Єдиний унікальний номер 205/2720/14-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Остапенко Н.Г.
секретарі Шевцовій М.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання втратившим право
користування житловим приміщенням , -
ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
втратившим право користування
житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначила, що вона перебувала
у шлюбі з ОСОБА_2 з 19.12.1997 року, з 09.09.2013
року шлюб між ними розірвано.
На підставі договору купівлі-продажу
від 14 червня 2000 року їй належить
квартира АДРЕСА_1. В 2003 році за вказаною
адресою зареєструвався відповідач.
З листопада 2011 року ОСОБА_2 пішов з
будинку проживати окремо, на даний час
місце його фактичного перебування
невідоме, комунальні послуги не
оплачує. У звязку з чим, позивачка
змушена звернутися до суду та просила
суд визнати ОСОБА_2 таким , що втратив
право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_3 позовні
вимоги підтримали в повному обсязі та
просили задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
заяв чи клопотань від нього до суду не
Зі згоди позивача, суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням статті 224 ЦПК
України.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено,
що позивачка ОСОБА_1 є власником
квартири, АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 14 червня
2000 року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4 та
зареєстрованого в КП «ДМБТІ»
Дніпропетровської міської ради,
записаний в реєстрову книгу №364п за
реєстровим №22-43/а.с.19/

Сторони з 19 грудня 1997 року перебували
у зареєстровану шлюбі, що
підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1,
актовий запис № 1244 (а.с.5), рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 серпня 2013 року
шлюб між ними розірвано./а.с.6/

Згідно довідки виданої КП «ЖЕП» №25
ДМР від 03.04.2014 року №4115 за адресою
АДРЕСА_1 зареєстровано чотири особи:
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.20).

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач в квартирі АДРЕСА_1 не
проживає з листопада 2011 року, в
квартирі відсутні його особисті речі,
що знайшло своє підтвердження в
поясненнях свідків.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України право власності є непорушним.
Кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

За змістом права власності,
визначеного ст. 317 ЦК України, право
власності - це право володіння,
користування і розпорядження майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України
власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

В силу ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Також, в силу ст. 6 вищезазначеного
Закону, громадянин України
зобов'язаний протягом десяти днів
після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання.

Відповідно ст. 150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Згідно ч. 3 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Таким чином, розглядаючи даний спір в
межах заявлених вимог, оцінюючи
здобуті по справі докази щодо їх
належності, допустимості,
достовірності, а також достатності та
взаємності зв'язку у сукупності, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
реєстрація ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1
порушує права позивача, як власника,
відповідач за зазначеною адресою не
проживає з 2011 року, тобто понад один
рік, а, отже є достатні підстави для
визнання його таким, що втратив право
користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись
Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст. 72 Житлового
кодексу України, ст. ст. 15-16, 317, 319, 321, 391,
405 Цивільного кодексу України, ст. ст.
10-11, 59-60, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 224-226
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання втратившим право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 втратившим право
користування житловим приміщенням
квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя
Н.Г. Остапенко