АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3449/14
Головуючий 1 інстанції -
Категорія - кредитні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П.,
Борової С.А.

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 28 лютого 2014 року по справі за
позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до
ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про зверненні стягнення на
предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Представник ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» звернувся до ОСОБА_1 з
позовною заявою, у якій просив стягнути
з відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
МL700/914/2007 від 09.10.2007 року у сумі 12581657,49
грн., а також заборгованість за
кредитним договором № МL700/1218/2008 від
09.07.2008 року у сумі 1352601,36 грн., шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
за іпотечними договорами РМL700/914/2007 від
09.10.2007 р. та РМL700/1218/2008 від 09.07.2008 року, а
саме п'ятикімнатну квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
визнання за позивачем права продажу
будь-якій особі-покупцеві предмету
іпотеки, передати предмет іпотеки в
управління на період до її реалізації
та виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1
та стягнути з відповідача суму
сплачено судового збору в розмірі 3441,00
грн.

В обґрунтування позовних вимог
представник ТОВ « ОТП Факторінг
Україна» вказав, що згідно з умовами
договору купівлі-продажу кредитного
портфелю від 12 листопада 2010 року
Публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» прийняло право вимоги за
кредитними договорами МL700/914/2007 від
09.10.2007 року та № МL700/1218/2008 від 09.07.2008
року, укладеними між Банком та ОСОБА_1.
Тобто до ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо
права вимоги до ОСОБА_1 за вказаними
кредитними договорами. Позивач вважає,
що відповідачем зобов'язання по
кредитним договорам не виконані,
порушується порядок та строки сплати
відсотків, тому станом на 29.04.2013 за
договором МL700/914/2007 від 09.10.2007 року
виникла заборгованість у сумі 12581657,49
гривень, яка складається з
заборгованості по тілу кредиту у сумі
2215210,87 грн., заборгованість по
нарахованим та не сплаченим відсоткам
в сумі 561350,47 грн. та пеня за несвоєчасне
повернення суми кредиту у розмірі
9805096,15 грн. За кредитним договором
МL700/1218/2008 від 09.07.2008 року, виникла
заборгованість у сумі 1352601,36 грн., яка
складається з заборгованості по тілу
кредиту у сумі 255900,37 грн.,
заборгованість по нарахованим та не
сплаченим відсоткам в сумі 43163,72 грн. та
пеня за несвоєчасне повернення суми
кредиту у розмірі 1053537,27 грн. З метою
забезпечення виконання зобов'язань
боржника за кредитним договором між
ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем були
укладені іпотеки РМL700/914/2007 від 09.10.2007
року та РМL700/1218/2008 від 09.07.2008 року,
предметом яких стала п'ятикімнатна
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що належала відповідачу на
праві власності. Позивач просить суд
стягнути вказану заборгованість
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки за іпотечними договорами, а
саме п'ятикімнатну квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
визнання за позивачем права продажу
будь-якій особі-покупцеві предмету
іпотеки, передати предмет іпотеки в
управління на період до її реалізації
та виселити ОСОБА_1 з вказаної квартири
та стягнути з відповідача суму
сплачено судового збору в розмірі 3441,00
грн.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» у судове засідання суду
першої інстанції не з'явився, подав
заяву, у якій просив розглянути
цивільну справу у відсутність
представника позивача, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1
позовну заяву не визнала. Вказала, що
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зверталося
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості. Рішенням
Київського районного суду м. Харкова
від 14.06.2013 року, що набрало законної
сили, на користь ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» з ОСОБА_1 стягнуто
заборгованість за вказаними
кредитними договорами у сумі 2690906,51
грн., пеню за прострочення виконання
зобов'язання за кредитним договором у
сумі 1345453 грн.25 коп. та та у сумі 289169,31
грн., пеню за прострочення виконання
зобов'язання за кредитним договором у
сумі 144584 грн. 65 коп. та суму сплаченого
судового збору у розмірі 3219 грн.. Тому
вважає, що відповідач не може двічі
відповідати за одне і теж порушення
зобов'язання.

Також вказала, що рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 09
листопада 2012 року було визнано
недійсними договори іпотеки №
РМL700/914/2007 від 09.10.2007 року та РМL700/1218/2008
від 09.07.2008 року, укладені між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_1 та виключено записи про
заборону на квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна від 09.10.2007 року та від 09.07.2008 року,
та виключено записи про обтяження
іпотекою вказаної квартири з
Державного реєстру іпотек від 09.10.2007
року та від 09.07.2008 року. 23.11.2012 року
ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу
вищевказаної квартири , згідно якого
власником квартири стала ОСОБА_2.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, просила розглядати справу
у її відсутність. В письмових
поясненнях позовну заяву не
визнала.Пояснила, що набула вказану
квартиру 23 листопада 2012 року у ОСОБА_1
за договором купівлі-продажу, який
посвідчено приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №
1713. На момент укладення договору
купівлі-продажу були відсутні будь-які
обтяження відчуження зазначеної
квартири. На придбання вищевказаної
квартири вона позичила гроші у ОСОБА_3,
згідно договору позики грошей від 23
листопада 2012 року, який посвідчено
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 та
зареєстровано в реєстрі за № 1708. Для
забезпечення своєчасного повернення
грошей за договором позики, ОСОБА_2
надала в іпотеку ОСОБА_3 вищевказану
квартиру, що підтверджується договором
іпотеки від 23 листопада 2013 року. 15.05.2013
року ОСОБА_3 звернувся до Київського
районного суду м. Харкова з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Рішенням
Київського районного суду м. Харкова
від 27 травня 2013 року, що набуло законної
сили, позов ОСОБА_3 був задоволений. На
сьогодні вона не є власником квартири.

Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, справу просив розглядати у
його відсутність. В письмових
поясненнях позов не визнав та вказав,
що на підставі рішення Київського
районного суду м. Харкова, що набрало
законної сили, продав ОСОБА_4
вищевказану квартиру.

Представник третьої особи ОСОБА_4 за
довіреністю ОСОБА_6 позов не визнала.
Пояснила, що з 12.07.2013 року, ОСОБА_4 набула
у власність вказану квартиру на
підставі договору купівлі-продажу
квартири, який був посвідчений
приватним нотаріусом ХМНО. Продавцем
квартири виступав ОСОБА_3, що діяв від
імені ОСОБА_2 При укладанні договору
квартира нічим не була обтяжена, у тому
числі іпотекою. Вважає себе
добросовісним набувачем тому
стягнення не може бути накладене на її
власність. Вона не брала на себе жодних
зобов'язань майнового поручителя перед
банком.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 28 лютого 2014 року відмовлено
в задоволенні позову ТОВ «ОТП
Факторинг Україна».

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ
«ОТП Факторинг Україна», подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказане рішення та
постановити нове рішення, яким позов
ТОВ «ОТП Факторинг України»
задовольнити в повному обсязі. В
обгрунтування апеляційної скарги
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права.
Вказує на те, що Апеляційним судом
Харківської області було скасовано
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 09.11.2012 року по визнання
договору іпотеки недійсним. Отже
договір іпотеки № РМL 700/914/2007 від 09.10.2007
року та договір іпотеки № РМL700/1218/2008
від 09.07.2008 року є чинними, і до ОСОБА_2
перейшло не тільки право вланості на
предмет іпотеки, а права та обов'язки як
іпотекодавця за вказаними договорами
іпотеки Зазначає, що на час розгляду
спору про звернення стягнення за
предметом іпотеки заборгованість за
кредитним договором не погашена, тому
представник ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» мав повне право звернутися з
позовом до суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши пояснення
осіб, що з'явилися в судове засідання,
обговоривши наведені в скарзі доводи
та заперечення, перевіривши матеріали
справи находить апеляційну скаргу не
підлягаючою задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана дове сти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подають ся сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1 про зверненні
стягнення на предмет іпотеки, суд
першої інстанції посилаючись на ст..
ст.. 17,23 Закону України «Про іпотеку»
ст.. 583 ЦК України, виходив з того, що
ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 на
законних підставах у час, коли не було
будь-яких заборон на її відчуження і у
особи, яка не є іпотекодавцем. Оскільки
станом на момент набуття права
власності ОСОБА_2 на вказану квартиру
жодних умов іпотечного договору не
існувало, так як такий договір був
визнаний недійсним за рішенням суду, то
до ОСОБА_2 не можуть переходити права та
обов'язки за іпотечними договорами.
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не передавали в
іпотеку вказану квартиру, не укладали з
ПАТ «ОТП Банк» договорів іпотеки, а
тому не можуть нести цивільно-правову
відповідальність за договорами,
стороною яких вони не були. Крім того,
позивач не надав суду доказів у
обґрунтування своїх позовних вимог
щодо виникнення заборгованості ОСОБА_1
по кредитним договорам МL 700/914/2007 від
09.10.2007 року та № МL 700/1218/2008 від 09.07.2008
року після стягнення з нього
заборгованості по цим кредитним
договорам згідно рішення Київського
районного суду м. Харкова від 14.06.2013
року, що набрало законної сили.

Судова колегія погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, так як вони є правильними і
зробленими у відповідності із
зібраними по справі доказами.

З матеріалів справи вбачається,
що між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 09.10.2007
року був укладений кредитний договір
№ МL 700/914/2007, згідно з яким ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 275881,58 доларів
США строком до 11.10.2027 року зі сплатою
відсотків у порядку та розмірах,
встановлених кредитним договором ( а.
с.13). Також 09.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк»
та ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір № МL 700/1218/2008 , згідно з яким
ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 31830
доларів США строком до 10.07.2023 року зі
сплатою відсотків у порядку та
розмірах, встановлених кредитним
договором( а. с. 20 ).

Згідно з умовами договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 12 листопада 2010 року Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк»
відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» прийняло право вимоги за
вказаними кредитними договорами. Тобто
до ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо
права вимоги до ОСОБА_1 за вказаними
договорами.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 14.06.2013 року, що набрало
законної сили, на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» з ОСОБА_1 стягнуто
заборгованість за кредитним договором
№ МL 700/914/2007 від 09.10.2007 року у сумі 2690906,51
грн., пеню за прострочення виконання
зобов'язання за кредитним договором у
сумі 1345453 грн.25 коп. та заборгованість
за кредитним договором № МL 700/1218/2008 від
09.07.2008 р. у сумі 289169,31 грн., пеню за
прострочення виконання зобов'язання за
кредитним договором у сумі 144584 грн. 65
коп. та суму сплаченого судового збору
в розмірі 3219 грн( а. с. 17-171).

Також матеріалами справи
підтверджується, що з метою
забезпечення виконання зобов'язань
боржника ОСОБА_1 за кредитними
договорами між ПАТ «ОТП Банк» та
відповідачем ОСОБА_1 були укладені
договори іпотеки РМL700/914/2007 від 09.10.2007
року та РМL700/1218/2008 від 09.07.2008 року.
Предметом цих договорів іпотеки є
п'ятикімнатна квартира, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_1 на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
29.11.2006 року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
реєстровий номер 6118.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 09 листопада 2012 року за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ТОВ «ОТП
Факторинг Україна було задоволено
позов та визнано недійсними договори
іпотеки № РМГ700/914/2007 від 09.10.2007 року та
РМГ700/1218/2008 від 09.07.2008 року, укладені між
ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 та виключено
записи: запис про заборону на квартиру
АДРЕСА_1, з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
від 09.10.2007 року (реєстраційний номер
5803261); запис про обтяження іпотекою
вказаної з Державного реєстру іпотек
від 09.10.2007 року (реєстраційний номер
5803309); запис про заборону на зазначену
квартиру з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
від 09.07.2008 року (реєстраційний номер
7536381); запис про обтяження іпотекою
вказаної квартири з Державного
реєстру іпотек від 09.07.2008 року
(реєстраційний номер 7536684)( а. с. 172-173).

Вказане рішення було скасовано
рішенням судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 06 лютого 2013 року та в задоволенні
позову ОСОБА_8 про визнання недійсним
договору іпотеки відмовлено( а. с. 174).

23 листопада 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
уклали договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, який посвідчено
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 та
зареєстровано в реєстрі за № 1713. За цим
договором купівлі-продажу ОСОБА_1
передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність
квартиру і сплатила за неї 790000 гривень(
а. с. 124,125).

23 листопада 2012 року ОСОБА_2 уклала з
ОСОБА_3 договір позики грошей, який був
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за
№ 1708. Для забезпечення своєчасного
повернення грошей за договором позики,
ОСОБА_2 надала в іпотеку ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується
договором іпотеки квартири від 23
листопада 2013 року, який посвідчено
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 та
зареєстровано в реєстрі за № 1721( а. с.
169).

У зв'язку з невиконанням умов договору
позики ОСОБА_3 звернувся до Київського
районного суду м. Харкова з позовом до
ОСОБА_9 про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 27.05.2013
року позов ОСОБА_3 був задоволений та в
рахунок погашення заборгованості за
договором позики грошей від 23.11.2012 року
звернено стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2,
шляхом надання ОСОБА_3 права продажу
вказаної квартири. Вказане рішення
набуло законної сили( а. с. 142-145).

12 липня 2013 року ОСОБА_3, який діяв від
імені ОСОБА_2, на підставі рішення
Київського районного суду м. Харкова,
що набрало законної сили, продав ОСОБА_4
вищевказану квартиру, про що складено
договір купівлі-продажу вищевказаної
квартири, який посвідчено приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 та
зареєстровано в реєстрі за № 1167 ( а. с.
161,162).

Зазначене свідчить, що ОСОБА_4 стала
власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу у порядку
виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ч.З ст. 47, ч.ч. 2, 3 ст.
55 Закону України «Про нотаріат», для
вчинення нотаріальних дій не
приймаються документи, які не
відповідають вимогам законодавства;
при посвідченні угод про відчуження
нерухомого майна перевіряється
відсутність заборони відчуження або
арешту майна. В разі наявності заборони
угода про відчуження майна, обтяженого
боргом, посвідчується лише у разі згоди
кредитора і набувача на переведення
боргу на набувача.

Судом першої інстанції встановлено та
не заперечується сторонами, що договір
купівлі-продажу від 23 листопаду 2012
року, були укладені під час дії рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 09 листопада 2012 року. Тому ОСОБА_2
придбала квартиру АДРЕСА_1 на законних
підставах у час, коли не було будь-яких
заборон на її відчуження і у особи, яка
не є іпотекодавцем. Зазначене
підтверджується матеріалами справи та
не спростовано апелянтом .

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» іпотека припиняється,
зокрема, в разі визнання недійсним
іпотечного договору.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 23 Закону
України «Про іпотеку» у разі переходу
права власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

В зв»язку з наведеним судом першої
інстанції зроблений правильний
висновок, що оскільки станом на момент
набуття права власності ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_1 умов іпотечного
договору не існувало, так як такий
договір був визнаний недійсним за
рішенням суду, то до неї не можуть
переходити права та обов'язки за
укладеними ОСОБА_1 іпотечними
договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 583 ЦК України
заставодавцем може бути боржник або
третя особа (майновий поручитель).

Оскільки іпотека є видом застави, а
тому на останню поширюються положення
Цивільного кодексу України, що
регулюють положення про заставу в
частині, що не суперечить Закону
України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про іпотеку» майновий поручитель -
особа, яка передає в іпотеку нерухоме
майно для забезпечення виконання
зобов'язання іншої особи-боржника.

Представником ТОВ «ОТП Факторінг
Україна» не спростовано що ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 не передавали в іпотеку
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, не
укладали з ПАТ «ОТП Банк» договорів
іпотеки, а тому не можуть нести
цивільно-правову відповідальність за
договорами, стороною яких вони не були.

Крім того, судова колегія звертає
увагу на те, що позовні вимоги ТОВ «ОТП
Факторінг Україна» про звернення
стягнення на предмет іпотеки заявлені
до ОСОБА_1, а власником спірної квартири
є ОСОБА_4 Суд першої інстанції згідно
вимог ст.. 11 ЦПК України розглядає
цивільні справи не інакше як
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Крім того, позивач не надав суду
доказів у обґрунтування своїх позовних
вимог щодо виникнення заборгованості
ОСОБА_1 по кредитним договорам МL 700/914/2007
від 09.10.2007 року та № МL 700/1218/2008 від 09.07.2008
року після стягнення з нього
заборгованості по цим кредитним
договорам згідно рішення Київського
районного суду м. Харкова від 14.06.2013
року, що набрало законної сили.

За таких обставин судова колегія
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1 про зверненні
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд в апеляційному порядку перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові неподання яких
до суду першої інстанції було
зумовлено поважними причинами.
Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

При вирішенні спору та ухваленні
рішення суд першої інстанції виходив
відповідно до ст.ст. 212,213 ЦПК України із
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилались, як на
підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів не встановлено таких
порушень норм процесуального та
матеріального якімогли стати
підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про задоволення позову.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, визнає, що
рішення судом першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст. 308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення районного
суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст.
307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 28 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
СУДДІ: