Справа № 459/3425/13
Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/3220/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 25 жовтня 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням задоволено
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на ідеальну частку у
квартирі в порядку поділу майна
подружжя, без реального поділу цього
майна, із залишенням його у спільній
частковій власності.

Проведено розподіл спільного майна
подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
власності по ? ідеальної частки
квартири АДРЕСА_1.

Залишено дане майно у їх спільній
частковій власності.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду змінити та визнати за нею
право власності на 2/3 ідеальної частки
квартири та за ОСОБА_3 право власності
на 1/3 ідеальної частки спірної
квартири.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що за нею слід визнати право власності
на 2/3 частини квартири, оскільки з нею в
квартирі залишаються проживати 3 дітей,
а також спірну квартиру було придбано в
період її шлюбу з позивачем в більшості
за кошти, які її мама передавала з-за
кордону.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що така задоволенню не
підлягає.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що сторони з червня 2002
року перебувають у шлюбі від якого у
них народилося троє дітей: сини -
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3

17.12.2009 року сторонами придбано майно -
квартира АДРЕСА_1, що зареєстрована за
ОСОБА_2 на підставі договору купівлі -
продажу від 17.12.2009 року. Спірна квартира
була придбана в інтересах сім"ї і є
спільним майном подружжя.

Задовільняючи позовні вимоги про поділ
майна подружжя, суд першої інстанції
правомірно зробив висновок про рівне
право кожного із подружжя на майно,
набуте ними під час шлюбу, оскільки
відповідно до ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. Спірна квартира АДРЕСА_1 є
сумісною власністю сторін, яка набута
ними під час перебування в шлюбі та
спільного проживання.

Покликання апелянта на те, що суду слід
було застосувати відступлення від
рівності часток подружжя
спростовується наступним. Згідно ст. 70
СК України при вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Згідно рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 06
березня 2014 року з ОСОБА_3 вирішено
стягувати аліменти на користь ОСОБА_2
на утримання дітей: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частини
з усіх видів його доходів щомісячно до
повноліття дітей, але не менше 30%
прожиткового мінімуму на кожну дитину
відповідного віку, щомісячно до
досягнення ними повноліття.

ОСОБА_2 у відповідності до ст..60
ЦПК України не надала належних доказів
про наявність підстав для збільшення
її частки у праві власності на спірне
майно, а саме того, що розмір аліментів,
які вона одержує на утримання дітей
недостатній для забезпечення їх
фізичного, духовного розвитку чи
лікування, а також щодо ухилення
позивача від батьківських обов'язків.

Судом вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура передбачена ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1,
315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 25 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: