Справа № 459/5463/13
Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/4078/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною ОСОБА_2 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 14 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2
до ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору поруки від
30.07.2008 року та незаконним розірванням в
односторонньому порядку та стягнення
ПАТ КБ «Приватбанк» депозитних коштів
за депозитними договорами від 11.07.2012 р.
та 01.10.2012 р. на суму 25 000 доларів США , -

встановила:

Оскаржуваним рішенням
Червоноградського міського суду
Львівської області від 14 квітня 2014 року
в позові ОСОБА_5, ОСОБА_2 до ПАТ КБ
«Приватбанк», ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору поруки від 30.07.2008
року та незаконним розірванням в
односторонньому порядку та стягнення
ПАТ КБ «Приватбанк» депозитних коштів
за депозитними договорами від 11.07.2012 р.
та 01.10.2012 р. на суму 25 000 доларів США -
відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду є незаконним та
необ'єктивним.

Вказує, що валютні кошти по депозитних
договорах банк заблокував (арештував)
ще в серпні місяці 2013 року, а саме ще до
закінчення терміну депозитних
договорів від 11.07.2012 р. та від 01.10.2012 р.
чим порушив в односторонньому порядку
їх умови та не надав можливості в
добровільному порядку погасити борг,
чи вплинути на ОСОБА_6 про арешт
депозитних вкладів банком їй стало
відомо, коли вона намір зняти певну
суму коштів.

Крім того, пояснює, що вона не мала
права розпоряджатися їхнім спільним
майном з чоловіком, даючи згоду на
списання валютних коштів, що є їхньою
сумісною власністю.

Просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
підтримання апеляційної скарги,
пояснення ОСОБА_4 на заперечення
апеляційної скарги, перевіривши в
межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.553 ЦК України
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником

Встановлено, що позивач ОСОБА_5 06.11.2013
року звернувся до суду із позовом до
ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2, ОСОБА_6 про
визнання незаконним та недійсним
договору поруки. Ухвалою суду від 26.12.2013
року даний позов об'єднаний в одне
провадження із позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ
«Приватбанк», ОСОБА_6 про визнання
договору поруки недійсним. Позовні
вимоги неодноразово уточнювалися.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2, уточнивши позовні
вимоги до ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_6, просили визнати недійсним
договору поруки від 30.07.2008 року та
незаконним розірвання в
односторонньому порядку та стягнення
ПАТ КБ «Приватбанк» депозитних коштів
за депозитними договорами від 11.07.2012 р.
та 01.10.2012 р. на суму 25 000 доларів США
(а.с.116,117).

Згідно до ч.2 ст.65 СК України при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Судом встановлено, що 30.07.2008 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки, згідно якого
остання виступила поручителем перед
ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання
ОСОБА_6 зобов'язань по кредитному
договору від 29.07.2008 року №CGR0AN02260357.

Відповідно до п.4 вказаного договору
зазначено, що у разі невиконання
боржником своїх зобов'язань за
кредитним договором, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором, як солідарні боржники.

Порука є способом забезпечення
виконання зобов'язання, а не правочином
щодо розпорядження майном, належним
поручителю і договір поруки не створює
обов'язків для будь-яких інших осіб,
крім сторін за договором.

Відмовляючи у задоволенні позову
районний суд виходив з того, що
оскільки договір поруки позивачка
ОСОБА_2 уклала даний договір не в
інтересах сім'ї, а на користь третьої
особи - ОСОБА_6, то укладення такого
договору не створює для ОСОБА_5 жодних
обов'язків.

З такими твердженнями погоджується й
колегія суддів.

Відповідно до п.8 вказаного договору
поруки зазначено, що поручитель
доручає банку списувати кошти з усіх
своїх рахунків (а.с.8).

Судовою колегією також встановлено, що
в п.12 та п.17 депозитних договорів від
11.07.2012 р. та 01.10.2012 р. вказано, що при
наявності заборгованості по кредитах,
по яких вона є поручителем, банку
надано право списати кошти на
погашення такої заборгованості (а.с.21
зв.,22 зв.).

