Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Борисюка Р.М., Галацевич О.М.

при секретарі судового

засідання Ходаківській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційні скарги державного
підприємства «Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» та
територіального управління
Держгірпромнагляду у Житомирській
області на рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 28 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
державного підприємства «Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» та
територіального управління
Держгірпромнагляду у Житомирській
області про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, моральної шкоди та
розрахункових коштів,

в с т а н о в и л
а :

У поданих апеляційних скаргах
державне підприємство «Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» (далі -
Підприємство та територіальне
управління Держгірпромнагляду у
Житомирській області (далі -
Управління), посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення судом норм процесуального
права, просять скасувати рішення суду
першої інстанції яким позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволені частково: скасовано
наказ Підприємства від 07.08.2013 року про
звільнення позивачки з роботи;
поновлено ОСОБА_2 на посаді фахівця із
зв'язків з громадкістю та пресою з
08.08.2013 року; стягнуто з Підприємства на
користь ОСОБА_2 35963 грн. 16 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та 5000 грн. на відшкодування
моральної шкоди. Апелянти зазначають,
що висновок суду про відсутність з боку
позивачки прогулів 8 та 9 липня 2013 року є
помилковим, судом враховані
представлені позивачкою докази, які не
є допустимими, невірно, на думку
апелянтів, судом застосовані положення
постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 та
безпідставно суд поставив під сумнів
рішення профспілкового органу про дачу
згоди на звільнення позивачки.

Представник Підприємства
апеляційну скаргу підтримав,
територіальне управління
Держгірпромнагляду в Житомирській
області подало письмову заяву про
підтримання апеляційної скарги та
розгляд справи за їх відсутності.
Представник позивачки апеляційні
скарги не визнала, вважає рішення суду
законним та обґрунтованим.

Апеляційні скарги не підлягають
до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 16.04.2003
року по 07.08.2013 року працювала на
Підприємстві на посаді прес-секретаря
а згодом - фахівцем із зв'язків з
громадкістю та пресою (а.с.64, т. 1).
Сьомого серпня 2013 року трудовий
договір із позивачкою було розірвано з
підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України (а.с.137, т. 1). Підставами для
звільнення слугували акти контролю
робочого місця від 8 та 9 липня 2013 року
(а.с.97, 98) та рішення профкому від 05.08.2013
року про дачу згоди на звільнення
(а.с.134, т. 1).

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк та також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції повно та всебічно
з'ясував обставини справи, правильно
визначився з характером спірних
правовідносин, дав вірну оцінку
представленим сторонами доказам та
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність у відповідача підстав для
звільнення позивачки.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність висновку суду щодо
відсутності факту прогулу з боку
ОСОБА_2 8 та 9 липня 2013 року
спростовуються поясненнями позивачки
про ліквідацію її робочого місця у
приміщенні Управління та ненадання
робочого місця на Підприємстві у
зв'язку з чим вона вимушена була у
вказані вище дні знаходитися на
території відповідача, змістом актів
про перебування на роботі (а.с.191, 194, т.2)
та про відмову керівництвом ДП
«Житомирський ЕТУ» у прийнятті листка
непрацездатності та інших документів
(а.с.192-193, т.2), показами свідків ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, поясненнями представника
Підприємства апеляційному суду про те,
що ОСОБА_2 була забезпечена робочим
місцем на Підприємстві (до цього
робочий кабінет позивачки був
розташований в територіальному
управлінні Держгірпромнагляду у
Житомирській області) у липні 2013 року
після її звернень з цього питання.
Наявність таких звернень
підтверджується матеріалами справи
(а.с.29, 30, т. 1).

Відповідно до положень ст.57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Чинне
законодавство не містить вказівки про
певні засоби доказування, виключно
якими сторона має довести свою
присутність на роботі в певний час. А
тому суд першої інстанції правомірно
послався на вищенаведені докази про
присутність позивачки 8 та 9 липня 2013
року на роботі. Відтак, доводи
апеляційної скарги про порушення судом
норм процесуального права щодо
допустимості доказів є безпідставними.

Безпідставними визнаються доводи
апелянта і в частині неправильного
застосування судом норм матеріального
права, зокрема постанови КМУ від 08.02.1995
року № 100 «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати», оскільки проведений судом
розрахунок середнього заробітку
позивачки за час вимушеного прогулу,
узгоджується з положеннями абзацу 4
пункту 2 розділу 11 Порядку обчислення
середньої заробітної плати.

Аналізуючи рішення
профспілкового органу про дачу згоди
на звільнення позивачки з роботи за
прогул, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що будь-яка додаткова
інформація (крім подання
адміністрації) щодо відсутності чи
присутності ОСОБА_2 на роботі
профспілковим органом не
витребовувалася та, відповідно, не
розглядалася.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що при розгляді
справи судом порушені норми
матеріального чи процесуального права.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позову не оскаржується, а
тому апеляційним судом не
перевіряється.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги державного
підприємства «Житомирський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» та
територіального управління
Держгірпромнагляду у Житомирській
області відхилити.

Рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 28 квітня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді