Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2150/14
Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 на заочне рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від « 20» грудня 2012 р. у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2012 року ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що він перебував в шлюбі з
відповідачкою з 27 січня 1984 р., що
підтверджується свідоцтвом про шлюб.
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2002 року
шлюб між ними був розірваний, про що
Комунарським відділом реєстрації
актів громадянського стану 16 січня 2007
року було видане відповідне свідоцтво.

Перебуваючи в шлюбі вони, 27 листопада
2000 року придбали однокімнатну
квартиру, розташовану за адресою
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі - продажу. На цей час вартість
квартири складає 214920 грн., але поділити
квартиру в натурі вони не можуть,
оскільки однокімнатна квартира не може
бути поділена між двома сторонніми
особами, тим більш - між двома особами,
які на цей час є сторонніми людьми. У
зв'язку з чим просив суд визнати за ним
право приватної власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 20
грудня 2012 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної
власності на 1/2 частину однокімнатної
квартири, розташованої за адресою
АДРЕСА_1.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 19 березня 2014 року заява
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
залишена без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням
суду, ОСОБА_2 в особі представника
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення судом першої інстанції
норм процесуального права, просить
заочне рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представників апелянта ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, заперечення представника
позивача ОСОБА_6, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 2 та п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом.

Як установлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_2
перебували в шлюбі з 27 січня 1984 р. по 01
жовтня 2002 року, що підтверджується
свідоцтвами про шлюб та розірвання
шлюбу (а.с. 4, 5, 7).

27 листопада 2000 року ОСОБА_2 ОСОБА_2
придбала однокімнатну квартиру,
розташовану за адресою АДРЕСА_1, що
підтверджується договором купівлі -
продажу, з якого вбачається, що
квартира придбана за 12 600 грн. (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
про поділ спірної квартири, суд першої
інстанції виходив із того, що спірна
квартира була придбана сторонами під
час шлюбу, а тому відповідно до ст. ст. 60,
69, 70, 71 Сімейного кодексу України є
спільною сумісною власністю подружжя,
в якій частки сторін є рівними.

Між тим, ураховуючи те, що подружжя
придбало майно до введення в дію
Сімейного кодексу України, виходячи з
правил ч. 1 ст. 58 Конституції України
щодо дії законів у часі норми Сімейного
кодексу України підлягають
застосуванню до сімейних відносин,
які виникли після набрання
чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року.

Відповідно до частини 1 статті 22 КпШС
України, чинного на час купівлі спірної
квартири, майно, нажите подружжям за
час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Згідно з частиною 2 статті 28 КпШС
України суд може визнати майно, нажите
кожним із подружжя під час їх
роздільного проживання при фактичному
припиненні шлюбу, власністю кожного з
них.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 1998 року №16 «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»
роз'яснено, що, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час придбання
зазначеного майна. При цьому належить
виходити з того, що відповідно до ст. ст.
22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною
власністю подружжя є нажите ними в
період шлюбу рухоме і нерухоме майно,
яке може бути об'єктом права приватної
власності (крім майна, нажитого кожним
із подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні
шлюбу).

Доводи позивача про те, що спірна
квартира була придбана після
припинення шлюбних відносин, але за
спільні кошти, які він надсилав ОСОБА_2,
необґрунтовані.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

З рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2002 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу вбачається, що
фактично шлюбні відносини між
сторонами були припинені в 1999 році.
Позивач зазначав, що з цього часу вони
проживають окремо, спільне
господарство не ведуть (а.с. 7).

З розписки від 20 жовтня 2000 року
вбачається, що ОСОБА_2 позичала у ОСОБА_8
3200 доларів США для придбання
однокімнатної квартири в АДРЕСА_1, до
2004 року. Позичену суму повернула
частками: 10 червня 2001 року - 1 000 дол., 20
травня 2002 року -700 дол., 07 червня 2004 року -
1 500 дол. (а.с. 11) Зазначена розписка не
досліджувалася при заочному розгляді
справи, тому їй суд першої інстанції не
давав належної оцінки.

При розгляді цивільної справи №2-35/09 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
права власності на 1/2 частину
кооперативної квартири ОСОБА_4 долучав
копії квитанцій, які, як він зазначав, є
доказом того, що він перебуваючи у США
матеріально утримував дружину ОСОБА_2
та двох синів протягом 1998-2002 років при
(а.с 221-222, 223-244).

Між тим, на цих копіях відсутні штампи
поштових відділень, що підтверджують
переказ зазначених в них коштів,
зазначені копії ніким не завірені,
заповнені англійською мовою, переклад
на українську мову відсутній.

Заперечуючи проти цих доказів
представник відповідачки ОСОБА_5 (син
сторін) зазначав, що такі кошти від
батька не надходили. Бланки поштових
відправлень, копії яких надав позивач,
знаходяться у всіх супермаркетах США.

Згідно зі ст. 59 ЦПК України такі копії
не являються доказом того, що спірна
квартира придбана за їх спільні кошти
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 під час припинення
шлюбних відносин.

До того ж, з актового запису про
реєстрацію шлюбу №0101202 вбачається, що
позивач ОСОБА_4 20 березня 2001 року уклав
шлюб з іншою жінкою у суді округу
Маріон.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_4 про визнання за ним права
приватної власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 задоволенню не
підлягають за недоведеністю, тому
рішення суду першої інстанції на
підставі п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 20
грудня 2012 року у цій справі скасувати
та ухвалити нове рішення :

Відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_4
про визнання за ним право приватної
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: