Справа № 218/1078/13-ц
№ провадження 2/218/10/14
РІШЕННЯ

ім'ям України

20 травня 2014 року Амвросіївський
районний суд Донецької області

у складі: головуючого судді
Смольнякова О.О.,

при секретарі
Хімченко С.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Амвросіївка справу за
позовом ОСОБА_1 до ФГ «Купол» про
визнання договору оренди недійсним та
зобов'язання повернення земельної
ділянки, третя особа - відділ
Держкомзему у Амвросіївському районі

В С Т А Н О В И В:

В травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ФГ «Купол» про визнання
договору оренди недійсним та
зобов'язання повернення земельної
ділянки, мотивуючи тим, що 03.01.2004 року
він уклав з СГ «Зоря», яке в подальшому
було перейменовано у ФГ «Купол»,
договір оренди належної йому земельної
ділянки розміром 8,39 га, яка розташована
на території Василівської сільської
ради Амвросіївського району, на строк 5
років. У вересні 2011 року йому стало
відомо, що в період дії вказаного
договору ФГ «Купол» уклав новий
договір оренди його земельної ділянки
від 26.03.2007 року на строк 10 років, про що
він не знав, наміру укладати договір не
мав, особисто його не підписував та
довіреності від свого імені щодо його
оформлення нікому не надавав.
Примірник договору він отримав лише
23.09.2011 року та виявив, що підпис в
договорі від його імені виконано іншою
особою. Оскільки договір укладено в
порушення рядка норм законодавства,
просить визнати його недійсним та
зобов'язати відповідача повернути
земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
та суду пояснили, що ОСОБА_1 дійсно
звертався до суду з позовом по
розірвання договору оренди, в якому
вказував про те, що між ним та
відповідачем було укладено договір
оренди від 26.03.2007 року, але укласти таку
позовну заяву його вговорила адвокат
ОСОБА_5, щоб швидше розглянути справу.
Під час розгляду справи він намагався
змінити позовні вимоги та визнати
договір недійсним, але суд залишив
позов без розгляду. Про договір від
26.03.2007 року він дійсно взнав лише в
вересні 2011 року і підписи в цьому
договорі йому не належать. Після того,
як він у грудні 2011 року звернувся до
суду, ФГ «Купол» перестало
використовувати його земельну ділянку.
Ніяку орендну плату від відповідача
він не отримував.

Відповідач та його представник позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнали та суду
пояснили, що договір від 26.03.2007 року
було підписано ОСОБА_1, що
підтверджується висновками
судово-почеркознавчої експертизи.
Доводи позивача, що він підписував лише
акти про визначення меж земельної
ділянки на місцевості, а інші документи
реєстраційної справи не підписував, не
можуть бути прийняти судом до уваги,
оскільки для відповідного оформлення
та реєстрації договору оренди
готується реєстраційна справа, в яку,
крім самого договору оренди, включені
інші документи, в тому числі й акт про
визначення меж земельної ділянки. Саме
реєстраційна справа надавалася ОСОБА_1
для підпис всіх документів, які в неї
знаходяться. Крім того, ОСОБА_1 у грудні
2011 року звертався до суду з позовом про
розірвання договору оренди від 26.03.2007
року з підстав того, що його не
влаштовував розмір орендної плати. В
самій заяві він вказував, що договір
оренди його земельної ділянки між ним
та ФГ «Купол» було укладено. За заявою
ОСОБА_1 позов ухвалою суду було
залишено без розгляду. Вважають, що
підстав для визнання договору оренди
недійсним не має.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час розгляду
справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи та висновки судової
почеркознавчої експертизи, суд
приходить до наступного.

У відповідності із положеннями
статті 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

За змістом ст.58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень статті
60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що позивач на
підставі державного акту серії ДН №
017403 від 31.10.2003 року є власником
земельної ділянки площею 7,2900 га, що
розташована на території Василівської
сільської ради Амвросіївського району
Донецької області, з цільовим
призначенням для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до договору без номеру
від 26.03.2007 року ОСОБА_1 передав
зазначену земельну ділянку в оренду ФГ
«Купол» строком на 10 років, зі сплатою
орендної плати в розмірі 1,5% річних від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки за 1 рік оренди. Договір
підписано сторонами та зареєстровано у
Старобешівському районному відділі
ДРФ ДП «ЦДЗК» 26.03.2007 року за № 16800344. 26.03.2007 року між сторонами було
складено акт прийому передачі цієї
земельної ділянки.

