У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Куцина М. М., Бисаги Т. Ю.

при секретарі - Чучка Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ДП
"Закарпатське обласне управління
лісогосподарських агропромислових
господарств" на рішення Хустського
районного суду від 23 грудня 2013 року по
справі за позовом ДП "Закарпатське
обласне управління лісогосподарських
агропромислових господарств" до ОСОБА_1
про відшкодування завданих збитків, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2013 року ДП «Закарпатське
обласне управління лісогосподарських
агропромислових господарств»
пред'явило позов до ОСОБА_1 про
відшкодування завданих збитків.

Свої вимоги позивач мотивував
тим, що відповідач ОСОБА_1 працював на
посаді директора Хустської філії ДП
«Закарпатське обласне управління
лісогосподарських агропромислових
господарств» і за час свої роботи
безпідставно списав 3923, 06 літрів
дизельного пального, чим спричинив
шкоду державному підприємству на
загальну суму 37 832, 55 грн.

Рішенням Хустського районного
суду від 23 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП
«Закарпатське обласне управління
лісогосподарських агропромислових
господарств» просить це рішення
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Апелянт вважає
рішення суду незаконним та
необґрунтованим, оскільки державному
підприємству було завдано збитків на
суму 37 832, 55 грн., які повинні бути
відшкодовані з відповідача ОСОБА_1,
який працював на той час директором
філії «Хустське лісове агропромислове
господарство» та ніс повну матеріальну
відповідальність за діяльність філії.

Дослідивши зібрані у справі
матеріали, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством (ч. 2 ст. 130
КЗпП України).

У відповідності до статті 132 КЗпП
України за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
при виконанні трудових обов'язків,
працівники, з вини яких заподіяно
шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку

Відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації,
тільки у випадках, передбачених
статтею 134 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що з 22
лютого 2011 року по 22 серпня 2012 року
відповідач ОСОБА_1 працював на посаді
директора філії «Хустське лісове
агропромислове господарство» (а.с. 6-7,
11).

Згідно акту ревізії
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства «Закарпатське
обласне управління лісогосподарських
агропромислових господарств» від 14
грудня 2012 року (а.с.29-33) вбачається, що за
2011 рік, І півріччя 2012 року Хустською
філією було безпідставно списано 3903, 47
літрів дизельного палива на загальну
суму 37 832, 55 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду із позовною заявою
позивач просив відшкодувати завдані
державному підприємству збитки в
повному розмірі. При цьому випадки,
коли на працівника покладається повна
матеріальна відповідальність чітко
передбачені статтею 134 КЗпП України.
Таких випадків у справі не має, а судом
не встановлено. Вимог щодо обмеженої
матеріальної відповідальності, тобто у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше середньомісячного заробітку,
позивач не ставив.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові
суд першої інстанції правильно
встановив фактичні обставини справи та
виходив з диспозитивності цивільного
судочинства, а зокрема, меж позовних
вимог.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування немає, а доводи
апеляційної скарги, на думку колегії
суддів, не є істотними.

Керуючись статтею 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ДП "Закарпатське
обласне управління лісогосподарських
агропромислових господарств" -
відхилити.

Рішення Хустського районного суду від
23 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
____________

Судді
____________

____________