СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/3054/14-ц
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мірошниченко Н.В.
при секретарі Ременяк М.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
У травні 2014 року ОСОБА_1 (позивач)
звернулася до суду з позовною заявою,
посилаючись на те, що на підставі
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованого в реєстрі № 459, 17.03.2005
року прийняла у дар 12/100 частин квартири
АДРЕСА_1. Згідно п.8 договору ОСОБА_2
(відповідач) в присутності нотаріуса
передав позивачу ключі від квартири та
необхідні документи, проте, до цього
часу відповідач не знятий з реєстрації.
Позивач не може реалізувати своє право
власності на нерухоме майно, оскільки
відповідач добровільно не знімається з
реєстрації, який є колишнім власником
квартири, що стало причиною звернення
до суду з вказаним позовом, в якому
позивач просить суд визнати ОСОБА_2
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням та зняти його з
У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала та просила суд їх
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся через засоби
масової інформації газету «Вісті
Придніпров'я» від 05.06.2014 року № 42. У
справі є достатньо доказів для її
вирішення, що у сукупності із вказаними
вище обставинами дає судові підстави
для застосування положень ч. 4 ст. 169,
ст.ст. 224, 225 ЦПК України (а.с.37).
Суд, вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача, свідків
у судовому засіданні, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованого в реєстрі № 459, 17.03.2005
року ОСОБА_1 прийняла у дар від ОСОБА_2
12/100 частин квартири АДРЕСА_1
На підставі зазначеного договору
дарування за ОСОБА_1 23.11.2016 року
зареєстроване право власності на
нерухоме майно (а.с. 6).
Як вбачається з довідки комунального
підприємства «Житлове господарство
Самарського району» Дніпропетровської
міської ради №546 від 23.04.2014 року, у
квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований
Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є співвласниками
спірної комунальної квартири показали
суду, що ОСОБА_2 не проживає у спірній
квартирі з 2005 року, за комунальні
послуги не сплачує, однак знаходиться
на реєстраційному обліку чим створює
перешкоди позивачу у користуванні,
володінні та розпорядженні своїм
Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із
закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.
Право користування чужим майном
передбачено ст. 401 ЦК України
(сервітут). Так згідно ст. 402 ЦК
України, сервітут може бути
встановлений договором, законом або
рішенням суду.

Всупереч вимог ст. 60 ЦПК України
відповідач не надав суду доказів про
те, що між ним і власником спірної
квартири укладено договір на
користування майном, про те, що
його право користування майном
передбачене законом або встановлене
рішенням суду. Відповідач не є членом
сім»ї позивача, які проживають разом
з нею, і, відповідно до ст. 405 ЦК
України мають право на користування
житлом, яке належить ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності квартиру, користуються нею
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей.

Як встановлено ст.41 Конституції
України та ч.1 ст.321 ЦК України кожен має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Згідно ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї.

Виходячи зі змісту ст. 150 Житлового
кодексу України, право власника жилого
приміщення на користування таким
приміщенням є частиною його
повноважень як власника.

Таким чином, при припиненні права
власності особи на жиле приміщення
також припиняються його право на
користування таким приміщенням. Права
інших осіб на реєстраційний облік
також втрачені.

Оскільки право власності власника 12/100
квартири ОСОБА_2 припинилося у зв'язку з
укладенням між останнім та ОСОБА_1
договору дарування від 17 березня 2005
року, одночасно припинилося і право
користування відповідним жилим
приміщенням, в якому зареєстрований
відповідач.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача щодо
захисту їх права власності знайшли
своє підтвердження та підлягають
задоволенню.

Що стосується вимог про зняття з
реєстрації, то в цій частині позов не
підлягає задоволенню, оскільки в
результаті визнання судом особи такою,
що втратила право користування житлом,
такі наслідки передбачені ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» без додаткового ухвалення
рішення суду.

До відмови у знятті з реєстрації на
підставі рішення суду про позбавлення
права користування жилим приміщенням
(квартирою) права позивача у цьому
питанні не порушені і тому суд
відповідно до приписів ст. 16 ЦК України
про захист права лише у передбачений
законом чи договором спосіб не має
підстав для ухвалення рішення з цього
приводу.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.
ст. 317, 319, 321,325, 391 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 3, 7, 14, 57, 59, 60, 88, 208, 214, 215,
224-226 Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право
користування 12/100 частин квартири
АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через районний суд шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:
Н.В.Мірошниченко