДРЕСА_1, що є
предметом іпотеки, сталась пожежа,
внаслідок якої було пошкоджено
перекриття будівлі.

За змістом оформленого в простій
письмовій формі договору про спільну
діяльність від 08.01.2013р. ФОП ОСОБА_1 і ФОП
ОСОБА_2 зобов'язались спільно діяти в
сфері торгівлі та надання послуг у
сфері харчування для досягнення
спільних господарських цілей шляхом
об'єднання грошей, майна та зусиль:
ОСОБА_1 зобов'язалась надати ОСОБА_2
земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_1 для будівництва магазину з
кафетерієм, для чого між ними укладено
інвестиційний договір будівництва
магазину з кафетерієм загальною площею
338,4кв.м. Договором визначені частки у
спільному майні: ОСОБА_1 - 5%, ОСОБА_2 - 95%.

Станом на 16.12.2013р. заборгованість
ОСОБА_1 за кредитним договором №46/МК-06
від 24.07.2006 року становить 105695,51дол.США.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з існування двох
судових рішень про звернення стягнення
на нежитлове приміщення і земельну
ділянку, та врахував те, що
позичальниця умови договору не
виконує, нежиле приміщення, яке
побудоване на місці згорілого
іпотечного нежитлового приміщення і не
здано в експлуатацію, на переданій в
іпотеку земельній ділянці, не передає в
управління банку в порядку ст. 34 Закону
України «Про іпотеку». Суд врахував, що
відповідачкою порушені умови договору
іпотеки щодо отримання письмової згоди
іпотекодержателя на реконструкцію
іпотечного приміщення, а також
передачі майна у спільну із третьою
особою діяльність.

З такими висновками не можна не
погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про
іпотеку" № 898-IV від 05.06.2003р. з подальшими
змінами на момент виникнення спірних
відносин (далі - Закон № 898-IV) після
прийняття рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки і з метою
отримання продукції, плодів та доходів,
забезпечення належного господарського
використання переданого в іпотеку
нерухомого майна згідно з його
цільовим призначенням предмет іпотеки
на підставі договору між іпотекодавцем
і іпотекодержателем або рішення суду
може бути переданий іпотекодержателю
або іншій особі в управління на період
до його реалізації у порядку,
встановленому цим Законом. Управління
майном здійснюється відповідно до
законодавства та умов, визначених
договором чи рішенням суду.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону № 898-IV
іпотекодавець має право виключно на
підставі згоди іпотекодержателя
зводити, знищувати або проводити
капітальний ремонт будівлі (споруди),
розташованої на земельній ділянці, що є
предметом іпотеки, чи здійснювати
істотні поліпшення цієї земельної
ділянки.

Як з'ясовано, відповідачка ОСОБА_1 не
повідомила кредитора-іпотекодержателя
про знищення предмету іпотеки і
відбудування нею нового приміщення, а
також не узгодила укладеної угоди із
третьою особою про участь у спільній
діяльності з відбудування нової
споруди згорілого магазину з
розподілом часток майнового внеску
ОСОБА_1 - в мінімальній частині 5% і
ОСОБА_2 95%, та з наданням ОСОБА_2
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1 для будівництва магазину з
кафетерієм, що має вплинути на права
банку щодо переданого у іпотеку майна.

Ці обставини вірно встановлені судом
як такі, що мають істотне значення для
розв'язання спору.

Суд правильно, з переконливим правовим
обгрунтуванням, відхилив заперечення
проти позову відповідачки, що
базуються на відбудуванні нею
згорілого приміщення зі зведенням
нового приміщення з іншими технічними
ознаками (зокрема більшою площею), що є
відмінним від предмета іпотеки, як
вважає відповідачка.

При цьому суд врахував, що такий
договір від 08.01.2013р. укладений без згоди
банку-іпотекодержателя всупереч
вимогам ст. 9 Закону «Про іпотеку» і
умовам договору іпотеки. ОСОБА_1
достеменно знала, що приміщення
відбудовується на земельній ділянці,
що перебуває в іпотеці, на що вказують
положення ст. 6 цього Закону.

