Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/6212/2014
інстанції - Парамонов М.Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва
від 21 січня 2014 року в справі за позовом
Комунального підприємства «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району м.
Києва» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення суми заборгованості за
житлово-комунальні послуги.

Заслухавши доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_2, який також
представляє інтереси ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної
скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 21 січня 2014 року частково
задоволено позов КП «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району м.
Києва», на його користь стягнуто з
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5
солідарно 10 259,13 грн. заборгованості за
житлово-комунальні послуги, судові
витрати в сумі 229,40 грн., а всього 10 488,53
грн..

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду,
ухвалити нове рішення, яким відмовити
у задоволенні позову. Вважає, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим, не
відповідає обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що судом не
встановлено підстав виникнення
зобов'язань у відповідачів, оскільки
договори про надання
житлово-комунальних послуг між
сторонами не укладались. Зазначає, що
суд дійшов хибного висновку,
обґрунтовуючи рішення тим, що факт
проживання споживачів у квартирі є
доказом отримання ними
житлово-комунальних послуг у повному
обсязі та належної якості. Також судом
не встановлено відповідності між
нарахуваннями оплати
житлово-комунальних послуг та їх
наявністю, кількістю та якістю, що
зазначено в ст. 30 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги». Включення
судом ОСОБА_4 до числа відповідачів та
покладення на нього обов'язків, що
випливають з договору найму жилого
приміщення, суперечить встановленим
судом обставинам та вимогам тих норм
закону, на які суд посилається, як на
підставу свого рішення.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідачі
проживають в АДРЕСА_1;

Квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною,
загальною площею 78,52 кв. м, власником
особового рахунку по квартирі є
відповідач ОСОБА_3

В квартирі зареєстровані чотири особи -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 - син
наймача), ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 23вересня 1997
року, ОСОБА_2 - чоловік наймача,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5- дочка наймача,
ІНФОРМАЦІЯ_4, - з 20 березня 2001 року. (а.с.5).

Будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі
та утриманні позивача (а.с. 16-21).

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 29 вересня 2006 року у справі
№2-3821/2006 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до КП
«Управління житлового господарства»
Дарницького району м. Києва про захист
прав споживачів було встановлено факт
укладення договору найму по квартирі з
ОСОБА_3 (а.с. 120-122),

Ордер на жиле приміщення від 27 серпня
1996 року №1265 серії Б на квартиру
АДРЕСА_1, - виданий на ім»я ОСОБА_2, було
вилучено працівниками військової
прокуратури Київського гарнізону і до
житлового органу не було повернуто, що
підтверджується копією протоколу
виїмки від 07 листопада 2001 року (а.с.6-7)

Відповідно до витягу з особового
рахунку по квартирі АДРЕСА_1,
відкритого на ім'я ОСОБА_3, по квартирі
АДРЕСА_1 наявна заборгованість по
оплаті за квартиру та надані
комунальні послуги в розмірі 18 536 грн. 71
коп. за період з 01 вересня 1998 року до 31
серпня 2013 року. (а.с.22-32, 50-51)

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 12 листопада 2010 року було
відмовлено позивачу у прийняті заяви
про видачу судового наказу про
стягнення з відповідачів
заборгованості за житлово-комунальні
послуги (а.с.4); в подальшому позивач з
такими вимогами до відповідачів у
позовному провадженні не звертався,
поважних причин для цього у позивача не
було; договір про реструктуризацію
суми боргу з відповідачами не
укладався.

30 серпня 2013 року позивач звернувся до
суду з даним позовом, просив стягнути з
відповідачів солідарно заборгованість
за надані житлово- комунальні послуги
станом на серпень 2013 року в сумі 18 536
грн. 71 коп., посилаючись на те, що
відповідачі не сплачують за надані
позивачем житлово-комунальні послуги
по квартирі АДРЕСА_1.

Відповідачі позов не визнали,
стверджуючи, що з відповідачами не було
укладено відповідного договору про
участь у витратах на обслуговування
будинку та прибудинкової території,
про надання житлово-комунальних
послуг; позивачем не надано доказів на
підтвердження факту надання ним
відповідачам житлово-комунальних
послуг; заявлено вимоги за період з
березня 1999 року, коли ще не існувало
організації позивача, просили
застосувати положення позовної
давності та відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
а саме стягуючи заборгованість у межах
строку позовної давності, суд першої
інстанції виходив з обґрунтованості та
доведеності цих позовних вимог.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
сторонами не укладався договір про
надання житлово-комунальних послуг у
письмовій формі не є підставою для
звільнення відповідачів від обв'язку
сплатити на фактично надані та спожиті
послуги.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
посилається також на те, що судом не
була перевірена достовірність витягу з
особового рахунку, відповідно до якого
нарахована сума заборгованості,
застосовані позивачем тарифи, не
встановив факту надання послуг.

При цьому відповідачем розрахунок
позивача не спростований, платіжні
документи, які б свідчили, що
відповідачами було сплачено за послуги
у обсязі більшому ніж відображено в
особовому рахунку, не надані. Доказів
про те, що послуги не надавались чи
надавались у меншому обсязі, ніж
зазначено у розрахунку, відповідачами
надано не було.

Судова колегія відхиляє доводи
апеляційної скарги щодо невірного
включення до числа відповідачів ОСОБА_4
з посиланням те, що останній не
проживає в квартирі, що було
встановлено рішенням суду від 29
вересня 2006 року, зважаючи на те, що
відвідачами не було надано доказів на
підтвердження тієї обставини, що
ОСОБА_4 був дотриманий порядок
звільнення від сплати вартості
отриманих послуг, визначений Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги» та рішенням Київської міської
ради від 28 березня 2002 року №409/1843, а саме
щодо відповідного документального
оформлення факту відсутності у період
з 2010 року по 2013 рік, за яких судом
стягнуто заборгованість.

Порушень вимог процесуального закону,
які б відповідно до ЦПК України, стали б
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції, не встановлено..

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 21 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: