22-ц/775/888/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Подліпенець
Доповідач: Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Попової С.А.,

суддів
Кочегарової Л.М., Сорока Г.П.,

при секретарі
Костомановій А.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Володарського
районного суду Донецької області від 13
травня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів, -

в с т
а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із даним позовом до ОСОБА_1, від
шлюбу із яким має сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на якого присуджено з
відповідача аліменти за постановою
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя від 17.03.2000р. в розмірі ??
частки з усіх видів заробітку (доходу),
але не менше ? неоподаткованого
мінімуму доходів громадян щомісяця.
Після розірвання шлюбу між сторонами у
2000 році дитина проживає із матір'ю.
Аліменти відповідачем виплачуються не
в повному обсязі, у зв'язку з чим станом
на 01.03.2014р. утворилась заборгованість в
сумі 10623,47грн. У зв'язку з чим позивачка
просила стягнути з платника аліментів
законодавчо визначену пеню за період
прострочення з 17.11.2011р. по 01.03.2014р. в
грошовій сумі 10644,66грн.

Рішенням Володарського районного суду
Донецької області від 13 травня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за
прострочення сплати аліментів за
період з 17.11.2011р. по 01.03.2014р. у розмірі
10644,66грн. Вирішено питання з розподілом
судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_1, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_1 і його представника
ОСОБА_4, які підтримали доводи скарги,
заперечення проти скарги позивачки
ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи і
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без зміни, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 від шлюбу, який
розірвано 17.04.2000р., мають сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого за
постановою Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 17.03.2000р. з
відповідача стягнуто на користь
позивачки аліменти в розмірі 1/4 частини
з усіх видів заробітку, але не менше 1/2
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян щомісячно, починаючи з 07.03.2000р.
до повноліття дитини. Дитина проживає
разом із матір'ю.

За даними ВДВС Володарського РУЮ
платник аліментів ОСОБА_1 станом на
17.11.2011р. має заборгованість 6871,40 грн., на
01.08.2012р. - 8017,80грн.; за даними
Іллічівського ВДВС Маріупольського
МУЮ - борг за період 01.08.2012р.-20.11.2012р.
становить 1050,67грн., на 20.11.2012р. борг -
8768,47грн., а на 20.02.2014р. борг за 26 місяців
становить 10623,47грн., який не сплачено.

Розрахована за період грудень 2011р. -
лютий 2014р. неустойка (пеня) за
прострочення сплати аліментів складає
10644,66грн.

Задовольняючи позов, суд визначив за
доведене факт сплати відповідачем
аліментів не в повному обсязі і
здійснених нерегулярно, що тягне
наслідок у вигляді його
відповідальності сплатити отримувачу
аліментів неустойку згідно із ст. 196 СК
України.

З такими висновками не можна не
погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 180 СК
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 СК
України аліменти на дитину
присуджуються в частці від заробітку
(доходу) її матері, батька, або у твердій
грошовій сумі згідно ст. 184 Кодексу, і
виплачується щомісячно.

Згідно з ч. 2 ст. 182 цього кодексу
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст. 184 цього
Кодексу.

Як передбачено ст. 196 СК України, при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі 1% від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, що містяться в п. 22
постанови «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
від 15.05.2006р. N 3 статтею 196 СК України
передбачена відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені), що настає лише за
наявності вини цієї особи.

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач пояснював, що з моменту
звільнення з будуправління № 113 у
листопаді 2011 року він сплачував
аліменти, обмежившись усною
пропозицією держвиконавця платити
близько по 300грн. щомісячно. Втім,
станом повноти сплачуваних аліментів
він не цікавився, аж доки до нього не
був пред'явлений даний позов. З позовом
про визначення розміру заборгованості
не звертався.

Суд першої інстанції вважав доведеними
обставини і, беручи до уваги зібрані по
справі докази, колегія суддів з цим
погоджується, що підстав для
звільнення ОСОБА_1 від
відповідальності, передбаченої ст. 196
СК України, не встановлено за
недоведененням відповідачем належними
доказами своїх заперечень щодо
відсутності вини у простроченні сплати
аліментів.

Суд погодився із розрахунком пені
позивачки у розмірі 10644,66грн.,
правильність якого перевірена судом
апеляційної інстанції із врахуванням
здійснених платником аліментів
платежів згідно довідок-розрахунків
ВДВС від 12.11.2012р., 18.12.2012р., 20.02.2014р., в тому
числі і наданих в суді апеляційної
інстанції та долучених до скарги
розписок про сплату позивачці грошових
сум від 02.09.2012р., 02.12.2012р., 18.02.2014р.06.04.2014р.

Не є слушними доводи скарги
відповідача про неврахування судом
сплати ним аліментів по розписках
ОСОБА_2 за липень і листопад 2012р. по
300грн., оскільки ці суми враховані як
сплачені: за липень 2012р. нарахована
державним виконавцем сума до сплати
348грн., здійснено оплату 300грн.,
недоплата у розмірі 48грн. перейшла до
графи наступного місяцю «серпень 2012р.»,
на яку нараховано у передбаченому
законом розмірі пеню у кількості
прострочених у спірному періоді днів;
аналогічно за листопад 2012р. -
нарахована сума до сплати 470,67грн.
(116+354,67), здійснено оплату 300грн.,
недоплата у розмірі 170,67грн. перейшла до
графи «грудень 2012р.», на яку нараховано
пеню.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 182 СК
України щодо гранично нижчої межі
розміру аліментів, ненадання
відповідачем відомостей державному
виконавцю щодо отримуваного доходу за
спірний період, не оспорення у
встановленому законом порядку розміру
нарахованої державним виконавцем
заборгованості, колегія суддів
віднаходить необґрунтованими доводи
скарги в частині необхідності
розрахунку державним виконавцем
розміру аліментів на рівні 1/2 частини
податкової соціальної пільги,
регламентованої Податковим кодексом
України (п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV для
відповідного року, п. 5 підрозд. 1 розд.
ХХ "Перехідні положення"), що береться
для розрахунку неоподатковуваного
мінімуму по нормах адміністративного
та кримінального законодавства в
частині кваліфікації злочинів або
правопорушень, що на дані
правовідносини у цивільній справі не
поширюється.

Колегія суддів відхиляє, як
необґрунтовані посилання в
апеляційній скарзі відповідача на
безпідставність нарахування ВДВС
боргу по аліментам і необхідність
приведення судового рішення від
17.03.2000р., ухваленого за нормами Кодексу
про шлюб і сім'ю, у відповідність із
нормами 182-184 Сімейного кодексу України
- з огляду на імперативний характер ч. 2
ст. 182 СК України і роз'яснення у п. 17
вищезгаданої постанови Пленуму
Верховного Суду України N 3, згідно із
якими зміна законодавства в частині
визначення мінімального розміру
аліментів на одну дитину не є підставою
для перегляду постановлених раніше
судових рішень про їх стягнення.

Посилання у апеляційній скарзі на
наявність у відповідача ще двох
неповнолітніх дітей, окрім сина ОСОБА_3,
у якості підстави для звільнення його
від сплати неустойки, не є
підтвердженими матеріалами справи,
оскільки його батьківство щодо дітей
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, юридично не встановлено з
огляду на долучені до апеляційної
скарги свідоцтва про народження цих
дітей, де батьком відзначено іншу
особу, а також на дані паспорту
відповідача, де внесені записи про
наявність в нього однієї дитини -
ОСОБА_3, 1996р.н.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення суду
відповідачем і його представником не
надано і в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
ухваленим з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права,
підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володарського районного суду
Донецької області від 13 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді