РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
Волноваський районний суд Донецької
області

У складі: головуючого - судді
Троян Л.Г.

при секретарі
Жигай О.В.

за участю позивачки
ОСОБА_1

відповідачки
ОСОБА_2

представника позивачки
ОСОБА_3

представника відповідачки
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Волноваха
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення процентів від
суми позики і річних від простроченої
суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

20.05.2014 позивач звернулася в суд з даним
позовом. Посилалася на те, що 24.08.2004
ОСОБА_2 позичила у неї 2200 доларів США, що
еквівалентно 20421,06 грн. (2200х9,2823) зі
строком повернення 24.10.2004.

24.10.2004 ОСОБА_2 домовилася з нею про
подовження до говору позики до 15.11.2004,
за це пообіцяла їй сплатити 200 доларів
США.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов позичальниця
надала розписку, якою було посвідчено
передання їй позикодавицею вищевказа
них грошових сум.

Вчасно - 15.11.2004 - ОСОБА_2 запозичені гроші
не повернула і впродовж тривалого часу
користувалася ними.

Борг їй було повернуто позичальницею
13.03.2014. Термін прострочення виконання
зобов'язання станом на 13.03.2014 року
складає 3405 днів.

Однак проценти від суми позики і річні
від простроченої суми ОСОБА_2 їй не
сплатила. Тому просила стягнути з
відповідачки на її користь проценти
від суми позики 16875,19 грн., 3% річних від
простроченої суми 5711,53 грн., судовий
збір в сумі 243,60 грн.

У судовому засіданні позивачка та її
представник на позові наполягають.

Відповідачка та її представник позов
не визнали та пояснили, що відповідачка
протягом всього часу пропонувала
повернути позивачці суму боргу за
умови, що та поверне розписку, але
позивачка не повертала розписку,
мотивуючи її відсутністю, тому вона не
віддавала гроші. Ввважає, що строк
позовної давності сплив, тому просила в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивачка підтвердила, що відповідачка
пропонувала повернути гроші, але коли
вона через декілька днів знайшла
розписку, то відповідачка знаходила
інші причини для неповернення боргу.

Вислухавши пояснення сторін,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за дого
вором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (по зичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а пози чальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Ч. 2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка пози чальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем ви
значеної грошової суми або визначеної
кількості речей.

Ст.1048 ЦК України передбачено, що
позикодавець має право на одержання
від по зичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облі
кової ставки Національного банку
України.

Судом встановлено, що 24.08.2004 року між
позивачкою та відповідачкою було
укладено договір позики на суму 2200
доларів США, про що було складено
розписку з підписами сторін.
Відповідачка згідно розписки
зобов'язалася повернути зазначену суму
до 24.10.2004 року.

24.10.2004 сторони домовилася про
подовження до говору позики до 15.11.2004,
за що відповідачка зобов'язалася
сплатити 200 доларів США.

Вчасно - 15.11.2004, ОСОБА_2 запозичені гроші
не повернула і впродовж тривалого часу
користувалася ними.

Борг позивачці було повернуто
позичальницею 13.03.2014.

Відповідачка в судовому засіданні не
заперечувала, що вона протягом всього
часу користування грошима визнавала
борг і сам факт повернення
позичальницею боргу є дією, що
підтверджує її пояснення.

Відповідно до статті 264 Кодексу
вчинення особою дії, що свідчить про ви
знання нею свого боргу, перериває
перебіг позовної даності. Після
переривання перебіг позовної даності
починається заново. Час, що минув до
переривання пере бігу позовної
даності, до нового строку не
зараховується.

Отже, визнання відповідачкою боргу
протягом всього строку користування
грошима, є дією, яка перервала перебіг
строку позовної давності, тому термін
прострочення виконання зобов'язання
станом на 13.03.2014 року складає 3405 днів.

Відповідно до встановленого
Національним банком України 13.03.2014
офіційного курсу гривні до долара США
для здійснення обліку та митних пла
тежів без зобов'язань Національного
банку України купувати та продавати
зазна чені валюти за цими курсами 100
доларів США еквівалентно 928,2300 грн.

Сума боргу 2200 доларів США еквівалентна
20421,06 грн. (2200х9,2823)

Сума процентів на рівні облі кової
ставки Національного банку України за
період з дня граничного строку
повернення запозиченого 15.11.2004 р. до дня
фактичного повернення боргу 13.03.2014 р. за
3405 днів прострочки від суми позики
20421,06 грн. складає 16875,19 грн., які
необхідно стягнути з відповідача на
користь позивача.

Відтак, суд не може погодитися з
доводами відповідача про застосування
строків позовної давності, оскільки
позивачем не пропущений строк
звернення до суду із вимогою про
стягнення процентів за користування
грошима від суми позики.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Щодо порядку застосування ч.2 ст.625 ЦК
України, що стосується трьох процентів
річних, то вказана стаття є санкцією за
невиконане зобов'язання або його
порушення, тому до неї у відповідності
з ч.2 ст.258 ЦК України застосовується
спеціальна позовна давність в один рік.

Тому суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача річні
від простроченої суми боргу за 1 рік, що
складає 612,63грн., виходячи з розрахунку:
3% річних за 365 днів прострочки від
простроченої суми 20421,06 грн.

На підставі ст.88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивачки
необхідно стягнути судовий збір
пропорційно задоволеним вимогам у сумі
188,61 грн., а зайву сплачену суму судового
збору 230,95грн. (474,55грн.- 243,60грн.)
необхідно повернути позивачці.

Керуючись ст.ст.625, 1046, 1047, 1048 ЦК України,
ст.ст. 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
проценти за користування коштами в
сумі 16875,19 грн., три проценти річних в
сумі 612,63грн, а всього 17487,82 грн.
заборгованості за договором позики, а
також судовий збір в сумі 188,61 грн.

Зобов'язати Управління Державної
казначейської служби України у
Волноваському районі Донецької
області повернути ОСОБА_2 зайво
сплачний нею судовий збір в сумі
230,95грн. згідно квитанції №2503 652 1 від
16.12.2013 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається
до Апеляційного суду Донецької області
через Волноваський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:

Л.Г.Троян17.06.2014