Відповідно до частини першої ст.202
ЦК України правочин - це дія особи,
спрямована на набуття, заміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частинами 1,3 статті 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; а волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України
визначено, що договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 792 ЦК України
за договором найму (оренди) земельної
ділянки наймодавець зобов'язується
передати наймачеві земельну ділянку на
встановлений договором строк у
володіння та користування за плату.
Відносини щодо найму (оренди)
земельної ділянки регулюються законом.

За змістом статті 1 Закону України
«Про оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання недійсним договору оренди,
позивач зазначив, що оспорюваний
договір оренди землі укладено без
вільного волевиявлення сторони
договору, тобто ОСОБА_1. (стаття 203 ЦК
України).

Пунктом 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
при розгляді справ про визнання
правочинів недійсними суди залежно від
предмета і підстав позову повинні
застосовувати норми матеріального
права, якими регулюються відповідні
відносини, та на підставі цих норм
вирішувати справи. Угода може бути
визнана недійсною лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом.
Тому в кожній справи про визнання угоди
недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Тобто, за своєю правовою природою
відсутність волевиявлення учасника
правочину є самостійною підставою для
визнання його недійсним, при цьому
правові наслідки недотримання цієї
вимоги закону передбачені статтями
229-235 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України
«Про оренду землі» орендодавцями
земельних ділянок є громадяни та
юридичні особи, у власності яких
перебувають земельні ділянки, або
уповноважені ними особи.

Відповідно до ст.13 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно ст.14 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі
укладається у письмовій формі.

Згідно ст.16 Закону України «Про
оренду землі» укладення договору
оренди земельної ділянки із земель
приватної власності здійснюється за
згодою орендодавця та особи, яка згідно
із законом вправі набувати право
оренди на таку земельну ділянку.

За змістом ст.207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його сторонами.

В силу ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1 ст.20
Закону «Про оренду землі», договір
оренди підлягає державній реєстрації
і, виходячи із змісту ст.640 ЦК України та
ст.18 Закону України «Про оренду землі»
(чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), є укладеним з моменту
його державної реєстрації.

Відповідно до п.2 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 25.12.1998 року № 2073
(в редакції на час реєстрації договору)
державна реєстрація договорів оренди є
офіційним визнанням і підтвердженням
державою факту виникнення або
припинення права оренди земельних
ділянок.

За змістом ст.216 ЦК України
недійсність правочину не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

За висновками
судово-почеркознавчої експертизи від
04.04.2014 року, підписи від імені ОСОБА_1, що
розташовані в двох екземплярах заяв
про реєстрацію договорів оренди від
26.03.2007 року, двох екземплярах договорів
оренди від 26.03.2007 року та в одному з двох
екземплярів акту передачі-прийомки
частки (паю) на місцевості від 26.03.2007
року виконано однією особою. Експерт не
надав однозначного висновку, що
підписи у вказаних документах виконані
саме ОСОБА_1, посилаючись на те, що не
вдалося виявити належний комплекс
ідентифікаційних ознак у зв'язку з
простотою та обмеженням графічного
матеріалу досліджуваних підписів.
Однак, експерт підтверджує, що саме
ОСОБА_1 підписані два екземпляра актів
визначення меж земельної ділянки на
місцевості від 26.03.2007 року та в однім з
екземплярів акту передачі-прийомки
частки (паю) на місцевості від 26.03.2007
року.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_1 в грудні 2011 року
звертався до суду з позовом до
відповідача про розірвання договору
оренди земельної ділянки від 26.03.2007
року, в якому посилався на те, що він
укладав зазначений договір з
відповідачем та просив його розірвати,
оскільки відповідачем порушувалися
умови договору, щодо виплати орендної
плати.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що спірний договір оренди
земельної ділянки від 26.03.2007 року між
ОСОБА_1 та відповідачем був укладений у
письмовій формі, підписаний від імені
обох сторін та зареєстрований у
встановленому законом порядку,
відповідно до чинного законодавства, у
зв'язку з чим підстав для визнання
договору недійсним не має.

Оскільки позовні вимоги щодо
визнання договору оренди земельної
ділянки задоволенню не підлягають,
відповідно не підлягають задоволенню й
позовні вимоги щодо повернення
земельної ділянки.

Керуючись ст.152 Земельного Кодексу
України, ст.ст..202, 203, 215, 216 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного суду за
№ 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», ст.ст. 15, 57-58,
212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ФГ «Купол» про
визнання договору оренди недійсним та
зобов'язання повернення земельної
ділянки - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Амвросіївський районний суд
протягом десяти днів після його
проголошення.

СуддяО.О. Смольняков