Справа № 447/3909/13
Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/783/2672/14
Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Копняк
С.М

за участі секретаря:
Азенко М.В.

з участю: позивача ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3, представника
відповідача - Миколаївської районної
державної адміністрації Львівської
області Соколової С.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3 на рішення Миколаївського
районного суду Львівської області від
11 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Миколаївської районної
державної адміністрації Львівської
області про поновлення на роботі,
виплату зарплати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

27 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду із зазначеним позовом
посилаючись на те, що відповідно до
розпорядження заступника голови
Миколаївської районної державної
адміністрації Львівської області від 16
вересня 2013 року її було звільнено з
посади директора Територіального
центру соціального обслуговування
Миколаївської РДА Львівської області
на підставі п.7-1 ст.36 КЗпП України, у
зв'язку із набранням законної сили
постанови Миколаївського районного
суду Львівської області від 23 серпня 2013
року про притягнення її до
адміністративної відповідальності за
ст.172-7 КУпАП.

Розпорядження Миколаївської РДА від 16
вересня 2013 року позивач вважала
незаконним, оскільки правопорушення у
вчиненні якого її визнано винною, не
було пов'язане з порушенням обмежень
передбачених Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції».

Крім того, у період звільнення з роботи
вона перебувала на стаціонарному
лікуванні у Миколаївській центральній
районній лікарні, відтак звільнення у
період непрацездатності не
допускається.

З урахуванням зазначених обставин та
уточнених вимог від 10 лютого 2014 року в
частині відшкодування втраченого
заробітку за час вимушеного прогулу
позивач просила:

поновити її на посаді директора
Територіального центру соціального
обслуговування Миколаївської районної
державної адміністрації Львівської
області;

стягнути з відповідача на її користь
28884,29 гривень середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, та 5000 гривень
моральної шкоди (а.с.2-6, 32-33).

Оскаржуваним рішенням Миколаївського
районного суду Львівської області від
11 лютого 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 до Миколаївської районної
державної адміністрації Львівської
області про поновлення на роботі,
виплату зарплати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилаються на те,
що згідно постанови Миколаївського
районного суду Львівської області від
23 серпня 2013 року ОСОБА_2 притягнута до
адміністративної відповідальності на
підставі ст. 172-7 КУпАП за вчинення
правопорушення, передбаченого ст.14
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» - невиконання
обов'язку щодо повідомлення про
конфлікт інтересів, то скоєне нею
корупційне правопорушення не є таким,
що пов'язане з порушенням обмежень.

Суд дав неправильну правову оцінку
обставинам справи, вважаючи, що за
постановою суду від 23 серпня 2013 року
позивача притягнуто до
відповідальності за правопорушення,
пов'язане з порушенням обмежень,
передбачених Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції».

Після притягнення ОСОБА_2 до
відповідальності за ст.172-7 КУпАП, але до
часу її звільнення, ОСОБА_5 (дочка
ОСОБА_2) була звільнена за власним
бажанням, чим усунуто обставини їх
безпосередньої підпорядкованості.

Суд, ототожнивши порушення обов'язку
щодо повідомлення про конфлікт
інтересів із порушенням обмежень,
передбачених Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», розширив підстави для
звільнення позивача з роботи.

Просить рішення Миколаївського
районного суду Львівської області від
11 лютого 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3 на підтримання апеляційної
скарги, представника відповідача -
Миколаївської районної державної
адміністрації Львівської області
Соколової С.Ю. на її заперечення,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як зазначено у абз.2 частини 2 ст.22
Закону України «Про засади запобігання
та протидії корупції», особи яких
притягнуто до кримінальної або
адміністративної відповідальності за
корупційні правопорушення, пов'язані з
порушенням обмежень, передбачених цим
Законом, підлягають звільненню з
роботи у триденний строк з дня
отримання органами державної влади,
органом місцевого самоврядування,
підприємством, установою, організацією
копії відповідного судового рішення,
яке набрало законної сили, якщо інше не
передбачене законом.

Відповідно до п.7-1 ст.36 КзпП України
підставами припинення трудового
договору є набрання законної сили
судовим рішенням, відповідно до якого
працівника притягнуто до
відповідальності за корупційне
правопорушення пов'язане з порушенням
обмежень, передбачених Законом України
«Про засади запобігання і протидії
корупції».

Як вірно установлено судом першої
інстанції, згідно постанови
Миколаївського районного суду
Львівської області від 23 серпня 2013 року
ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.172-7 КУпАП за те,
що вона перебуваючи на посаді
директора територіального центру
соціального обслуговування
Миколаївської РДА, будучи особою
публічного права, яка відповідно до
підпункту «а» п.2 ч.1 ст.4 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» є суб'єктом відповідальності
за корупційні правопорушення, порушила
вимоги ч.1 ст.14 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», а саме всупереч інтересам
служби та держави не вжила заходів щодо
недопущення конфлікту інтересів і
невідкладно не повідомила
безпосереднього керівника про
наявність конфлікту інтересів, зокрема
упродовж 2012-2013 років, діючи відповідно
до наданих їй повноважень, видавала у
межах своєї компетенції накази,
організовувала та контролювали їх
виконання, в тому числі про
преміювання, встановлення надбавок до
заробітної плати та інших доплат
працівникам територіального центру, в
тому числі і соціальному працівнику та
соціальному робітнику - ОСОБА_5, яка є її
рідною дочкою.

Зазначена постанова суду набрала
законної сили 02 вересня 2013 року, і
поступила в Миколаївську районну
адміністрацію для відома 12 вересня 2013
року.

Також згідно наказів директора
Територіального центру соціального
обслуговування Миколаївської районної
державної адміністрації Львівської
області №№ 174к та 175к від 02 вересня 2013
року, ОСОБА_5 була звільнена з роботи
внутрішнього сумісника, соціального
робітника відділення організації
надання адресної грошової та
натуральної допомоги (0,5 п.о.) та
соціального працівника відділення
соціальної допомоги вдома (0,5 п.о.) за п.1
ст.36 КзпП України.

Відповідно до розпорядження першого
заступника голови Миколаївської
районної державної адміністрації
Львівської області від 16 вересня 2013
року, ОСОБА_2 було звільнено з посади
директора Територіального центру
соціального обслуговування
Миколаївської РДА Львівської області
на підставі п.7-1 ст.36 КЗпП України, у
зв'язку із набранням законної сили
постанови Миколаївського районного
суду Львівської області від 23 серпня 2013
року (а.с.7-8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
ОСОБА_2 вчинила корупційне
правопорушення передбачене ст.172-7
КУпАП, яке полягає у тому, що вона
знаючи про конфлікт інтересів, зокрема,
що у її прямому підпорядкуванні, як
Директора Територіального центру
соціального обслуговування
Миколаївської РДА Львівської області,
є її дочка ОСОБА_5, й існують обмеження
щодо роботи близьких осіб, (ст.9 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції) не повідомила про це
безпосереднього керівника, у порушення
вимог ст.14 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції», а
звільнення з роботи останньої 02
вересня 2013 року для врегулювання
конфлікту інтересів відбувся вже після
виявлення корупційного правопорушення
та вступу в законну силу постанови
Миколаївського районного суду
Львівської області від 23 серпня 2013
року.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримано
процедуру розгляду справи, встановлену
ЦПК України, ухвалено справедливе
рішення, тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 11 лютого 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Копняк С.М.