Справа № 2-2663/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2014 р. Дзержинський районний суд м.
Харкова в складі:

головуючого судді -
Шестака О.І.,

при секретарі -
Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про тимчасову вiдмову у виїзді
за кордон, -

в с т а н о в и в:

11.11.2011 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось
до Дзержинського районного суду м.
Харкова з позовом до ОСОБА_1, в якому
просило обмежити відповідача у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх зобов'язань за кредитними
договорами.

В обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитнi договори, оскiльки ОСОБА_1
своїх зобов'язань за зазначеними
кредитними договорами своєчасно не
виконав, ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до Дзержинського районного
суду м. Харкова i Київського районного
суду м. Харкова з позовними заявами до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованостi i
звернення стягнення на предмети
iпотеки. Рiшеннями Дзержинського
районного суду м. Харкова вiд 27.01.2010 р.,
вiд 11.03.2010 р., вiд 27.07.2010 р. i рiшенням
Київського районного суду м. Харкова
вiд 01.02.2010 р. позовнi вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено, стягнуто
заборгованiсть за кредитними
договорами, в рахунок погашення
заборгованостi звернуто стягнення на
заставлене майно. Враховуючи, що
вiдповiдач має невиконанi зобов'язання,
на час подання позовної заяви,
заборгованiсть за кредитними
договорами вiдповiдачем не погашена,
позивач просив обмежити ОСОБА_1 в його
правi виїзду за межi України.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, просив відмовити в їх
задоволенні.

Представник третьої особи Головного
управління ДМС України в Харківській
області у судове засідання не з'явився,
про причину неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, та
докази, надані в їх обґрунтування,
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитнi договори № НАЕЕGК01270013 вiд
26.02.2008 р., № 222987-СRЕD вiд 18.04.2008 р., №
НАН2GА00000052 вiд 19.09.2008, № SAMDN2627 вiд
25.01.2008 р. i договiр б/н вiд 05.09.2007 р.

Рiшенням Дзержинського районного суду
м. Харкова вiд 11.03.2010 р. стягнуто
солiдарно з ОСОБА_1 i ОСОБА_2 на користь
ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованiсть в
розмiрi 4312,80 дол. США, що складає
вiдповiдно до службового розпорядження
НБУ вiд 27.07.2009 р. 33171,88 грн.

Рiшенням Дзержинського районного суду
м. Харкова вiд 27.07.2010 р. стягнуто з ОСОБА_1
на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» суму
заборгованостi по кредитному договору
вiд 05.09.2007 р. в розмiрi 700,23 грн. i суму
заборгованостi по кредитному договору
вiд 25.01.2008 р. в розмiрi 53064,53 грн.

Рiшенням Київського районного суду м.
Харкова вiд 01.02.2010 р. звернуто стягнення
по iпотечному договору вiд 19.09.2008 р. на
предмет iпотеки: квартиру АДРЕСА_2 яка
належить на правi власностi ОСОБА_1;
надано право ЗАТ КБ «ПриватБанк» за
рахунок продажу предмету iпотеки
задовольнити свої вимоги за договором
кредиту вiд 19.09.2008 р. i всi витрати
пов'язанi зi збереженням i реалізацією
предмета iпотеки; виселено i знято з
реєстраційного облiку з квартири
АДРЕСА_2 всiх мешканцiв без надання
iншого жилого примiщення.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, а згідно зі ст. 20 ЦК
України своє право на захист особа
здійснює на свій розсуд.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цих прав
не може бути встановлено жодних
обмежень, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадане право не може бути
об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які
передбачено законом, які є необхідними
для охорони державної безпеки,
громадського порядку, здоров'я чи
моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у Цивільному
кодексі України до особистих
немайнових прав фізичної особи, а саме -
до особистих немайнових прав, що
забезпечують природне існування
фізичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті
немайнові права тісно пов'язані з
фізичною особою. Фізична особа не може
відмовитись від особистих немайнових
прав, а також не може бути позбавлена
цих прав.

Підстави для тимчасового обмеження
права громадян на виїзд з України,
регулюється Законом від 21 січня 1994 р. №
3857-XII "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України".
Відповідно до п.2 ст. 6 зазначеного
Закону громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
у випадках, якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання - до виконання
зобов'язань, або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках.

Відповідно до положень закріплених у п.
7 Постанови №5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ від
30.03.2012 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішення
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» питання про тимчасове
обмеження в правi виїзду за межі
України, вирішується при виконанні
судових рішень, ухвалених зокрема за
позовами, що випливають із кредитних
правовідносин, у порядку передбаченому
ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження», та ст. 377-1 ЦПК України,
згідно з якими питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Тобто, для вирішення
даного питання встановлений особливий
порядок і позивач не позбавлений
можливості вимагати обмеження виїзду
відповідача за межі України в порядку
виконання рішень суду, встановленому
ст. 377-1 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 2
Протоколу № 4 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права, ч. 3
ст.269, ст. 313 ЦК України, п. 7 Постанови № 5
Пленуму Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішення спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 11, 60,
209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
тимчасову вiдмову у виїзді за кордон -
вiдмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу протягом 10 днів до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції.

Головуючий: