АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5110/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана його представником ОСОБА_3, на
заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 17 травня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,

встановила:

В квітні 2013 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з вказаним позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 6 690
грн. та 10 000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на
підставі договору купівлі-продажу від
24.12.2011 року, укладеного між ним та
ОСОБА_5 він придбав автомобіль марки
Ноnda Civic 4D. ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_2
розірвали шлюб 25.11.2010 року, однак між
ними виник спір щодо спільного майна.
Під час розгляду судом спору про
визнання договору купівлі-продажу
вказаного автомобіля недійсним за
позовом відповідача ОСОБА_2, останній
викрав належний йому автомобіль за
допомогою другого комплекту ключів,
які у нього залишилися. Лише через два
дні вказаний автомобіль був зданий на
штрафмайданчик ОСОБА_2 за допомогою
працівників міліції. Слідчий
Солом'янського РУ ГУ віддав автомобіль
зі штраф майданчика після вступу в
законну силу рішення суду по спору про
визнання договору недійсним, яким
ОСОБА_2 було відмовлено.

Вказував, що він отримав свій
автомобіль лише 20.02.2013 року після
сплати за послуги штрафмайданчика 6150
грн. При поверненні йому автомобіля він
виявив, що автомобіль був пошкоджений і
в зв'язку тим, що він не зміг його
завести, змушений був придбати новий
акумулятор вартістю 540 грн. Тобто
завдана йому матеріальна шкода
внаслідок дій відповідача складає
6690гр.

Крім того, неправомірними діями
відповідача йому завдана моральна
шкода, яка полягає в тому, що автомобіль
відповідачем був викрадений на його
очах. Після викрадення автомобіля і
виклику працівників міліції він
переніс сильний
морально-психологічний стрес та ряд
інших душевних страждань. Це був його
перший автомобіль, на який він довгий
час збирав кошти. Він багато часу
витратив на відвідування органів
міліції, ДАІ, суду і його моральні
страждання поглиблювалися тим, що він
не міг користуватися автомобілем, який
використовував у своїй роботі.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 17 травня 2013
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 6690
грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.
В решті позову - відмовлено.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 04 березня 2014 року в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення від 17 травня 2013 року
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2
через свого представника ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи.

Вказував, що суд першої інстанції не
врахував того, що рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
було визнано право власності на Ѕ
частину вищевказаного автомобіля за
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Однак після винесення
рішення суду колишня дружина
відповідача продала автомобіль
позивачу ОСОБА_4, а отриманні за продаж
автомобіля кошти ОСОБА_5 використала на
свій розсуд та позбавила його права
власності на автомобіль.

24.12.2011 року ОСОБА_2 не встиг
зареєструвати своє право на Ѕ частину
автомобіля, оскільки в цей день не
працював Солом'янський районний суд м.
Києва. ОСОБА_5 скориставшись тим, що
відповідач не зареєстрував право
власності на автомобіль, уклала
договір купівлі-продажу з позивачем
ОСОБА_4

При розгляді іншої справи - за позовом
ОСОБА_2 про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу автомобіля та
зобов'язання повернути автомобіль
сторони домовились про те, що ОСОБА_2
сплачує на рахунок суду свою половину
вартості за вказаний автомобіль, а саме
5000 доларів США та до моменту отримання
ОСОБА_4 даних коштів забирає
автомобіль на тимчасове зберігання.
Отже, вказаний автомобіль відповідач
взяв з дозволу позивача, а 24.10.2012 року
працівниками міліції зазначений
автомобіль у відповідача було вилучено
та поставлено на майданчик тимчасового
утримання транспортних засобів.

В судове засідання апелянт, його
представник та позивач не з'явились,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи зворотними повідомленнями про
вручення поштових відправлень, тому
колегією суддів визнано за можливе
розглянути справу за відсутності
сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що на підставі договору
купівлі-продажу від 24 грудня 2011 року,
укладеного між ОСОБА_5, колишньою
дружиною відповідача, та ОСОБА_4
позивач придбав автомобіль Ноnda Civic 4D.

Вказаний договір відповідач
ОСОБА_2 оспорив у суді, звернувшись з
позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу, визнання договору
купівлі-продажу недійсним в частині
покупця, переведення прав та обов'язків
покупця, визнання права власності на
частину автомобіля, стягнення
компенсації, зобов'язання повернути
автомобіль та відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 19.11.2012 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2013
року, у позові ОСОБА_2 було відмовлено.

22.10.2012 року ОСОБА_4 звернувся із
заявою до Солом'янського РУ ГУ МВС
України в м. Києві про те, що о 10 год. 45
хв. 22.10.2012 року він залишив власний
автомобіль Ноnda Civic 4D, д.н. НОМЕР_1
припаркованим біля Солом'янського
районного суду м. Києва по вул.
М.Кривоноса, 17, а через декілька хвилин
виявив відсутність вказаного
автомобіля.

24 жовтня 2012 року працівниками
міліції вказаний автомобіль був
затриманий та вилучений у відповідача
ОСОБА_2 та поміщений на штрафмайданчик
по вул. Медовій, 3 у м. Києві.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
саме внаслідок неправомірних дій
відповідача ОСОБА_2 автомобіль
позивача потрапив на штрафмайданчик і
витрати по його знаходженню там поніс
позивач, як і витрати по придбанню
акумулятора з метою подальшої
експлуатації автомобіля.

Розмір понесених позивачем
витрат підтверджується квитанцією від
20.02.2013 року про сплату послуг
штрафмайданчика на суму 6150 грн. та
товарним чеком від 04.03.2013 року про
придбання акумулятора за 540 грн.

Виходячи із правомірності
володіння спірним автомобілем
позивачем, наявності судового спору
між сторонами з приводу дійсності
договору, укладеного між позивачем і
ОСОБА_5, на час заволодіння ОСОБА_2
спірним автомобілем, суд першої
інстанції також вважав доведеним факт
заподіяння моральної шкоди позивачу
неправомірними діями відповідача,
внаслідок яких були порушені права
позивача. Розмір відшкодування
моральної шкоди суд визначив у сумі 2000
грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог, вважає їх законними,
обґрунтованими і такими, що
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.
Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
доказів, колегія суддів дійшла
висновку, що обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими при вирішенні справи,
доведені. Норми матеріального права -
ст. 23, 1166, 1167 ЦК України відповідно до
спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
висновків суду першої інстанції не
спростовують, оскільки стосуються
обставин укладення оспорюваного
апелянтом договору купівлі-продажу
автомобіля від 24.12.2011 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4

Статтею 204 ЦК України
встановлено презумпцію правомірності
правочину: правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 20.11.2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 15.01.2014
року, по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6 про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу, переведення прав та
обов'язків покупця, визнання права
власності на частину автомобіля,
зобов'язання повернути автомобіль,
стягнення компенсації та моральної
шкоди , у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено у повному обсязі.
Зазначеним рішенням встановлено, що
ОСОБА_5 спірний автомобіль було продано
ОСОБА_4 24.12.2011 року, що підтверджується
довідкою-рахунком, відповідно до якої
позивачу продано і видано автомобіль
Ноnda Civic 4D, свідоцтво про реєстрацію
НОМЕР_2.

Статтею 328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Таким чином, судом першої
інстанції правильно встановлено, що
станом на 22 жовтня 2012 року власником
спірного автомобіля був позивач ОСОБА_4
на підставі договору купівлі-продажу
від 24.12.2011 року, що оспорювався в суді
відповідачем ОСОБА_2

Виходячи із приписів ст. 204, 328 ЦК
України права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном на
вказаний період часу належали
позивачу.

Доводи апелянта про те, що
позивач передав йому автомобіль для
тимчасового зберігання і що апелянт
ОСОБА_2 заволодів даним автомобілем з
дозволу позивача - жодними доказами не
підтверджені.

Зазначені доводи спростовуються
наявними у матеріалах справи доказами,
дослідженими судом першої інстанції та
яким суд надав належну правову оцінку.
Зі змісту постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
30.10.2012 року, затвердженої начальником
Солом'янського РУ ГУ МВС України у м.
Києві, та протоколу огляду та
затримання транспортного засобу від
24.10.2012 року вбачається, що автомобіль
було оголошено в розшук за заявою
власника автомобіля ОСОБА_4 22.10.2012 року,
а вилучено спірний автомобіль у
відповідача ОСОБА_2 24.10.2012 року ( а.с. 15).

Листом начальника
Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.
Києві від 20.11.2012 року на звернення
ОСОБА_4 було повідомлено, що належний
йому автомобіль Ноnda Civic 4D,д.н. НОМЕР_1
знаходиться на штрафмайданчику по вул.
Медовій, 3 у м. Києві, у зв'язку з тим, що
перебуває у розшуку за заявою позивача
від 22.10.2012 року щодо незаконного
заволодіння транспортним засобом.
Оскільки автомобіль є спірним майном,
щодо якого розглядається спір
Солом'янським районним судом м. Києва,
то для забезпечення збереження та
цілісності автомобіль поміщено на
штрафмайданчик до винесення рішення
судом ( а.с. 12).

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції про те, що матеріальні
збитки, що полягають у оплаті вартості
перебування автомобіля на
штрафмайданчику у період з 24 жовтня 2012
року по 20 лютого 2013 року та придбання у
зв'язку з цим акумулятора, були
понесені позивачем внаслідок
неправомірних дій відповідача.

Доводи апеляційної скарги
зазначених висновків суду не
спростовують та не дають підстав
вважати, що судом було допущено
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення спору.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України
встановлено, що власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України,
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Розмір такого відшкодування суд
обґрунтовано визначив з урахуванням
принципів розумності та
справедливості в сумі 2000 грн., при цьому
належним чином врахував і характер
правопорушення, і ступінь вини
відповідача, а також інші обставини, що
мають істотне значення.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, надано вірну оцінку
зібраним доказам, відповідно до
спірних правовідносин правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують,
а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 травня 2013 року -залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: