Справа №484/6300/13-ц 12.05.2014 12.05.2014 12.05.2014
Провадження №22-ц/784/1492/14
Головуючий першої інстанції
Доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

2014 р., травня місяця, 12 дня
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної
Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Орельською
Н.М.

з участю

представника

апелянта - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_4 на рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 30.01.2014 р., у справі за

позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання
заповіту недійсним,

встановила:

25.12.2013 р. ОСОБА_5 звернулася з
позовом до ОСОБА_6 про визнання
заповіту недійсним.

Позивачка зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_7,
який прийняв після батьків спадщину у
вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 і за
життя склав заповіт, яким заповів
належну йому спадщину ОСОБА_6

Посвідчений нотаріусом заповіт
від 28.05.2001 р. на ім'я ОСОБА_6 є недійсним,
оскільки померлий страждав на
психічний розлад, внаслідок якого, на
час складення заповіту, не розумів
значення своїх дій та не міг керувати
ними.

Посилаючись на зазначені
обставини позивачка просила про
задоволення позову.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 30.01.2014 р. постановлено про
задоволення позовних вимог та
визнання оспорюваного правочину
недійсним.

В апеляційній скарзі нотаріус
ставить питання про скасування
рішення і ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на невідповідність
висновків суду наявним доказам та
дійсним обставинам справи, які
свідчать про відсутність правових
підстав для визнання заповіту
недійсним.

При цьому нотаріус зазначав, що
цим рішенням фактично зроблено
висновок про його недбалість при
посвідченні заповіту, що може бути
підставою для притягнення його до
відповідальності, передбаченої
Законом України «Про нотаріат».

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення в межах
оскарження, відповідно до правил ст. 303
ЦПК України, судова колегія приходить
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про визнання
заповіту недійсним суд виходив з
доведеності достовірними доказами
того факту, що підчас складення
заповіту заповідач через стійкий
розлад здоров'я не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними і за таких обставин його
волевиявлення не було вільним та не
відповідало його волі.

Але з такими висновками суду
погодитись не можливо, скільки вони не
відповідають дійсним обставинам
справи та суперечать вимогам норм
процесуального та матеріального права.

Згідно з приписами ст. ст. 212, 213 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Належність, допустимість та
достовірність кожного доказу суд має
оцінювати окремо, а достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

При цьому допустимість доказів
суд має оцінювати відповідно до
приписів ч.2 ст. 59 ЦПК України, оскільки
обставини справи, які за законом мають
підтверджуватися певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами.

Так, відповідно до характеру
спору, предметом доказування у справі
щодо визнання заповіту недійсним з
підстав невідповідності волі є
обставини щодо перебування особи
підчас посвідчення заповіту у стані,
коли вона не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними.

Доведення зазначених обставин
вимагає обов'язкового призначення
судової психіатричної експертизи на
предмет психічного стану особи,
відповідно до приписів ст. 145 ЦПК
України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 та ч. 2
та 3 ст. 60, ЦПК України обов'язок
доведення обставин, якими
обґрунтовуються позовні вимоги
покладається на позивача.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Суд при цьому, відповідно до
приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК, має сприяти
всебічному та повному з'ясуванню
обставин справи здійсненню прав
учасників процесу у випадках
встановлених цим кодексом.

З матеріалів справи вбачається,
що порушуючи спір про визнання
заповіту недійсним, позивачка
посилалась на захворювання
спадкодавця, яке позбавляло його
здатності розуміти значення своїх дій
та керувати ними при складанні
заповіту, але відповідного клопотання
про призначення посмертної
судово-психіатричної експертизи не
заявляла, в той час, як надана суду
копія анамнезу лікаря від 21.06.2001 р. не
містить даних про стійкий розлад
здоров'я станом на час складення
заповіту.

Ухвалюючи рішення без
призначення експертизи на підставі
визнання позову відповідачкою, суд
залишив поза увагою приписи ч. 4 ст. 174
ЦПК щодо недопустимості прийняття
визнання позову відповідачем, якщо це
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Зокрема не враховано того факту,
що стійкий розлад здоров'я не
підтверджено допустимими доказами та
що такий висновок суду опосередковано
дає підстави вважати, що нотаріус при
посвідченні правочину допустив
недбалість, яка може бути підставою
його відповідальності за завдану цим
шкоду, відповідно до положень ст. 21
Закону України «Про нотаріат»

Встановлене свідчить про
невідповідність висновків суду
вимогам закону та дійсним обставинам
справи, що є підставою для скасування
рішення та ухвалення нового про
відмову у задоволенні позову.

Ухвалюючи нове рішення про
відмову у задоволенні позову, колегія
суддів виходить з того, що допустимими
доказами у справі не доведена
наявність стійкого розладу здоров'я
заповідача внаслідок якого він на
момент складення заповіту, не міг
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 30.01.2014 р. - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про визнання заповіту
недійсним - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає чинності з моменту
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І.Галущенко

Судді:
Н.В. Самчишина

Т.В.Серебрякова