Крім того встановлено, що в претензії
від 24.12.13 року банк попередив ОСОБА_2 про
те, що кошти за депозитними договорами
від 11.07.2012 р. та 01.10.2012 р. будуть
спрямовані на погашення зобов'язань по
кредитному договору від 29.07.2008 року
№CGR0AN02260357(а.с.54).

Таким чином, оскільки вказані п.12 та п.17
депозитних договорів від 11.07.2012 р. та
01.10.2012 р. не визнані недійсними, кошти
списані відповідно до вищевказаних
умов договорів та п.8 вказаного
договору поруки, а тому немає підстав
для визнання незаконним розірванням в
односторонньому порядку та стягнення
ПАТ КБ «Приватбанк» депозитних коштів
за депозитними договорами від 11.07.2012 р.
та 01.10.2012 р. на суму 25 000 доларів США.

Посилання апелянта на те, що вона не
мала права розпоряджатися їхнім
спільним майном з чоловіком, не
приймаються до уваги, оскільки на час
розгляду справи це не підтверджено та
не надано жодних доказів того, що дані
кошти є спільним майном подружжя.

Відповідно до вимог п.25 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при оспорюванні кредитного договору чи
договору поруки, застави/іпотеки іншим
із подружжя суди мають виходити з
такого. Положення статті 65 Сімейного
кодексу України щодо порядку
розпорядження майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, регулюють відносини, які
стосуються розпорядження майном, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
і не стосуються права одного із
подружжя на отримання кредиту,
оскільки кредитний договір є
правочином щодо отримання у власність
грошових коштів. Порука є способом
забезпечення виконання зобов'язання
(стаття 553 ЦК), договір поруки не створює
обов'язків для будь-яких інших осіб,
крім сторін за договором.

Згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судами норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов"яковим для всіх
суб"єктів владних повноважень та для
судів України. Суди зобов"язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

В постанові Верховного Суду України
від 12 вересня 2012 р. у справі № 6-88цс12
зазначено, що на підставі ч. 4 ст. 65 СК
України укладений одним із подружжя
договір створює обов'язки для другого з
подружжя лише в тому разі, якщо договір
укладено в інтересах сім'ї, а майно,
одержане за цим договором, використане
для задоволення потреб сім'ї.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель
відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 73 СК України за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі. Стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом встановлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і те, що було одержане
за договором, використано на її
потреби.

Таким чинном, оскільки договір поруки
укладено ОСОБА_2 не в інтересах сім'ї,
він не породжує для її чоловіка ОСОБА_5
ніяких обов'язків і за зобов'язаннями
ОСОБА_2 за цим договором стягнення не
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністою подружжя,
а за його зобов'язаннями за цим
договором стягнення може бути
накладено лише на особисте майно
ОСОБА_2

В засіданні судової колегія крім того
з пояснень сторін встановлено, що на
даний час в провадженні
Червоноградського міського суду є
позов ОСОБА_5 щодо визнання вказаних
спірних коштів сумісною власністою
подружжя. Спір на даний час ще не
розглянутий.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» також
в заперечення на доводи апелянта щодо
порушення порядку списання коштів
пояснив, що це може бути предметом
нового позову, оскільки такі
обґрунтування позовних вимог судом не
розглядались.

Посилання апелянта на те, що слід
визнати недійсним п.8 договору поруки
30.07.2008 року не заслуговують на увагу,
так як предметом апеляційного розгляду
є перевірка рішення суду в межах
заявлених позовних вимог, які були
заявлені щодо про визнання незаконним
та недійсним цілого договору поруки.

Інші доводи апелянта не заслуговують
на увагу, оскільки нічим не
підтверджені та спростовуються
матеріалами справи.

З врахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції та вважає, що районний
суд повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини у справі, подані сторонами
докази.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає цим
вимогам.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 14 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.