Справа № 347/321/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1311/2014
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого-судді
Фединяка В.Д.

суддів:
Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.

секретаря Мельник О.В.

з участю
представника ПАТ КБ «Приват
Банк» Рокецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приват
Банк») до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Косівського районного суду від 16
квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулось в суд із
указаним позовом і зазначало, що 19
грудня 2007 року банк уклав з ОСОБА_3
кредитний договір № б/н згідно якого
остання отримала кредит у розмірі 3200
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Проте
позичальник належним чином не виконує
умови кредитного договору. У зв'язку з
цим, станом на 21 січня 2014 року має
заборгованість за кредитом в сумі 22892
грн.29 коп., з яких: 2998 грн. 73 коп.. -
заборгованість за кредитом, 12291грн.56
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 7602 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом. Посилаючись на
те, що судовим наказом Косівського
районного суду від 05.12.2008 року з
відповідача стягнуто 4026 грн. 44 коп.,
просив стягнути з відповідача 18865 грн.85
коп. заборгованості за кредитним
договором, 500, 00 грн. - штраф (фіксована
ціна),943 грн.29 коп. - штраф (процентна
складова), а всього 20309 грн.14 коп.

Рішенням Косівського районного
суду від 16 квітня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
в користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» 14263 грн.85 коп.
заборгованості за кредитним договором
та 243 грн.60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» ставиться питання про
скасування оскаржуваного рішення в
частині відмови у стягненні в розмірі
7602 грн. заборгованості по комісії за
користування кредитом, 500, 00 грн. - штраф
(фіксована ціна),943 грн.29 коп. - штраф
(процентна складова), та ухвалення у цій
частині нового рішення про задоволення
позову, вказуючи, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини
справи, дав неправильну оцінку поданим
доказам, допустив порушення норм
матеріального і процесуального права й
ухвалив помилкове рішення. На думку
апелянта, суд не врахував того, що
вищевказані кошти передбачені умовами
кредитного договору укладеного між
сторонами і в розумінні ч.3 ст.551 ЦК
України не є неустойкою, яка може бути
зменшеною судом та не є як подвійна
цивільно-правова відповідальність за
порушення умов кредитного договору,
оскільки передбачена кредитним
договором.

У судовому засіданні представник
ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу
підтримала, просить задовольнити цю
скаргу.

ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилась, хоч про час і місце розгляду
справи була повідомлена у
встановленому законом порядку, що
відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає розгляду справи у її
відсутності.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, дослідивши матеріали
справи та перевіривши відповідно до ст.
303 ЦПК України наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку про
задоволення апеляційної скарги з таких
підстав.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» в
частині задоволення позову щодо
стягнення 500, 00 грн. - штраф (фіксована
ціна), 943 грн.29 коп. - штраф (процентна
складова)і суд першої інстанції
виходив з того, що вказані штрафи
суперечать вимогам ст. 61 Конституції
України і ст. 549 ЦК України, так як є
покладенням на відповідача подвійної
цивільно-правової відповідальності
одного і того ж виду за одне і те саме
порушення договірного зобов'язання.

Зменшуючи на підставі ч.3 ст.551 ЦК
України розмір заборгованості по
комісії за користування кредитом з 7602
грн. до 3000 грн., суд зіслався на те, що
зазначені кошти є неустойкою, які
значно перевищують розмір збитків.

Висновок суду є передчасним і
погодитись з ним не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми
зобов'язання - це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Таке визначення розкриває
сутність зобов'язання як правового
зв'язку між двома суб'єктами
(сторонами), відповідно до якого на одну
сторону покладено обов'язок вчинити
певну дію (певні дії) чи утриматись від
її (їх) здійснення; іншій стороні
зобов'язання надано право, що
кореспондує обов'язку першої.
Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення
зобов'язання є прострочення -
невиконання зобов'язання в обумовлений
сторонами строк.

При цьому в законодавстві
визначаються різні поняття як "строк
дії договору", так і "строк (термін)
виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК
України).

Якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін)
виконання якого визначений вказівкою
на подію, яка неминуче має настати,
підлягає виконанню з настанням цієї
події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також в
ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2 - 4 ст. 612, ч. ч. 1, 2 ст. 220 ГК
України, які передбачають
відповідальність боржника.

Цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника
основаних на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

Покладення на боржника нових
додаткових обов'язків як заходу
цивільно-правової відповідальності
має місце, зокрема, у випадку стягнення
неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є платою
за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання і одночасно
способом цивільно-правової
відповідальності.

За положеннями ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Аналіз правових норм, зокрема, ст.
ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для
висновку про те, що заборгованість по
комісії за користування кредитом та
штрафи є різними правовими
інститутами, обмеження можливості
одночасного застосування яких законом
не встановлена.

Що стосується доводів заявника
про неправильне застосування судом
норм ст. 61 Конституції України та ст. 549
ЦК України у зв'язку з одночасним
стягненням і штрафів, то необхідно
виходити з такого.

