Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №272/172/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
Чуб Інна Анатоліївна
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І.,
Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Капустинської Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«СПІКА» про стягнення належних
працівникові сум, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Андрушівського районного суду
Житомирської області від 29 квітня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом.

Зазначав, що з 02.04.2009 року по 17.10.2013 року
працював у ТОВ «Сільськогосподарське
підприємство «СПІКА» на посаді
директора підприємства. Відповідно до
Статуту підприємства трудові
відносини виникали на підприємстві на
підставі контракту. Згідно з дозволом
на працевлаштування № 937, контракт з
ним було укладено до 21 червня 2014 року.

В жовтні 2013 року, після зміни власника
підприємства, трудовий договір було
розірвано до закінчення терміну його
дії.

При звільненні остаточний розрахунок
підприємством з ним не проведений.

Зокрема, на день звільнення
відповідачем не виплачені наступні
належні йому кошти: премія - 14 900 грн.;
кошти по авансованих звітах - 31 751,55
грн.; грошова допомога в розмірі 10
посадових окладів, відповідно до п. 24
Контракту - 104 000 грн.

Оскільки відповідачем не проведений
розрахунок належних йому виплат, то
останній повинен виплатити йому
середній заробіток за весь час
затримки, що становить 110 днів у розмірі
37 384,60 грн., виходячи із середньоденного
заробітку в сумі 339 грн. 86 коп.,
починаючи з 18.10.2013 року.

За наведених обставин ОСОБА_1 просив
стягнути з ТОВ «Сільськогосподарське
підприємство «СПІКА» на його користь
належні та не виплачені кошти у сумі 188
036 грн. 15 коп.

Рішенням Андрушівського районного
суду Житомирської області від 29 квітня
2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«СПІКА» на користь ОСОБА_1 належні та
невиплачені кошти: премію в сумі 14 900
грн., кошти по авансових звітах в сумі 31
751,55 грн. та середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 10 000 грн., а всього стягнуто 56 651
грн.55 коп.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції в частині відмови у
стягненні грошової допомоги в розмірі
104 000 грн. та про часткове стягнення
середнього заробітку ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу. Посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду в цій частині та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити зазначені позовні вимоги
в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що суд не взяв до
уваги зміст Статуту підприємства, яким
передбачено укладення саме контракту
з директором підприємства, а не проекту
контракту, який був досліджений судом
та став підставою для відмови у позові
про стягнення грошової допомоги
передбаченої п.24 Контракту.

Крім того вважає, що суд безпідставно
зменшив розмір середнього заробітку за
затримку виплати належних йому виплат,
оскільки між сторонами не було спору
про їх розмір, а представник
відповідача повністю не визнавав
позовні вимоги.

Рішення суду стороною відповідача не
оскаржено.

Розглянувши справу в межах доводів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, враховуючи
наступне.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв`язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, наступного дня
після пред`явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе, що в цьому
немає його вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності. У разі
непроведення розрахунку у зв`язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Як встановив суд та вбачається із
матеріалів справи позивач працював на
посаді директора ТОВ
«Сільськогосподарське підприємство
«СПІКА» та 17.10.2013 року звільнений за
власним бажанням (а.с. 2). При звільненні
позивача з роботи підприємство не
провело виплату належних йому виплат.
Отже суд першої інстанції правильно
вважав, що непроведення з вини
відповідача розрахунку з позивачем у
зазначені ст.116 КЗпП України строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої статтею 117 цього Кодексу.

Тобто, обов'язок відповідача виплатити
позивачеві його середній заробіток за
час затримки розрахунку у розмірі 37
384,60 грн., виходячи із визначеного
відповідачем середньоденного
заробітку у розмірі 339 грн.80 коп. та
терміну затримки розрахунку у 110 днів.

Правильність проведення розрахунку
перевірено судом, відповідачем дана
обставина не оспорюється, тобто
фактично визнається останнім.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України -
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Проте, вирішуючи спір в даній частині
суд в достатній мірі не врахував
положень ст.ст.116, 117 КЗпП України та
роз'яснень, викладених в п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці», а
також те, що між сторонами не було спору
про розмір належних до виплати сум,
оскільки відповідач повністю не
визнавав позовні вимоги, що призвело до
необґрунтованого зменшення судом
розміру стягнення середнього
заробітку.

Тобто, підстав для зменшення розміру
стягнення середнього заробітку у суду
не було.

Тому, з врахуванням вище наведеного,
відповідно до ст.309 ЦПК України рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
загальної суми стягнення, оскільки в
дану суму входить розмір середнього
заробітку, підлягає зміні. Зокрема
підлягає збільшенню стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з 10 000 грн. до
37 384,60 грн.; загальної суми стягнення з 56
651,55 грн. до 84 036 грн. 55 коп. Відтак
підлягає зміні і рішення суду про
розподіл судових витрат, а саме
судового збору з 566 грн.51 коп. до 840 грн.37
коп.

В решті оскаржуване рішення суду, а
саме в частині відмови у позові про
стягнення грошової допомоги в розмірі
104 000 грн. (10 посадових окладів),
відповідно до п. 24 Контракту є
обґрунтованим з огляду на наступне.

Так, обґрунтовуючи позов в частині
стягнення вказаної грошової допомоги
позивач посилався на те, що
відповідачем з ним був укладений
Контракт, пунктом 24 якого передбачена
виплата вказаної грошової допомоги.
Проте, як правильно визнав суд першої
інстанції, позивачем не надано
відповідних доказів про наявність
підстав для задоволення позову в цій
частині. Зокрема, наданий позивачем
Контракт є неналежним доказом,
оскільки не завірений печаткою
підприємства. Тобто позивачем не
надано доказів, що з ним був укладений
Контракт, який за його змістом
відповідав тексту Контракту наданого
ним суду (а.с.3 - 6). Не надано суду
позивачем і доказів того, що оригінал
Контракту від 21.06.2013 року було передано
новому власнику підприємства та копія
проекту контракту із змінами у 2013 році
подавалася до Житомирського ОЦЗ, що
позбавило суд дослідити такий
документ.

Відтак, підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
грошової допомоги в розмірі 104 000 грн. у
суду не було.

Тому, рішення суду у зазначеній частині
відповідно до ст.308 ЦПК України
залишається без змін.

В решті рішення суду першої інстанції
не оскаржено, а тому його правильність
апеляційним судом не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів
апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Андрушівського районного суду
Житомирської області від 29 квітня 2014
року в частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та загальної суми
стягнення і судового збору змінити.

Збільшити стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні з 10 000 грн. до 37 384,60 грн.;
загальної суми стягнення з 56 651,55 грн.
до 84 036 грн. 55 коп.; судового збору з 566
грн.51 коп. до 840 грн.37 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього ж часу
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий
Судді