Справа
№ 531/14/14-ц
Провадження № 2/531/128/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 травня 2014 року Карлівський
районний суд Полтавської області у
складі:

головуючого - судді
Жмурко П.Я.

при секретарі
Клименко Т.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Карлівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
? частину домоволодіння, що є об'єктом
права спільної сумісної власності , -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2014 року до Карлівського районного
суду надійшов вищевказаний позов, який
було доповнено (внесено зміни) 21.05.2014
року, в якому позивач просить суд
встановити факт спільного проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, однією сім'єю, з 2004
року по теперішній час та визнати за
нею право власності на ? частину
домоволодіння розташованого в АДРЕСА_1,
що є спільною сумісною власністю
сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з
1977 року сторони проживають разом і
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який у 1995 році розірвано. Після
розірвання шлюбу, сторони продовжують
проживати разом. 26.12.2012 року сторонами
придбано будинок за спільні кошти, який
розташований в АДРЕСА_1. Право
власності на будинок зареєстровано за
відповідачем, хоча таке майно є
спільним згідно з положеннями ст. 74 СК
України. Відповідач не визнає право
позивача на будинок, тому вона
звернулася до суду.

В судове засідання позивач не
з'явилася, надавши суду заяву, в якій
просить суд справу розглядати без її
участі і зазначає, що підтримує позов у
повному обсязі.

Відповідач також не з'явився в судове
засідання, надавши суду заяву про
розгляд справи за його відсутності, в
якій зазначив, що визнає позов і
просить суд визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частину спірного
домоволодіння.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 ЦПК України - у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
обґрунтований і підлягає задоволенню у
повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК
України - обставини визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Встановлення вказаного факту пов'язане
з подальшим вирішення спору про право,
тому розглядається в порядку позовного
провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Позивач звернулася до суду з позовом, в
якому зазначила, що перебувала у шлюбі
з відповідачем до 1995 року, після чого
шлюб між сторонами було розірвано,
проте подружжя продовжило проживати
разом. На підтвердження зазначених
обставин, позивач не надала суду жодних
доказів, проте відповідач своєю заявою
від 30.05.2014 року, визнав позов у повному
обсязі, в тому числі і в цій частині.
Таким чином, зазначені обставини суд
вважає доведеними на підставі ч. 1 ст. 61
ЦПК України.

Суд також бере до уваги, що згідно
штампа про місце реєстрації в паспорті
ОСОБА_1, остання зареєстрована в
АДРЕСА_2 з 07.07.2003 року (а.с. 5). Згідно
довідки про місце реєстрації ОСОБА_2,
останній також зареєстрований в
АДРЕСА_2. Зазначена довідка видана
станом на 21.01.2014 року. (а.с. 22) В
матеріалах справи міститься довідка
Руновщинської сільської ради від 11.04.2014
року, надана у відповідь на запит суду.
Згідно довідки, ОСОБА_2 був
зареєстрований в АДРЕСА_2 з 1985 року,
13.07.2012 року ОСОБА_2 перепрописався за
цією адресою, а 28.01.2014 року ОСОБА_2
знятий з реєстраційного обліку. У
довідці також зазначено, що ОСОБА_1
зареєстрована в АДРЕСА_2 з 07.07.2003 року,
що співпадає з даними паспорта
останньої. (а.с. 56) Згідно даних позовної
заяви, а також даних, зазначених
сторонами у їхніх заявах про розгляд
справи без їх участі, сторони і на даний
час проживають разом в с. Климівка
Карлівського району. Таким чином, суд
вважає доведеною ту обставину, що з
07.07.2003 року, сторони проживали разом.

Враховуючи вищезазначене, беручи до
уваги, що сторони перебували у шлюбі
після розірвання якого продовжили
спільне проживання, суд приходить до
висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, в
період коли шлюб між ними не було
зареєстровано, склалися усталені
відносини, що притаманні подружжю і
вони проживали разом як сім'я в
розумінні ст. 3 СК України.

Згідно змінених позовних вимог,
позивач просить суд встановити факт
спільного проживання сторін з 2004 року
по теперішній час. На підставі
викладеного, суд вважає за можливе
встановити факт спільного проживання
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім'єю, без
шлюбу, з 01.01.2004 року по 30.05.2014 року
(оскільки судом встановлено факт
спільного проживання на час винесення
рішення).

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК - майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 69 СК України надано право
подружжю (особам зазначеним у ст. 74 СК)
на поділ спільного майна. Згідно з
положеннями ч. 1 ст. 70 СК - у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором, що
також передбачено ч. 2 ст. 372 ЦК України.

В матеріалах справи містяться витяги, з
яких вбачається, що 26.12.2012 року (дата
посвідчення договору купівлі-продажу),
ОСОБА_2 придбав будинок та земельну
ділянку під ним, що розташовані по
АДРЕСА_1. (а.с. 7-6) Сторонами не
заперечується наявність такого майна
на час поділу, а також та обставина, що
дане майно є спільним.

Судом уже було встановлено, що станом
на 26.12.2012 року сторони проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу. Таким
чином, набуте ОСОБА_2 майно є спільною
власністю з ОСОБА_1, виходячи з положень
ст. 74 СК України. Підстав для збільшення
часток одного із співвласників у
спільному майні - сторонами не
наведено. Таким чином, при поділі
зазначеного майна суд виходить з засад
рівності часток.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає за можливе поділити спільне
майно сторін, визнавши за ОСОБА_1 право
власності на ? частину домоволодіння,
розташованого в АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 1166, 1179, 1180, 1190 ЦК
України, ст. ст. 57, 60, 61, 79, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на ? частину
домоволодіння, що є об'єктом права
спільної сумісної власності -
задовольнити повністю.

Встановити факт спільного проживання
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 30.05.2014
року.

Поділити спільне майно ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, визнавши за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на ?
частину домоволодіння, розташованого в
АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення або дня отримання
копії рішення, через Карлівський
районний суд Полтавської області до
Апеляційного суду Полтавської області.

Суддя
Жмурко П.Я.