Справа № 496/3432/13-ц
Провадження 2/496/104/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23.06.2014 Біляївський
районний суд Одеської області у складі:

Головуючого - судді Дранікова С.М.

При секретарі - Вертій А.П.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Біляївка цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про захист честі, гідності,
репутації та відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з
позовом до відповідачок, в якому
просить суд визнати завідомо
недостовірними, наклепницькими та
такими, що не відповідають дійсності,
та ганьблять її, її честь, її гідність,
її репутацію висловлювання (виступи)
працівників Біляївської центральної
районної лікарні - відповідачок по
справі, які були розповсюджені
(поширені) ними під час виступів на
засіданні профспілкового комітету
первинної профспілкової організації
працівників охорони здоров*я
Біляївського району 14 листопада 2012
року; зобов*язати відповідачів
спростувати вказані відомості в
спосіб, яким вони булі розповсюджені,
тобто під час найближчого засідання
профкому; встановити факт, що рішення
профкому від 14 листопада 2012 року про
надання згоди на звільнення позивачки
є необґрунтованим, незаконним,
нікчемним та скасувати його; стягнути
на користь позивачки моральну шкоду: з
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 - по п'ять тисяч гривень; з
ОСОБА_8, ОСОБА_9 - по десять тисяч
гривень; стягнути з відповідачів
солідарно судові витрати.

В судовому засіданні позивачка
підтримала свої позовні вимоги,
посилається на те, що під час засідання
профспілкового комітету первинної
профспілкової організації працівників
охорони здоров*я Біляївського району
відповідачами булі допущені наступні
висловлювання: ОСОБА_2 поширила
недостовірну інформацію про те, що
відповідачка збирала гроші з породіль
для себе, а також на потреби пологового
відділення, які витрачала особисто на
себе, мала коханця, для особистих
потреб коханця (на подарунки для нього)
збирала гроші зі співробітників,
святкувала дні народження свого
коханця в пологовому відділенні;
ОСОБА_3 поширила недостовірну
інформацію про те, що відповідачка
вимагала гроші у породіль, а також у
їхніх родичів, висловлювала погрози
тим з них, хто гроші платити їй
відмовлявся; самоправно
розпоряджалася переводом породіль до
різних місць в пологовому відділенні,
що загрожувало їхньому життю та
здоров*ю; ОСОБА_4 поширила недостовірну
інформацію про те, що відповідачка не
виконувала вказівок лікарів, мала
коханця, приводила коханця в пологове
відділення, порушувала
протиепідемічний режим пологового
відділення, не проводила дезінфекцію
медичних інструментів; ОСОБА_5 поширила
недостовірну інформацію про те, що
відповідачка вважала працівників за
професією «санітарка» за непотріб,
санітарки відмовлялися працювати з нею
в одній зміні; ОСОБА_6 поширила
недостовірну інформацію про те, що
відповідачка порушувала правила
прийому породіль, самоправно
вирішувала, в якому відділенні лікарні
будуть знаходитися породілля;
відомості про кошти, які збиралися на
потреби пологового відділення,
лікарні, та відомості про які вносилися
до зошита, відповідачкою навмисно
видалялися шляхом знешкодження
сторінок зошита; ОСОБА_7 поширила
недостовірну інформацію про те, що за
чотири останні роки жодна з її заяв і
скарг в різні контролюючі інстанції
відносно незадовільної роботи
керівництва лікарні не підтвердилися;
ОСОБА_8 поширила недостовірну
інформацію про те, що відповідачка
самоправно, за ознакою наявності
грошей у породіль, вирішувала питання
їх знаходження (розміщення) в тому чи
іншому відділенні лікарні; отримувала
від породіль гроші за свої послуги
(роботу); самовільно, без дозволу
породіль (викрадала, грабувала)
забирала гроші з їх кишень, на скарги,
що надходили від жінок, реагувала
залякуванням та погрозами до них з
метою, щоб вони від скарг відмовлялися,
під час операції «кесарів розтин» без
дозволу лікаря пішла з операційної;
ОСОБА_9 поширила недостовірну
інформацію про те, що відповідачка за
період своєї роботи мала багато
дисциплінарних порушень, за період
своєї роботи мала аморальну поведінку.
У зв*язку з тим, що вищенаведена
інформація не відповідає дійсності,
завідома недостовірна, принижує її
честь, гідність та репутацію, просить
суд позов задовольнити.

Представник позивачки в судовому
засіданні підтримав її доводи та
правову позицію, наполягає на
задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилась, неодноразово
повідомлялась належним чином, про
причини неявки суду не повідомила.

Відповідачки ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, посилалися на відповідність
вищенаведеної інформації дійсності,
просять в задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідачок ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не
визнала, посилається на те, що вказане
засідання комітету проведено за
дорученням суду, висловлювання
відповідачок є їхньою особистою
думкою, обговорення особи відповідачки
на профспілковому комітеті не є
поширенням інформації.

Вислухав пояснення сторін,
свідків, вивчив матеріали справи, суд
приходить до наступного:

Під час засідання профспілкового
комітету первинної профспілкової
організації працівників охорони
здоров*я Біляївського району 14
листопада 2012 року відповідачками
допущені на ступні висловлювання:

ОСОБА_2 висловилася, що
відповідачка збирала гроші з породіль
для себе, а також на потреби пологового
відділення, які витрачала особисто на
себе, мала коханця, для особистих
потреб коханця (на подарунки для нього)
збирала гроші зі співробітників,
святкувала дні народження свого
коханця в пологовому відділенні;
ОСОБА_3 висловилася, що відповідачка
вимагала гроші у породіль, а також у
їхніх родичів, висловлювала погрози
тим з них, хто гроші платити їй
відмовлявся; самоправно
розпоряджалася переводом породіль до
різних місць в пологовому відділенні,
що загрожувало їхньому життю та
здоров*ю; ОСОБА_4 висловилася, що
відповідачка не виконувала вказівок
лікарів, мала коханця, приводила
коханця в пологове відділення,
порушувала протиепідемічний режим
пологового відділення, не проводила
дезінфекцію медичних інструментів;
ОСОБА_5 висловилася, що відповідачка
вважала працівників за професією
«санітарка» за непотріб, санітарки
відмовлялися працювати з нею в одній
зміні; ОСОБА_6 висловилася, що
відповідачка порушувала правила
прийому породіль, самоправно
вирішувала, в якому відділенні лікарні
будуть знаходитися породілля;
відомості про кошти, які збиралися на
потреби пологового відділення,
лікарні, та відомості про які вносилися
до зошита, відповідачкою навмисно
видалялися шляхом знешкодження
сторінок зошита; ОСОБА_7 висловилася, що
за чотири останні роки жодна з її заяв і
скарг в різні контролюючі інстанції
відносно незадовільної роботи
керівництва лікарні не підтвердилися;
ОСОБА_8 висловилася, що відповідачка
самоправно, за ознакою наявності
грошей у породіль, вирішувала питання
їх знаходження (розміщення) в тому чи
іншому відділенні лікарні; отримувала
від породіль гроші за свої послуги
(роботу); самовільно, без дозволу
породіль (викрадала, грабувала)
забирала гроші з їх кишень, на скарги,
що надходили від жінок, реагувала
залякуванням та погрозами до них з
метою, щоб вони від скарг відмовлялися,
під час операції «кесарів розтин» без
дозволу лікаря пішла з операційної;
ОСОБА_9 висловилася, що відповідачка за
період своєї роботи мала багато
дисциплінарних порушень, за період
своєї роботи мала аморальну поведінку.
Вказане підтверджується протоколом
засідання №22.

Під час судового засідання, за
клопотанням позивачки, відповідачки
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 були допитані в якості
свідків, в порядку ст. 180 ЦПК України.
Згідно ст.ст. 57-59 ЦПК України, їхні
свідчення є належними та допустимими
доказами по справі. При допиті в якості
свідків вказані особи підтвердили
достовірність фактів, викладених ними
під час засідання профспілкового
комітету, окрім висловлювання ОСОБА_7
щодо не підтвердження жодної зі скарг і
заяв позивачки, що додатково
спростовується листом територіальної
державної інспекції з питань праці в
Одеській області, листом КРУ в Одеській
області, листом Одеської обласної
організації профспілки працівників
охорони здоров*я України.

Відповідно до ст. 34 Конституції
України кожному гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 Закону
України "Про інформацію" всі громадяни
України, юридичні особи і державні
органи мають право на інформацію, що
передбачає можливість вільного
одержання, використання, поширення та
зберігання відомостей, необхідних їм
для реалізації ними своїх прав, свобод
і законних інтересів, здійснення
завдань і функцій.

Статтею 200 ЦК України встановлено,
що інформацією є будь-які відомості
та/або дані, які можуть бути збережені
на матеріальних носіях або відображені
в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 297 ЦК України
кожен має право на повагу до його
гідності та честі. Гідність та честь
фізичної особи є недоторканними.
Фізична особа має право звернутися до
суду з позовом про захист її гідності
та честі.

Частина 1 ст. 299 ЦК України закріплює
особисте немайнове право фізичної
особи на недоторканість ділової
репутації. Особистість даного права
полягає насамперед у особливості
блага, яке складає його об'єкт.

Відповідно до пункту 15 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" N 1 від 27 лютого 2009 року
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать гідність,
честь фізичної особи або ділової
репутації фізичної та юридичної особи.

Згідно із п. 19 вищезазначеної
постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи
питання про визнання поширеної
інформації недостовірною, суди повинні
визначати характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 471 Закону
України "Про інформацію" оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
тлумачені як такі, що містять фактичні
дані, з огляду на характер використання
мовних засобів, зокрема, гіпербол,
алегорій, сатири. Оціночні судження не
підлягають спростуванню та доведенню
їх правдивості.

Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала за наявності її вини.

Статтею 23 ЦК України визначено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок її
порушених прав, що полягає, у тому
числі, і у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Згідно з постановою Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
немайнової шкоди» суди, вирішуючи
спори про відшкодування моральної
шкоди, в обов'язковому порядку мають
з'ясовувати наявність такої шкоди;
протиправність діяння її заподіювача;
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Відповідно до п. 11 вищезазначеної
постанови Пленуму ВСУ критична оцінка
певних фактів і недоліків, думки та
судження не можуть бути підставою для
задоволення вимог про відшкодування
моральної (немайнової шкоди).

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що оціночні
судження відповідачок, висловлені ними
під час засідання профспілкового
комітету, та внесені до протоколу
засідання, який розповсюдженню та
публікації не підлягає, не є поширенням
недостовірної інформації, тому позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212, 215, 218
ЦПК України, ст.ст. 23, 269, 271-273, 275-278, 280, 297,
299, 1167 ЦК України, суд:

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
захист честі, гідності, репутації та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня його
оголошення або отримання копії.

Головуючий