Оскільки за відповідачкою та ОСОБА_2 не
зареєстровано право власності на
частку нововідбудованої будівлі,
третьою особою не заявлялись в межах
даної справи самостійні вимоги на
предмет позову, то не є слушними доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 про
порушення прав третьої особи, з огляду
на те, що за положеннями ст. 3 ЦПК
України і ст. 16 ЦК України кожна особа
може звернутися за захистом своїх
порушених, не визнаних, або оспорюваних
прав та інтересів. В даній справі
відсутні повноваження ОСОБА_1 на
здійснення представництва інтересів
ОСОБА_2 в суді.

Посилання в апеляційній скарзі на
процесуальні порушення, зокрема не
залучення до участі в розгляді справи
ОСОБА_2, з огляду на ухвалу суду від
26.02.2014р. про залучення третьої особи, є
неспроможними.

Доводи апеляційної скарги
відповідачки про припинення договору
іпотеки у зв'язку з його фізичним
зниженням внаслідок пожежі є
необґрунтованими, бо вони наведені без
урахуванням вимог ст. 17 Закону № 898-IV і
ст. 593 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 17 Закону № 898-IV
іпотека припиняється у разі припинення
основного зобов'язання або закінчення
строку дії іпотечного договору;
знищення (втрати) переданої в іпотеку
будівлі (споруди), якщо іпотекодавець
не відновив її. Якщо предметом
іпотечного договору є земельна ділянка
і розташована на ній будівля (споруда),
в разі знищення (втрати) будівлі
(споруди) іпотека земельної ділянки не
припиняється тощо.

Аналогічні підстави визначені у ч. 1 ст.
593 ЦК України, за якою право застави
припиняється у разі, зокрема,
припинення зобов'язання, забезпеченого
заставою; втрати предмета застави, якщо
заставодавець не замінив предмет
застави.

В даному ж випадку основне зобов'язання
не припинене його виконанням, іпотечна
будівля відновлена із залишенням
колишніх приміщень магазину з
кафетерієм з допоміжними спорудами
загальною площею 256кв.м., що мають
технічне визначення: літ. А-1, А?-1, А?-1, що
вбачається з технічного паспорту на
предмет іпотеки 2003р. і після
відновлення, що вважається предметом
іпотеки. А, відтак, з урахуванням
положень у ч. 4 ст. 6 Закону "Про іпотеку",
іпотека земельної ділянки не
припинена.

Тому відсутні підстави для твердження
відповідачкою у скарзі про припинення
договору іпотеки.

Відповідно до п. 18.6 договору іпотеки у
випадку пошкодження, або знищення, або
втрати (повністю або частково), або
псування предмету іпотеки
іпотекодержатель має право вимагати
від іпотекодавця відновлення предмету
іпотеки або заміни іншим майном не
меншої вартості, а якщо це не зроблено -
вимагати виконання забезпечених
іпотекою зобов'язань або звернути
стягнення на предмет іпотеки,
незалежно від настання термінів
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Даних про те, що відповідачка
пропонувала іпотекодержателю інше
майно замість відбудованого
іпотечного задля погашення грошових
зобов'язань, судовим розглядом не
здобуто.

Зважаючи на ухвалені рішення від
10.07.2012р. і 14.05.2013р., невиконання
позичальником ОСОБА_1, що в одній особі
є і майновим поручителем, взятих на
себе зобов'язань за кредитним і
іпотечним договорами, є умови для
застосування наступного етапу
реалізації іпотекодержателем своїх
прав, регламентованих ст. 34 Закону №
898-IV, що відповідає способам захисту
прав за ст. 16 ЦК України, у вигляді
передання банку в управління предмету
іпотеки на період до його реалізації за
даним рішенням суду, що грунтується на
в достатньому обсязі повно
встановлених обставинах справи і
нормах матеріального права, що
регулюють спірні відносини.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення суду
відповідачкою не надано і в суді
апеляційної інстанції. Порушень норм
процесуального права, які б могли
призвести до неправильного вирішення
справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга
відповідачки підлягає відхиленню, а
рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
02 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді