АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -5240 /2014р.
Головуючий у І інстанції Колесник О.М.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

При секретарі Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 13 лютого 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 13 лютого 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого та проживаючого в
АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2 28 000, 00 грн. в рахунок
стягнення заборгованості за договором
позики від 9.07.2013 року , 241, 64 грн. в
рахунок стягнення 3 відсотки річних, 282,
42 грн. судового збору, а всього 28 524, 06
грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити позивачу в
задоволені його вимог , оскільки судом
неповно з'ясовані обставини справи та
порушено норми матеріального і
процесуального права.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3
належним чином повідомлені про час та
місце судового розгляду в судове
засідання не з'явилися , проте їх неявка
не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4,
які заперечували проти задоволення
апеляційної скарги , вказуючи на те , що
апеляційна скарга є безпідставною, а
клопотання про призначення судової
почеркознавчої експертизи є не чим
іншим , як бажанням затягнути розгляд
справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В силу ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений
строк повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в
момент передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Положенням ч.1 ст. 1050 ЦК України
передбачено, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо позичальник своєчасно не
повернув речі, визначені родовими
ознаками, він зобов'язаний сплатити
неустойку відповідно до статей 549-552
цього Кодексу, яка нараховується від
дня, коли речі мали бути повернуті, до
дня їх фактичного повернення
позикодавцеві, незалежно від сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як встановлено судом, 09.07.2013 року
ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 позику в сумі 28 000
грн., яку останній зобов'язувався
повернути до 31.07.2013 року. (а.с.4).

Наведене підтверджується
розпискою ОСОБА_1 від 09.07.2013 року.

Твердженням відповідача про те , що
він не писав цю розписку та не брав у
позивача борг в сумі 28 000 грн. суд дав
належну оцінку і правильно визнав їх
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються показаннями свідків
ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які були присутні під
час передачі позивачем в борг
грошових коштів відповідачу та
підтвердили зазначену обставину.

В обумовлений в розписці строк
відповідач не повернув позивачу борг.

10.10.2013 року ОСОБА_2 направив на адресу
відповідача рекомендованим листом
вимогу про досудове врегулювання
питання щодо повернення боргу, яку він
отримав 12.10.2013 року (а.с. 5).

Однак , вимога не була задоволена
відповідачем, а відтак відповідно до
ч.2 ст. 625 ЦК України боржник , який
прострочив виконання грошового
зобов'язання , на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення та
три проценти річних від простроченої
суми .

У позовній заяві позивач просив
стягнути з відповідача на його користь
суму боргу та три проценти річних від
простроченої суми, а тому суд
обґрунтовано задовольнив вимоги
позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що ОСОБА_1 грошові кошти від
позивача не отримував та дана розписка
не є борговою, оскільки відсутні
вказівки про передачу у борг грошових
коштів як позики, є необґрунтованими,
оскільки спростовується змістом
розписки, в якій відповідач
стверджував, що отримав від позивача
грошові кошти в сумі 28 000 грн., які
зобов'язувався повернути до 31.07.2013
року(а.с.4).

Обставини передачі грошових коштів
підтвердили свідки , які були допитані
в судовому засідання.

Підстав не довіряти показанням
свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були
попереджені про кримінальну
відповідальність за завідомо
неправдиве показання та були присутні
під час передачі грошових коштів
відповідачу у суду не було.

Крім того, відповідач заявивши
клопотання в суді апеляційної
інстанції про призначення судової
почеркознавчої експертизи , належним
чином повідомлений про час та місце
судового розгляду , двічі не з'явився в
судове засідання для вирішення цього
питання, що свідчить про
безпідставність доводів відповідача
про те , що він не підписував боргову
розписку.

За таких обставин , колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав до задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦК України
, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 13 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: