Справа № 362/641/14-ц
Провадження № 2/362/825/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

13.06.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Орди О.О.,

при секретарі - Хоменко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Василькові Київської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у
якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право на користування житловим
будинком за адресою: АДРЕСА_1

Вимоги мотивує тим, що на підставі
договору купівлі-продажу житлового
будинку від 27 липня 2005 року,
посвідченого Пясецькою Л.М. державним
нотаріусом Васильківської міської
державної нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-849
будинок АДРЕСА_1 належить йому на праві
власності.

В будинку окрім позивача зареєстровано
ще 4 особи: ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_5 (брат),
ОСОБА_6 (син) та відповідач по справі -
ОСОБА_2 (брат).

З 2010 року і по сьогоднішній день місце
проживання брата ОСОБА_2 позивачу не
відомо. До позивача постійно
звертаються кредитні установи з питань
погашення боргу відповідачем та
з'являються державні виконавці з
питаннями встановлення наявності та
опису майна. Крім того позивач несе
додаткові витрати по сплаті
комунальних послуг, за брата який в
будинку не проживає.

В зв'язку з чим він вимушений
звернутися за захистом своїх прав та
інтересів у судовому порядку.

В судовому засіданні позивач підтримав
позов та викладені у ньому обставини,
просив задовольнити вимоги позову.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про причини неявки не повідомив,
у зв'язку з чим суд, з урахуванням думки
позивача, вважає за можливе розглянути
справу у відсутності відповідача та
відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК
України ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно договору купівлі - продажу
житлового будинку, посвідченого
Пясецькою Л.М. державним нотаріусом
Васильківської міської державної
нотаріальної контори 27 липня 2005 року та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-849
будинок АДРЕСА_1 належить на праві
власності позивачу ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно ст. ст. 41, 47 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися
своєю власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу
України, жилі будинки (квартири), що є у
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном; власник має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону, а, відповідно до ст.
391 ЦК України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої ст. 383
Цивільного кодексу України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має право
використовувати його для промислового
виробництва.

Судом встановлено, що відповідач є
братом позивача.

В підтвердження вимог щодо не
проживання відповідача у спірному
житловому приміщенні позивачем надано
акт від 06.02.2014 року (а.с. 17), підписаний
сусідами: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про те, що
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає з
2010 року.

Проте, оцінюючи вказаний акт, суд
приймає до уваги те, що єдиний акт
містить інформацію про триваючу подію
і фіксує обставини, які мали місце за 4
роки до дня складання акту. Проте, суду
не надано доказів того, що особи, які
підписали вказаний акт, є сусідами
позивача та відповідача понад 4 роки, що
вказані особи постійно відвідували
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ,
були обізнаними про склад осіб, які
проживали в цьому будинку протягом
усіх 4 років, що передували складанню
акту; що були обізнані про наявність
речей в квартирі усіх її мешканців,
зокрема, речей відповідача; що були
обізнані про наявність чи відсутність
домовленостей між мешканцями щодо
постійного чи тимчасового проживання в
квартирі; про утримання квартири. Жодна
з двох осіб, які підписали такий акт, не
була заявлена позивачем, як свідок і не
була допитана в судовому засіданні.

Отже, суд оцінює критично
зазначений доказ.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Як зазначено вище, за заявленими
вимогами позивач просить визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право на
користування житловим будинком
АДРЕСА_1. При цьому вимоги щодо визнання
відповідача втратившим право на
користування житлом ґрунтуються на ст.
ст. 71, 72 ЖК України.

Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї, за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Вказані норми ст. ст. 71, 72 Житлового
кодексу України регулюють
правовідносини щодо користування
жилими приміщеннями в будинках
державного і громадського жилого
фонду. Проте спірний житловий будинок,
як зазначено, вище, належить позивачу
на праві приватної власності, тому ст.
ст. 71, 72 ЖК України на спірні
правовідносини не поширюються, у
зв'язку з чим вимоги з посиланням на
вказані норми закону є безпідставними.

В даному випадку слід застосовувати
норму статті 405 ЦК України, якою
визначається право користування
житлом членів сім»ї власника житла.

За викладених обставин, враховуючи
предмет спору, зміст заявлених вимог,
наявних сторін у справі та
вищенаведені норми матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини, суд приходить до
висновку, що позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 41, 47 Конституції
України, ст. ст. 3, 317, 319, 346, 383, 391
Цивільного кодексу України, ст. ст. 71,
72, 155 Житлового кодексу України, ст. ст. 1,
4, 10, 11, 54, 56, 58, 88, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218,
224-226 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Васильківський міськрайонний
суд Київської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
Васильківським міськрайонним судом
Київської області за письмовою заявою
відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя