Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2014
сел. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської
області в складі:

головуючого судді - Грузман Т.В.,

за участі секретаря - Федорини
А.А., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в селищі Оржиця
Полтавської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агрофірма»Куйбишево» та директора
сільськогосподарського підприємства з
обмеженою відповідальністю
«Агрофірма»Куйбишево» Малька Віктора
Миколайовича про зобов»язання
виконати відповідача умови договору та
стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

24.03.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом та зазначив, що він уклав
договір оренди землі зі СТОВ
«Агрофірмою»Куйбишево». Всупереч
умовам договору орендна плата не була
виплачена вчасно, тобто до 20 числа
останнього у звітному році місяці.
Вказані дії завдали матеріальну та
моральну шкоду. Прохає зобов»язати
СТОВ «Агрофірму»Куйбишево» виконати
умови договору оренди землі у частині
п. 10 та нарахувати кошти згідно
нормативної грошової оцінки землі за
2012 рік. Стягнути з директора СТОВ
«Агрофірми»Куйбишево» Малька В.М.
моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав. Уточнювати
та конкретизувати позов відмовився.

Представник відповідачів позовні
вимоги заперечила пояснивши тим, що
дійсно між сторонами укладено договір
оренди земельної частки (паю). Орендну
плату за 2012 рік відповідач відмовився
отримати у 2012 році. У 2013 році позивач
отримав орендну плату у розмірі 3861 грн.,
що доводиться відповідними
відомостями. Стосовно застосування
положень п. 10 договору, щодо
нарахування пені, то відповідач вважає,
що оскільки по питанню нарахування та
стягнення пені встановлено спеціальну
позовну давність у 1 рік, то прохають у
цій частині позову застосувати строки
позовної давності. Стосовно стягнення
з директора моральної шкоди, вважає, що
її розмір та підстави стягнення не
доведено жодними доказами. Позивач не
довів, що саме діями даного відповідача
йому було завдано шкоди.

Суд заслухавши думку учасників
процесу, розглянувши матеріали справи
прийшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

У суді встановлено, що 15.01.2007 року між
ОСОБА_1 та відповідачем укладено
договір оренди земельної ділянки
розміром 4,51 га терміном на 5 років.
Згідно п. 4 вказано, що нормативна
грошова оцінки земельної ділянки
становить 51556,19 грн. Згідно п. 8
передбачено, що орендна плата
вноситься орендарем у розмірі 773,34 грн. (
не менше 1,5% від нормативної грошової
оцінки земельної ділянки) до 20 числа
останнього у звітному році. Пунктом 10
договору передбачено, що у разі
невнесення орендної плати у строки,
визначені договором, справляється пеня
у розмірі 0,3% відсотка несплаченої суми
за кожний день прострочення. Даний
договір зареєстрований у Оржицькому
районному відділі Полтавської
регіональної філії державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру при Держкомземі
України» 26.11.2007 року за № 59.

Згідно довідки СТОВ
«Агрофірми»Куйбишево» № 915 від 22.05.2014
року зазначено, що ОСОБА_1 у 2012 році
нараховано 970,09 грн. орендної плати за
землю. У 2012 році від отримання вказаних
коштів він відмовився. У березні 2013
року йому було донараховано орендну
плату до розмірі 1940,18 грн. та вказані
кошти направлено позивачеві поштовим
переказом, від отримання яких він
відмовився ( відомості про вказане
містяться у матеріалах справи). 08.05.2013
року позивачеві знову було
донараховано орендну плату, розмір
якої з урахуванням 4% від нормативної
грошової оцінки став складати 4542,60 грн,
вказану суму цього ж дня позивач
отримав, що підтверджено відповідною
відомістю.

Взаємовідносини, що склалися
урегульовані слідуючими нормами
законодавства.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства. Відповідно
до ст. 21 Закону України «Про оренду
землі» розмір та строки орендної плати
за землю встановлюється за згодою
сторін у договорі оренди. Згідно ст. 22
вказаного Закону орендна плата може
справлятися у грошовій, натуральній та
відробітковій ( надання послуг
орендодавцю ) формах. Сторони можуть
передбачити в договорі оренди
поєднання різних форм орендної плати.
Орендна плата за земельні ділянки, що
перебувають у власності фізичних та
юридичних осіб, переглядається за
згодою сторін ( ст. 23 Закону України
«Про оренду землі»).

З урахуванням того, що за змістом
договору передбачено виплату орендної
плати у розмірі 1,5% від нормативної
грошової оцінки, то позивачем було
вірно нараховано кошти у розмірі 970,09
грн. Вказану суму відповідач мав
виплатити позивачеві станом на 20
грудня 2012 року, чого зроблено не було.
Оскільки відповідач не довів, що саме
за вини позивача вказані кошти не були
отримані, у суду є підстави для
застосування до даних відносин
положень п. 10 договору щодо нарахування
пені за кожен день прострочення
виплати із розрахунку 0,03% від
невиплаченої суми з 21.12.2012 року по 09.03.2013
року. Враховуючи, що відповідачем
заявлено клопотання про застосування
строків позовної давності щодо
стягнення з нього пені, то саме на цій
підставі у цій частині позовних вимог
слід відмовити.

До такого висновку прийшов суд з
урахуванням положень ст.253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок. Частиною 2
ст. 258 ЦК України передбачено, що
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Інших угод між сторонами про додаткове
нарахування коштів по договору оренди
суду надано не було, що позбавляє суд
можливості зробити висновок про інші
розміри орендної плати та строки її
виплати.

Стосовно іншої частини позовних
вимог щодо стягнення моральної шкоди з
відповідача - директора СТОВ
«Агрофірми»Куйбишево» Малька В.М., суд
звернувся до слідуючих норм
матеріального права.

Статтею 23 ЦК України зазначено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв"язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім"ї чи близьких
родичів. Моральна відшкодовується
грішми. Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди … та не
пов"язана з розміром цього
відшкодування. Моральна шкода
відшкодовується одноразово, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України,
моральна шкода завдана фізичній особі,
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю відшкодовується особою,
яка її завдала. При відшкодуванні
моральної шкоди необхідно з'ясовувати,
чим підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних страждань, а
також в якій матеріальній формі
позивач оцінює заподіяну йому шкоду та
чим він при цьому керується.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 р. № 4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» при вирішенні спору
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди обов'язковому
з'ясуванню підлягає наявність такої
шкоди.

Під час розгляду справи позивач не
довів факту заподіяння йому моральної
шкоди, позивач не довів, що саме
неправомірні дії директора СТОВ
«Агрофірми»Куйбишево» Малька В.М.
спричинили таку шкоду. Оспорюваний
договір оренди землі не містить умов за
яких сторони мають право претендувати
на стягнення моральної шкоди у разі
порушення положень договору.

За положеннями ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами. З огляду на
те, що даної норми позивачем при
обгрунтуванні позову дотримано не
було, то і підстав для задоволення
позовних вимог суд не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторонни понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. З урахунням того, що
ухвалою суду від 01.04.2014 року позивачеві
було відстрочено сплату судового
збору, то керуючись ч.1 ст. 82 ЦПК України
суд вважає, що у зв»язку з відмовою у
задоволенні позову, судові витрати
слід стягнути з позивача.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст.23, 253,258, 1167 ЦК України,
ст.19, 22, 23 Закону України «Про оренду
землі» , ст.ст. 3, 10, 11, 60, 179, 212-215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга до апеляційного
суду Полтавської області подається
протягом десяти днів після його
проголошення. Особи, які брали участь в
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час розгляду справи,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Т.В.Грузман