Справа № 451/1051/13
Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/783/2543/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю:представника
сільськогосподарського товариства з

обмеженою відповідальністю «Прогрес»
Ковальчук А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Прогрес"
на рішення Радехівського районного
суду Львівської області від 15 січня 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Прогрес"
про визнання недійсним договору оренди
землі.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено, визнано недійсним договір
оренди землі від 07.11.2005 року, укладений
між ОСОБА_3 та Колективним
виробничо-комерційним підприємством
"Сапсан". Вирішено питання судових
витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржило Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю "Прогрес», вважає, що
таке ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що ухвалюючи оскаржуване рішення суд
взяв до уваги необ»єктивні свідчення
лише окремих свідків, не взявши до
уваги пояснення свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, свідчення яких має принципово
важливе значення для ухвалення
законного та обгрунтованого рішення
суду. Апелянт вважає, що судом
безпідставно проігноровано
неправдивість та суперечливість
свідчень ОСОБА_6, який вказує на те, що
був присутнім під час проведення
державної реєстрації договорів, а
відтак він бачив всі три примірники
договору оренди землі, і в той же час
зазначає, що про дописування, які
містяться в договорі, йому стало відомо
у червні 2013 року. Не врахував суд і того,
що в матеріалах справи наявний
примірник договору оренди землі від
07.11.2005 року, укладений між КВКП "Сапсан"
та ОСОБА_3, наданий районним відділом
Держземагенства, який містить ті ж
дописування.

Також апелянт зазначає, що згідно
відомостей про проведені розрахунки
ОСОБА_3 отримувала плату за оренду
землі щорічно, в розмірі орендної плати
не сумнівалася, отже, така була їй
відома. Вказує на те, що суд
безпідставно визнав недійсним договір
оренди землі з підстав, передбачених
ст. ст. 229, 230 ЦК України. З врахуванням
наведеного просить рішення скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта Ковальчук А.Л. на підтримання
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

За вимогами статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обгрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам.

Задовольняючи позов та визнаючи
недійсним оспорюваний договір оренди
землі суд першої інстанції виходив з
того, що внаслідок обману та помилки
відповідачем в односторонньому
порядку, без згоди орендодавця внесено
виправлення у договорі оренди щодо
нарахування орендної плати, ця зміна
має істотне значення, внесенням змін
порушуються права орендодавця.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
07 листопада 2005 року між ОСОБА_3 і
Колективним виробничо-комерційним
підприємством «Сапсан»,
правонаступником якого є
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Прогрес»
(далі СТзОВ «Прогрес»), укладено
договір оренди землі за умовами якого
орендодавець надав, а орендар прийняв в
строкове платне користування земельну
ділянку сільськогосподарського
призначення, яка знаходиться на
території сільської ради с.Стремільче
Радехівського району Львівської
області. 16 грудня 2005 року договір
зареєстрований у Радехівському
відділі регіональної філії центру
державного земельного кадастру.

Судом та матеріалами справи безспірно
встановлено, що після підписання
зазначеного договору сторонами 07
листопада 2005 року, до його реєстрації у
встановленому законом порядку 16 грудня
2005 року, орендарем в односторонньому
порядку, без згоди орендодавця внесено
зміни, а саме, пункт 4.1 цього договору
доповнено словами і цифрами «умовних
за весь пай 355,00 грн.».

Статтею 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (частини 3,5 ст. 203 ЦК
України).

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Установлено, що укладаючи оспорюваний
договір оренди землі 07 листопада 2005
року волевиявлення ОСОБА_3 на його
укладення було вільним і відповідало
її внутрішній волі, вона була
ознайомлена з умовами цього правочину
і бажала реального настання
обумовлених ним правових наслідків.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України
«Про оренду землі» (в редакції на
момент укладання договору оренди
землі) істотними умовами договору
оренди землі є: об»єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форму платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки; тощо.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
ст. 15 Закону України «Про оренду землі»,
а також порушення вимог ст.ст. 4-6,11,17,19
цього закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Відповідно до п.2 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 грудня 1998 року
№ 2073, державна реєстрація договорів
оренди є офіційним визнанням і
підтвердженням державного факту
виникнення або припинення права оренди
земельних ділянок.

Оспорюваний Договір був
зареєстрований у встановленому
законом порядку 16.12.2005 року.

Пунктом 4.1 оспорюваного договору
оренди землі передбачено, що орендна
плата нараховується Орендарем та
оплачується Орендодавцю в розмірі не
меншому 10 (десяти) відсотків від ціни
вирощеного врожаю, але не нижче 250 грн.
за 1 га. У випадку неврожайних років
орендна плата нараховується в розмірі
не меншому ніж 250 грн. за 1 га.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що умова договору, передбачена у п.4.1,
відповідно до ч.1 ст.15 Закону України
«Про оренду землі» є істотною, оскільки
нею визначено нарахування орендної
плати в залежності від врожайності
(неврожайності) років.

Судом першої інстанції вірно
встановлено те, що у п.4.1 договору
оренди землі орендодавцем в
односторонньому порядку змінено
істотну умову договору щодо орендної
плати у випадку неврожайних років, і
без згоди орендодавця у п.4.1 дописано:
«умовних, за весь пай 355.00».

На думку колегії суддів така дописка
порушує права орендодавця ОСОБА_3 на
отримання орендної плати у неврожайні
роки у розмірі, передбаченому
договором оренди землі, а саме, у
розмірі не меншому ніж 250 грн. за 1 га,
свідчить про відсутність її вільного
волевиявлення на зміну умов договору
щодо орендної плати у неврожайні роки,
таке не відповідало її внутрішній волі,
і є підставою для висновку про
недотримання орендарем вимог ст. 203 ЦК
України, а відтак і підставою для
визнання недійсним договору саме у цій
частині.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України
«Про оренду землі» орендна плата за
земельні ділянки, що перебувають у
власності фізичних та юридичних осіб,
переглядаються за згодою сторін.

Згідно з положеннями ст.651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

А відтак зміна орендарем цієї істотної
умови в односторонньому порядку
суперечить чинному законодавству,
оскільки такою зміною істотної умови
договору порушуються права
орендодавця на отримання належної
плати за передану в оренду земельну
ділянку у випадку неврожайних років.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

У відповідності з роз'ясненнями, що
містяться у пунктах 2,7 постанови
Пленуму Верховного суду України № 9 від
16.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину, правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав
визначених законом.

Відповідно до роз'яснень пункту 9
зазначеної постанови Пленуму
Верховного Суду України, згідно зі ст.
217 ЦК правочин не може бути визнаний
недійсним в цілому, якщо закону не
відповідають лише його окремі частини
й обставини справи свідчать про те, що
він був би вчинений і без включення
недійсної частини. У цьому разі
відповідно до статті 217 ЦК суд може
визнати недійсною частину правочину.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на зазначені вище положення закону та
обставини справи, не дав їм належної
оцінки та ухвалив помилкове рішення
через неправильне застосування норм
матеріального права, що відповідно до
ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення і ухвалення нового
рішення про визнання оспорюваного
договору частково недійсним в частині
внесеної дописки у п.4.1. щодо
нарахування орендної плати у
неврожайні роки, а саме: «умовних, за
весь пай 355.00».

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Прогрес" -
задовольнити частково.

Рішення Радехівського районного суду
Львівської області від 15 січня 2014 року -
скасувати і ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Визнати частково недійсним договір
оренди землі від 07 листопада 2005 року,
укладений між ОСОБА_3 та Колективним
виробничо-комерційним підприємством
"Сапсан" в частині внесення дописки у
пункті 4.1 зазначеного договору та
визнати укладеним договір оренди
землі, п.4.1 якого викласти у наступній
редакції: «Орендна плата нараховується
Орендарем та оплачується Орендодавцю в
розмірі не меншому 10 (десяти) % від ціни
вирощеного врожаю, але не нижче 250 грн.
за 1 га. У випадку неврожайних років
орендна плата нараховується в розмірі
не меншому ніж 250 грн. за 1 га».

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

ОСОБА_7