Справа № 413/1954/14-ц
Провадження № 22ц/782/2131/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого судді - Авалян Н.М.

суддів - Туренка С.І., Єрмакова Ю.В.

при секретарі - Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Краснолуцького міського суду
Луганської області від 17 квітня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про встановлення факту
родинних відносин та визнання права
власності на обов'язкову частку
спадщини, -

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваною ухвалою суд
визнав позовну заяву неподаною та
повернув її позивачці.

В апеляційній скарзі позивачка
просить ухвалу суду скасувати як
незаконну.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Загальні вимоги щодо форми і змісту
позовної заяви викладені в статті 119
Цивільного процесуального кодексу
України, а статтею 120 цього Кодексу на
позивача покладається обов'язок додати
до позовної заяви копії доданих до неї
документів для вручення відповідачам
та третім особам.

Відповідно до частини 1 статті 121
Цивільного процесуального кодексу
України суддя, встановивши, що позовну
заяву подано без додержання вимог,
викладених у статтях 119,120 цього
Кодексу, або не сплачено судовий збір,
постановляє ухвалу, в якій
зазначаються підстави залишення
позовної заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
позивачем копії ухвали.

Відповідно до частини 2 статті 121
Цивільного процесуального кодексу
України, якщо позивач у встановлений
законом строк не виправить недоліки
позовної заяви та не сплатить судовий
збір, заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка звернулась до суду з
позовною заявою, яка за своїм змістом
не відповідала вимогам статті 119
Цивільного процесуального кодексу
України.

У зв'язку з цим ухвалою судді від 02
квітня 2014 року позовна заява була
залишена без руху, а позивачці було
запропоновано привести позовну заяву у
відповідність із законом; додати копії
позовної заяви відповідно до кількості
відповідачів; сплатити судовий збір.

Отримавши копію вказаної ухвали 11
квітня 2014 року, позивачка 12 квітня 2014
року, тобто впродовж встановленого
законом п'ятиденного строку, подала до
суду доповнену позовну заяву.

17 квітня 2014 року суддею була
постановлена оскаржувана ухвала про
повернення позовної заяви як
неподаної.

Повертаючи позовну заяву, суддя,
керуючись правилами статті 121
Цивільного процесуального кодексу
України, виходив з того, що у
передбачений законом строк недоліки
позовної заяви не були виправлені.

Колегія суддів погоджується з
викладеними в ухвалі висновками,
оскільки вони в повній мірі
відповідають матеріалам справи та
нормам процесуального права, виходячи
з наступного.

Згідно зі статтею 3, частиною 1 статті 118
Цивільного процесуального кодексу
України особа реалізує право на
звернення до суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом інтересів
шляхом подання позовної заяви.

Позовна заява - це документ, що
засвідчує звернення до суду за
захистом порушеного права або законних
інтересів особи, що охороняються
законом.

Основні обов'язкові вимоги щодо форми
і змісту позовної заяви визначені в
статті 119 Цивільного процесуального
кодексу України.

Відповідно до частин 1,2,3 статті 119
Цивільного процесуального кодексу
України позовна заява подається в
письмовій формі, підписується
позивачем або його представником та
повинна містити:

1) найменування суду, до якого
подається заява;

2) ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі;

3) зміст позовних вимог;

4) ціну позову щодо вимог майнового
характеру;

5) виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги;

6) зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування;

7) перелік документів, що додаються до
заяви.

Відповідно до частини 5 статті 119
Цивільного процесуального кодексу
України до позовної заяви додається
документ, що підтверджує сплату
судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 120
Цивільного процесуального кодексу
України позивач повинен додати до
позовної заяви її копії та копії всіх
документів, що додаються до неї,
відповідно до кількості відповідачів
і третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовна заява, з якою позивачка
звернулась до суду не відповідає у
повному обсязі зазначеним вимогам.

Право на захист прав та охоронюваних
законом інтересів кореспондується з
повноваженнями суду, які передбачені
законом. Зокрема, відповідно до частини
1 статті 11 Цивільного процесуального
кодексу України суд зобов'язаний
розглянути справу в межах заявлених
позивачем позовних вимог.

У зв'язку з цим, відповідно до пунктів
2,3,5 частини 2 статті 119 Цивільного
процесуального кодексу України на
позивача покладається процесуальний
обов'язок в позовній заяві зазначити
відповідача, викласти обставини
справи, а також зазначити зміст
позовних вимог, тобто вказати певну
форму захисту або визнання порушеного
права, яку просить позивач від суду.

Подана позовна заява має наступні
недоліки, які унеможливлюють відкриття
провадження у цивільній справі:

1) відсутні відомості про адресу
проживання відповідача (вказане тільки
місто, в якому проживає відповідач, але
не вказана повна адреса);

2) зміст позовних вимог про визнання
права власності не конкретизований
позивачкою (не вказано, на яке
конкретно майно просить визнати
позивачка право власності);

3) обставини справи щодо вимоги
встановити факт родинних відносин з
батьком викладені неповно (посилаючись
на те, що свідоцтво про народження було
втрачено, позивачка не вказує, які
існують перешкоди для отримання
дублікату свідоцтва про народження в
органі РАГС). Посилання на вказаний
факт прямо передбачено статтею 258
Цивільного процесуального кодексу
України, яка передбачає, що в заяві про
встановлення факту, який має юридичне
значення повинно бути зазначено про
причини неможливості одержання або
відновлення документів, що посвідчують
цей факт та подана довідка про
неможливість відновлення втрачених
документів.

Повернення позовної заяви не
перешкоджає позивачці повторно
звернутись до суду з вказаним позовом,
усунувши його недоліки, тому
повернення позовної заяви з вказаних
вище підстав не є обмеженням доступу до
правосуддя з огляду на те, що
Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правомірно, відповідно до
вимог частини 2 статті 121 Цивільного
процесуального кодексу України
постановив ухвалу про повернення
позовної заяви позивачці.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 312 Цивільного процесуального
кодексу України, розглянувши скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Заявлене апелянтом клопотання про
звільнення від сплати судового збору
за подання апеляційної скарги підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1,3 статті 82
Цивільного процесуального кодексу
України суд, враховуючи майновий стан
сторони, може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на визначений строк, але
не більше як до ухвалення судового
рішення у справі, а також зменшити
розмір належних до оплати судових
витрат, пов'язаних з розглядом справи
або звільнити від їх оплати.

Аналогічна норма міститься в статті 8
Закону України «Про судовий збір».

В обгрунтування клопотання про
звільнення від оплати судових витрат,
апелянт посилається на своє скрутне
матеріальне становище. З предаствлених
суду документів вбачається, що
позивачка є пенсіонеркою, розмір її
пенсії не перевищує розміру
мінімальної заробітної плати, тоді як
ставка судового збору за розгляд
апеляційної скарги на ухвалу суду
становить 0,1 розміру мінімальної
заробітної плати.

Таким чином, колегія вважає можливим
звільнити апелянта від сплати судового
збору з урахуванням її майнового стану
та виходячи з положення пункту 1 статті
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод про
забезпечення доступу до правосуддя.

Керуючись ст.ст.307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313-315,
317, 319, 323-325, 327 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Краснолуцького міського
суду Луганської області від 17 квітня 2014
року залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати
судового збору в розмірі 121,80 гривень.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала апеляційного суду може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції - Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя-доповідач: