У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Леванчука
А.О., Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зміну розміру
часток у праві спільної часткової
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 25 листопада 2013 року та
рішення апеляційного суду Київської
області від 24 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду із позовом до
ОСОБА_6, в якому просили змінити розмір
часток у праві спільної часткової
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
збільшивши розмір частки ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до 786/1000 та зменшивши розмір
частки ОСОБА_6 до 214/1000, визнати право
власності за ОСОБА_4 на 393/1000 частки
будинку, за ОСОБА_5 - на 393/1000 частки
будинку, а за ОСОБА_6 - на 214/1000 частки
будинку. Також позивачі просили
поділити будинок в натурі, виділивши
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в натурі належну їм
частку жилого будинку у розмірі 786/1000 та
виділити ОСОБА_8 натурі належну їй
частку будинку у розмірі 214/1000.

Позивачі посилались на те, що
відповідно до свідоцтв про право на
спадщину за заповітом від 22 лютого 1995
року їм на праві спільної часткової
власності належить по 1/4 частини
житлового будинку з надвірними
будівлями АДРЕСА_1. Іншим співвласником
житлового будинку є відповідачка, якій
належить 1/2 частини будинку.

Вказували на те, що 16 жовтня 1980 року їх
мати ОСОБА_9 на підставі договору міни
набула у власність 1/2 частини
зазначеного житлового будинку, в якому
співвласником іншої 1/2 частини будинку
була ОСОБА_10 Будинок мав загальну площу
69,6 кв. м, житлову площу 45,6 кв. м та
складався з двох квартир. Квартира
НОМЕР_1 знаходилась у володінні ОСОБА_9
та мала загальну площу 39,3 кв. м і
житлову площею 27,9 кв. м, а квартира
НОМЕР_2 - у володінні ОСОБА_10, яка
мала загальну площу 30,3 кв. м та житловою
площею 17,7 кв. м.

Позивачі зазначали, що рішенням
Ірпінського міського виконавчого
комітету від 18 травня 1981 року № 232
ОСОБА_9 було надано дозвіл на добудову
спірного житлового будинку. На
підставі вказаного рішення ради та
згоди співвласника будинку ОСОБА_10,
ОСОБА_9 здійснила добудову до належної
їй частини будинку, внаслідок чого
згідно з даними інвентаризаційної
справи від 28 вересня 1983 року розмір
загальної площі квартири НОМЕР_1
збільшився до 111,4 кв. м та житлової
площі до 42,0 кв. м, а житловий будинок має
загальну площу 141,7 кв. м та житлову
площу 59,7 кв. м. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9
померла. Відповідно до акта про
введення в експлуатацію
індивідуального будинку з надвірними
спорудами від 14 жовтня 1994 року введено
в експлуатацію прибудову А1 у два
поверхи розміром 4,10 м х 10,75 м.

Враховуючи вказане, позивачі просили
задовольнити їх позовні вимоги.

Ухвалою Ірпінського міського суду
Київської області від 11 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
частині поділу спірного житлового
будинок в натурі залишено без розгляду.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 25 листопада 2013
року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено.
Внаслідок зміни розміру часток у
спільній власності визнано за ОСОБА_4
та ОСОБА_5 право власності по 393/1000
частини житлового будинку АДРЕСА_1, за
кожним, а за ОСОБА_6 визнано право
власності на 214/1000 частини будинку.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 24 лютого 2014 року рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 25 листопада 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просять скасувати рішення
апеляційного суду та змінити рішення
суду першої інстанції, внаслідок зміни
розміру часток у спільній власності
визнати за ОСОБА_4 право власності на 7/20
частини спірного будинку та за ОСОБА_5 -
на 7/20 частини. Визнати за ОСОБА_6 право
власності на 3/10 частини будинку.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
мати позивачів ОСОБА_9 за життя, за
згодою іншого співвласника житлового
будинку ОСОБА_10, здійснила прибудову до
належної їй 1/2 частини спірного
будинку, чим збільшила корисну площу
всього будинку до 141,70 кв. м, а частину
будинку, якою володіла - до 111,4 кв. м, а
тому дійшов висновку про наявність
підстав для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
позивачі не приймали участі у
збільшенні за свій рахунок корисної
площі будинку шляхом прибудови,
надбудови або перебудови, згоди на це
інших учасників спільної часткової
власності на жилий будинок не
отримували, а лише успадкували 1/2
частини будинку в рівних частках, яка
була збільшена попереднім власником
ОСОБА_9 (спадкодавцем), а тому вони не
мають права на зміну частки у спільній
частковій власності у розумінні ст. 119
ЦК Української РСР.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваного рішення
апеляційного суду вбачається, що
скарга є необґрунтованою і наведені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності зазначеного судового
рішення.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судом апеляційної
інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 24 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Леванчук
А.О. Макарчук М.А.