Умовами договору передбачено
застосування заборгованість по
комісії за користування кредитом як
виду цивільно-правової
відповідальності за порушення
позичальником строків погашення
кредиту і штрафів за користування ним.

У той самий час, згідно з п.8.6 Умов
надання банківський послуг при
порушенні позичальником строків
платежів по кожному з грошових
зобов'язань передбачених кредитним
договором сторонами передбачена
сплата штрафів як виду
цивільно-правової відповідальності.

Нарахування комісії за
користування кредитом передбачено
Тарифами банку, які є складовою
частиною кредитного договору з яким
ознайомлений відповідач і дав згоду на
їх застосування при порушенні
зобов'язань за кредитними
договором(а.с.18).

За таких обставин доводи заявника
в частині неправильного застосування
судом вимог ст. 61 Конституції України і
ст. 549 ЦК України та покладення на нього
подвійної цивільно-правової
відповідальності одного і того ж виду
за одне і те саме порушення договірного
зобов'язання не знайшли свого
підтвердження.

Разом із тим, ураховуючи, що при
вирішенні питання про стягнення
неустойки і штрафів суд невірно
застосував норму закону щодо позовної
давності, про застосування якої заявив
боржник, рішення в цій частині не можна
визнати законним.

У разі встановлення у договорі
різних видів цивільно-правової
відповідальності за різні порушення
його умов, одночасне застосування
таких заходів відповідальності не
свідчить про недотримання положень,
закріплених у ст. 61 Конституції України
щодо заборони подвійної
цивільно-правової відповідальності за
одне і те саме порушення.

Відповідно до частини 1 статті 1054
ЦК України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України
передбачено, що сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Із пункту 6.5 Умов та правил
надання банківських послуг вбачається,
що клієнт зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом та
відсотками за користування ним,
перевитратами платіжного ліміту, а
також сплачувати комісію на умовах,
передбачених договором.

Судом встановлено, що 20 лютого 2008
року ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з ОСОБА_4
кредитний договір № б/н згідно якого
останній отримав кредит у розмірі 3000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Проте
позичальник належним чином не виконує
умови кредитного договору і станом на 17
вересня 2013 року має заборгованість за
кредитом у розмірі 3000 грн.

ОСОБА_4 погодився з умовами та
правилами надання банківських послуг.
Факт отримання кредиту, використання
кредитної картки, строк дії кредитної
картки та розмір заборгованості за
кредитним договором відповідачем не
оспорюється.

Із пункту 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг вбачається,
що договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк.

Відмовляючи в задоволенні позову
ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої
інстанції зазначав, що відповідно умов
укладеного 20 лютого 2008 року кредитного
договору кредитна картка дійсна 12
місяців, тобто до 20 лютого 2009 року.
Проте не звернув уваги, що у матеріалах
справи відсутні докази про закінчення
строку дії кредитної картки і жодна з
сторін кредитного договору не заявляла
про його припинення, не оспорювала
кредитний договір, тому дія цього
договору автоматично продовжується
(пролонговується) на наступні 12
місяців.

Пролонгація договору полягає у
продовженні його строку зі збереженням
тих умов, на яких його було укладено
(якщо інше не передбачено договором),
зокрема щодо самої умови про порядок
пролонгації договору, які також
залишаються чинними.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції помилково вважав, що строк
кредитного договору закінчився, відтак
безпідставно застосував при вирішенні
цього спору строки позовної давності.

Разом з тим, встановлено, що
відповідно умов кредитного договору №
б/н від 20 лютого 2008 року укладеного між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 згідно
якого останній отримав кредит у
розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки
передбачені проценти за користування
кредитом, комісії за користування
кредитом і штраф (процентна складова).

Згідно представленого позивачем
розрахунку заборгованості за
кредитним договором є 7602 грн.
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 500, 00 грн. - штраф
(фіксована частина) та + 5% в розмірі 943
грн.29 коп. - штраф (процентна складова),
від 18865 грн.85 коп. заборгованості за
кредитним договором відповідно п.8.6
Умов та правил надання банківських
послуг (а.с.22), яка підлягає стягненню з
відповідача.

За правилами п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що вирішуючи
даний спір суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини, допустив
порушення норм матеріального і
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, тому
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з підстав встановлених
п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову ПАТ КБ
«Приватбанк» .

Згідно зі змістом ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити .
Рішення Косівського районного суду від
16 квітня 2014 року в частині відмови у
стягненні з ОСОБА_3 7602 грн.
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 500, 00 грн. - штраф
(фіксована частина) та + 5% в розмірі 943
грн.29 коп. - штраф (процентна складова)
скасувати.

Ухвалити у цій частині позовних
вимог нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
Євгенівни 7602 грн. заборгованість по
комісії за користування кредитом, 500, 00
грн. - штраф (фіксована частина) та + 5% в
розмірі 943 грн.29 коп. - штраф (процентна
складова).

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає чинності з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з часу набрання
законної сили.

Головуючий-суддя В.Д.Фединяк

Судді:
А.Ю.Малєєв

О.Є.Меленко