Справа №1418/2396/12 16.06.2014 20.05.2014 16.06.2014
Провадження №22-ц/784/1518/14
Провадження № 22-ц-784/1518/14
Суддя першої інстанції: Васильченко
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Крамаренко Т.В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:
головуючої: Буренкової К.О.,
суддів: Базовкіною Т.М., Крамаренко Т.В.,
із секретарем: Орельською Н.М.,
без участі сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу
за апеляційною скаргою
приватного підприємця ОСОБА_2
на рішення Новобузького районного суду
Миколаївської області від 28 березня 2014
року про справі
приватного підприємця ОСОБА_2
(далі - ПП ОСОБА_2.)
про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки та зобов'язання
повернути земельну ділянку, -
в с т а н о в и л а :
В листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ПП ОСОБА_2 про
визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним та зобов'язання
повернути земельну ділянку.
Позивачка зазначала, що її батькові -
ОСОБА_4 на праві власності належали
земельні ділянки загальною площею 27.16
га, розташовані на території
Новохристофорівської сільської ради
Новобузького району Миколаївської
області, які перебували в оренді у
відповідача до 12 грудня 2011 року. Після
смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року на підставі свідоцтва про право на
вона отримала державний акт на
земельну ділянку, площею 13,58 га.
В липні 2012 року їй стало відомо про те,
що між її померлим батьком та ПП
ОСОБА_2 1 травня 2009 року було укладено
договір оренди на земельну ділянку
Посилаючись на відсутність
волевиявлення, а саме підпису батька на
договорі оренди від 1 травня 2009 року,
відсутність у договорі істотних умов,
укладеного з відповідачем, позивачка
просила визнати вказаний договір
оренди земельної ділянки недійсним та
зобов'язати відповідача повернути
належну їй земельну ділянку.
Рішенням Новобузького районного суду
Миколаївської області від 28 березня 2014
року позов задоволено. Визнано
недійсним договір оренди землі,
укладений 1 травня 2009 року між ОСОБА_4 та
ПП ОСОБА_2, зареєстрований у відділі
Держкомзему у Новобузькому районі
Миколаївської області 26 жовтня 2009 року
за № 27. Зобов'язано ПП ОСОБА_2
повернути ОСОБА_3 вказану земельну
ділянку. Вирішено питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
таке встановлено судом, власником
земельної ділянки загальною площею 27,16
га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташовані на території
Новохристофорівської сілської ради
Новобузького району Миколаївської
області належали ОСОБА_4

1 вересня 2006 року між ОСОБА_4 та ПП
ОСОБА_2 укладено договір оренди землі №
100 строком на 5 років, який скасований із
державної реєстрації 4 травня 2009 року
(а.с.5-6).

1 травня 2009 року між ОСОБА_4 та
відповідачем укладено договір оренди
земельної ділянки площею 13,58 га, який 26
жовтня 2009 року зареєстрований у
відділі Держкомзему Новобузького
району Миколаївської області 26 жовтня
2009 року за № 27
(а.с.10-12).

Того ж дня, відповідач та ОСОБА_4 уклали
акт прийому-передачі земельної
ділянки, яка надається в оренду (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер (а.с.4).

Після смерті ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом ОСОБА_3 18 травня 2010 року
отримала державний акт на земельну
ділянку, площею 13,58 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка розташована у межах
Новохристофорівської сільської ради
Новобузького району Миколаївської
області (а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки договір оренди землі було
підписано від імені орендодавця
сторонньою особою, яка не мала належних
повноважень на вчинення такої дії, не
можна вважати, що волевиявлення
орендодавця під час укладання такого
договору було вільним. Тому визнав
такий правочин недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
у момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

В силу статті 16 Закону України «Про
оренду землі» укладення договору
оренди земельної ділянки із земель
приватної власності здійснюється за
згодою орендодавця та особи, яка згідно
із законом вправі набувати право
оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що
вичинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Згідно висновку судово-почеркознавчої
експертизи Миколаївського відділення
Одеського науково - дослідного
інституту судових експертиз,№ 1436 від 30
грудня 2013 року, підпис від імені ОСОБА_4
у графі «Орендодавець» договору оренди
землі від 1 травня 2009 року, виконаний не
самим ОСОБА_4, а іншою особою (а.с.120-123).

Враховуючи наведене, районним судом
зроблено вірний висновок про наявність
підстав, передбачених положеннями ч.1
ст. 215, ч.3 ст. 203 ЦК України, щодо визнання
спірного договору оренди земельної
ділянки недійсним.

Доводи відповідача про те, що дружина
померлого орендодавця, після його
смерті отримувала орендну плату за
землю, не впливають на обґрунтовані
висновку суду.

Разом з цим, вирішуючи питання про
судові витрати, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що з відповідача
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
судовий збір» на користь держави
підлягає стягненню судовий збір за
вимогу майнового характеру в розмірі 650
грн. 17 коп. (1% від нормативної грошової
оцінки земельної ділянки - 65017,36 грн.).

Таким чином, рішення суду в частині
судових витрат на підставі ч.1 п.4 ст. 309
ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Новобузького районного суду
Миколаївської області від 28 березня 2014
року в частині судових витрат змінити.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові
витрати у розмірі 1324,10 грн.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_4 на користь держави судовий збір
у розмірі 650 грн. 17 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: