АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6118/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Борисов С.А. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

19 червня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Козлова С.П., Прозорової М.Л.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на
дії та рішення держаного виконавця
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 28 травня
2014 року -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 28 травня 2014 року скаргу
ОСОБА_2 на дії та рішення держаного
виконавця Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції щодо відкриття
виконавчого провадження та проведення
виконавчих дій - залишено без
задоволення (том 3, а.с. 36-38).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, просить скасувати ухвалу суду та
постановити нову про задоволення вимог
скарги в повному обсязі (том 3, а.с. 41-45).

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скаргу слід відхилити з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою державного виконавця
Жовтневого ВДВС Дніпропетровського
МУЮ Бабій Н.В. від 24 грудня 2012 року
виконавчий лист по справі № 2-487/10,
виданий 02 лютого 2011 року
Дніпропетровським районним судом
Дніпропетровської області було
повернуто без виконання на підставі п.2
ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче
провадження» у зв'язку із відсутністю у
боржника майна, на яке можливо звернути
стягнення. У виконавчому листі
Дніпропетровським районним судом
Дніпропетровської області зазначено,
що рішення суду набрало чинності 29
жовтня 2010 року, строк пред'явлення до
виконання 3 роки.

13 січня 2014 року державним виконавцем
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження на підставі
виконавчого листа № 2-487/10 від 02 лютого
2011 року, виданого Дніпропетровським
районним судом Дніпропетровської
області про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 217308,00 грн. на
відшкодування компенсації частини
вартості майна та надано строк для
самостійного виконання рішення суду,
до 20 січня 2014 року.

21 січня 2014 року у зв'язку з невиконанням
боржником рішення у строк, наданий для
самостійного виконання, та на підставі
ст. 28 Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
винесено постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору та
розпочато примусове виконання рішення
суду.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої інстанції посилався на ст.387 ЦПК
України і ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» та виходив із
того, що дії державного виконавця щодо
відкриття виконавчого провадження та
проведення виконавчих дії були
вчиненні відповідного до вимог закону,
оскільки строк на пред'явлення
виконавчого документа стягувачем не
пропущений.

Вказані висновки суду зроблені без
порушення норм матеріального та
процесуального права і відповідають
обставинам справи, оскільки відповідно
до ст. 21 Закону України "Про виконавче
провадження" (чинного до 09 березня 2011
року) виконавчі листи та інші судові
документи можуть бути пред'явлені до
виконання протягом трьох років.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 19
жовтня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_4 217308,00 грн. на
відшкодування компенсації частини
вартості майна набрало чинності 29
жовтня 2010 року, на підставі цього
рішення 02 лютого 2011 року
Дніпропетровським районним судом
Дніпропетровської області виданий
виконавчий лист.

Відповідно до прикінцевих та
перехідних положень Закону України від
04 листопада 2010 року "Про внесення змін
до Закону України "Про виконавче
провадження" та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення процедури примусового
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб)", виконавчі
документи, видані до набрання чинності
цим Законом, пред'являються до
виконання у строки, встановлені на
момент їх видачі, тому суд правильно
відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_2

Посилання апелянта на те, що виконавчий
лист 24 грудня 2012 року було повернуто
без виконання на підставі п.2 ч.1 ст. 50
Закону України "Про виконавче
провадження", а заяву про відкриття
провадження було подано після 24 грудня
2013 року, тобто стягувачем пропущено
строк в один рік, встановлений ст. 22
Закону України "Про виконавче
провадження", для пред'явлення
виконавчого листа до виконання, не може
бути прийнято апеляційним судом до
уваги, оскільки 10 січня 2014 року
стягувач повторно звернувся з заявою
про відкриття провадження за
виконавчим листом, який було видано до
набрання чинності Законом України від
04 листопада 2010 року.

Крім того, ст. 23 вказаного Закону (в
редакції на дату видачі постанови про
закінчення виконавчого провадження)
передбачає, що строки пред'явлення
виконавчого документа до виконання
перериваються, зокрема пред'явленням
виконавчого документа до виконання.
Після переривання строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання
перебіг строку поновлюється. Час, що
минув до переривання строку, до нового
строку не зараховується. У разі
повернення виконавчого документа
стягувачу у зв'язку з неможливістю
повного або часткового виконання
рішення, строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання
після перерви встановлюється з дня
повернення виконавчого документа
стягувачу.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що виконавчий лист пред'явлено до
виконання у ВДВС не за місцем
знаходження боржника - спростовується
виконавчим листом, у якому адреса
боржника вказана м. Дніпропетровськ,
від Паторжинського, 23, що відноситься
до Жовтневого району м.
Дніпропетровська.

Посилання апелянта на відсутність у
виконавчому листі ідентифікаційного
номеру боржника - не є підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження, а доводи щодо порушення
судом норм процесуального права - є
голослівними, і спростовуються
матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
спростовують правильність висновків
суду, оскільки зводяться до повторення
обставин справи, викладених у скарзі.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення, - не
встановлено, доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків суду, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 28
травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

СУДДІ: