АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/3985/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 639/6190/13-ц
Доповідач - Костенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Гальянової
І.Г., Міненкової Н.О.

при секретарі Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 28 квітня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, 3-я особа управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради про позбавлення
батьківських прав та зобов'язання
сплатити аліменти ,-

в с т а н о в и л а

У липні 2013 року позивач звернулася до
суду із зазначеним позовом, у якому
просила позбавити ОСОБА_3 батьківських
прав відносно доньки ОСОБА_4 та
зобов'язати ОСОБА_3 сплатити на користь
позивача заборгованість з аліментів на
утримання доньки.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначала, що 01.06.1991 р. між нею та
відповідачем було зареєстровано шлюб,
від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася
донька. 23.07.2003 р. шлюб між ними
розірвано. Відповідач за постановою
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 25.11.2002 року мав сплачувати на
користь позивачки аліменти на
утримання доньки, Жовтневим ВДВС
відкрито виконавче провадження.

Вона працює медичною сестрою та
отримує невелику заробітну плату,
грошових коштів на утримання доньки їй
завжди бракувало. Тому вона
неодноразово мусила звертатися до
правоохоронних органів, відділу
виконавчої служби, прокуратури тощо з
питання примусового стягнення з
відповідача аліментів.

Відповідач не сплачував аліменти, не
допомагав жодним іншим чином
утримувати дитину, не цікавився її
життям та здоров'ям, не відвідував її та
не спілкувався з нею. Кілька років тому
донька приймала участь у музичному
конкурсі молодих талантів, що проходив
на території Російської Федерації. У
відповідності до діючого
законодавства України за таких умов
від батька дитини необхідно було
отримати дозвіл на виїзд її за кордон у
формі нотаріально посвідченої заяви.
Тривалий час, на думку позивачки,
відповідач умисно не відповідав на
телефонні дзвінки, а вони не могли
отримати необхідний дозвіл.

ОСОБА_3 ніякої матеріальної допомоги на
утримання дитини не надавав і не надає
по цей час, не піклується про її
фізичний і духовний розвиток, не
спілкується з дитиною взагалі.

У судовому засіданні позивач та її
представник вимоги підтримали в
повному обсязі та надали пояснення
аналогічні вищевикладеним.

Відповідач у судове засідання жодного
разу не з'явився, неодноразово надавав
заяви про відкладення розгляду справи,
надав заперечення, у яких зазначив, що
позивач є його колишньою дружиною. Вона
протягом всього часу намагалася
налаштувати дитину проти нього, не
пускає його для спілкування з дитиною,
його подарунки забирала та не пускала
на поріг дому, де проживає дитина.
Відверто настроювала дитину проти
нього, не запрошувала до свят дитини, а
його питання щодо надання спілкування
з дитиною, відверто шантажувала
виключно вимогою надання
матеріального забезпечення з більш
високим розміром. З часом донька стала
уникати спілкування. Зазначає, що
любить доньку та пишається нею. Від
дитини відмовлятися не збирається,
сплачує аліменти та погашає попередню
заборгованість, звернувся до суду із
позовом про визначення розміру
заборгованості по аліментам та
звільнення від сплати аліментів.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 28 квітня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

З апеляційною скаргою на рішення суду
звернулася ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи, вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК
України суд першої інстанції розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог, а апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, сторони у справі є батьками
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання
шлюбу між батьками дівчинка залишилась
проживати із матір'ю, яка утворила нову
сім'ю.

Судом також встановлено, що постановою
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 25 листопада 2002 року з ОСОБА_3
стягнуто аліменти на утримання дочки.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції з
посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та
роз'яснення, що містяться в п.п.15, 16, 17
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007 року № «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» виходив з того, що
позбавлення батьківських прав можливе
лише у разі винної поведінки
відповідача, свідомого нехтування ним
своїми обов'язками.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Однією з підстав позбавлення особи
батьківських прав, передбачених
статтею 164 СК України, є ухилення від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Дійсно, доводи позивача в тій частині,
що ОСОБА_3 не спілкується з дочкою, не
приймає участі у її вихованні,
духовному та моральному розвитку, як це
передбачено ст. 150 СК України, не
спростовані відповідачем ані в суді
першої, ані в суді апеляційної
інстанції.

Проте, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог в частині позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3, суд першої
інстанції вірно акцентував увагу на
положенні норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК
України), з огляду на яку така санкція
може застосовуватися лише тоді, коли
батько не просто не виконує свої
обов'язки по вихованню дитини, а й
ухиляється від їх виконання, тобто за
умови доведення винної поведінки того
з батьків, який свідомо нехтує
здійсненням своїх обов'язків,
передбачених ст. 150 СК України.

Відповідно до ст.171 СК України дитина
має право на те, щоб бути вислуханою
батьками, іншими членами сім'ї,
посадовими особами з питань, що
стосуються її особисто, а також питань
сім'ї.

Дитині надається право висловлювати
свою думку під час вирішення у сім'ї
будь якого питання, що зачіпає її
інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.12 Конвенції про
права дитини, дитині надається
можливість бути заслуханою в ході
будь-якого судового розгляду, що
торкається дитини.

Згідно ч.2 ст.14 Закону України "Про
охорону дитинства" під час вчинення
дій. пов'язаних з розлученням дитини з
одним або обома батьками, а також інших
дій, що стосуються дитини, в порядку
встановленому законом, заслуховується
думка та побажання дитини.

В суді апеляційної інстанції була
заслухана дитина, ОСОБА_4, яка пояснила,
що проживає з мамою та вітчимом, що
батько з нею фактично не спілкується,
що вона батька фактично не знає і не
пам'ятає, що її вихованням крім матері
займається вітчим, до якого вона дуже
прихильна і який приділяє їй багато
часу та уваги.

Однак судова колегія вважає за
необхідне прийняти до уваги також і
пояснення відповідача ОСОБА_3 стосовно
того, що він готовий і буде намагатись
змінити відносини між ним та дочкою.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав" (зі
змінами, внесеними згідно з постановою
Пленуму Верховного Суду України № 20
від 19.12.2008 р.) визначено, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин справ,
зокрема ставлення батьків до дітей.

Судова колегія вважає, що зазначені
висновки суду відповідають обставинам
справи, які судом установлені
відповідно до вимог процесуального
закону, а також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

Разом із тим, на підставі ч.6 ст. 19 СК
України, судова колегія не
погоджується з висновком Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці соціальної політики Харківської
міської ради щодо доцільності
позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав у
відношенні доньки, оскільки розгляд
цього питання проводився без його
участі, а тому такий висновок є
недостатньо обґрунтованим ( а.с.72).

Як вбачається із пояснень, даних
сторонами в судовому засіданні, з боку
батька присутнє дещо легковажне
ставлення до своїх батьківських
обов'язків, однак і з боку матері
відсутнє бажання, щоб дитина
спілкувалася з батьком, отримувала від
нього виховання; сторони важко
знаходять взаєморозуміння в питаннях,
що пов'язані з дитиною.

Пункт 18 Постанови 3 від 30.03.2007 року
вказує, що зважаючи на те, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, суд може у виняткових
випадках при доведеності винної
поведінки когось із батьків або їх обох
з урахуванням її характеру, особи
батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити в
задоволенні позову про позбавлення цих
прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини (дітей) і поклавши на
органи опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

З огляду на викладене, виходячи із
інтересів дитини, з урахуванням всіх
обставин у справі, судова колегія
вважає за необхідне рішення районного
суду змінити, попередити ОСОБА_3 про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини, одночасно покласти
на службу у справах дітей Жовтневого
району Управління служб у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків.

Судова колегія погоджується також і з
висновком суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні вимог
щодо зобов'язання відповідача сплатити
аліменти, оскільки доказам по справі в
цій частині дана об'єктивна оцінка і
зроблений вірний висновок.

Інші доводи, викладені ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі, висновків суду
першої інстанції не спростовують та не
дають підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 315, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Змінити рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 28 квітня 2014 року,
попередивши ОСОБА_3 про необхідність
змінити ставлення до виховання дитини,
та покласти на службу у справах дітей
Жовтневого району Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради контроль за виконанням
ним батьківських обов'язків.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -