Справа №1416/7428/12 11.06.2014 11.06.2014 11.06.2014
Провадження №22ц/784/1753/14 Головуюча в
першій інстанції Рум`янцева Н.О.
апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Шаманської Н.О., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.О.,

за участю заявниці
ОСОБА_3,

представника заявниці
ОСОБА_4,

відповідача
ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 травня 2014 року за
заявою ОСОБА_3 про зупинення виконання
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 квітня 2013 року по
справі за позовом

ОСОБА_6

до

ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7

про усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням шляхом виселення
та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

03 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з заявою про зупинення виконання
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 квітня 2013 року.

Заявниця зазначала, що рішенням
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 20 червня 2013 року, частково
задоволено позов ОСОБА_6 та ухвалено
усунути перешкоди в користуванні
житловим будинком АДРЕСА_1, шляхом її
виселення з цього будинку з родиною без
надання іншого житлового приміщення.
Вказане рішення суду набрало законної
сили. Але, в грудні 2012 року вона
звернулась до Ленінського районного
суду м. Миколаєва про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
спірного будинку. Рішенням цього суду
від 31 липня 2013 року, яке залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 15 жовтня 2013
року, в задоволенні її позову було
відмовлено. Проте, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ відкрито касаційне провадження
по цій справі. Також, Ленінським
районним судом м. Миколаєва 11 березня
2014 року відкрите провадження за її
заявою про перегляд вищезазначеного
рішення суду (визнання договору
купівлі-продажу спірного будинку
недійсним) за нововиявленими
обставинами.

Посилаючись на те, що відсутнє законне
та таке, що набрало чинності рішення
суду про правомірність укладання
договору купівлі-продажу спірного
житлового будинку, а тому виселення
буде неправомірним, просила заяву
задовольнити.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 травня 2014 року у
задоволенні заяви ОСОБА_3 про зупинення
виконання рішення суду від 30 квітня 2013
року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
ухвалу суду скасувати та постановити
нову ухвалу про задоволення її заяви в
повному обсязі. На думку апелянта
ухвала суду постановлена з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
заявниці, її представника, та
відповідача, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга, в межах її доводів,
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області 20 червня 2013 року, частково
задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ухвалено усунути
перешкоди в користуванні житловим
будинком АДРЕСА_1, шляхом їх виселення з
цього будинку без надання іншого
житлового приміщення.

За вказаним рішенням суду 23 липня 2013
року відкрито виконавче провадження
(том 1 а.с. 174).

Згідно п. 1 ст. 35 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року (далі - Закон ) виконавче
провадження може бути зупинено
державним виконавцем у разі його
звернення до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, що підлягає
виконанню, про відстрочку або
розстрочку виконання, а також про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання.

Статтею 34 цього ж Закону передбачено,
що виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у випадку
надання судом, який видав виконавчий
документ, відстрочки виконання
рішення.

Відповідно до вимог ст. 373 ЦПК України
за наявності обставин, що утруднюють
виконання рішення (хвороба боржника
або членів його сім'ї, відсутність
присудженого майна в натурі, стихійне
лихо тощо), за заявою державного
виконавця або за заявою сторони суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає питання
про відстрочку або розстрочку
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання рішення в
судовому засіданні з викликом сторін і
у виняткових випадках може відстрочити
або розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Таким чином, нормами процесуального
законодавства не передбачено
вирішення судами першої і апеляційної
інтанцій питання про зупинення
виконання рішення суду, яке
виконується за правилами ЗУ «Про
виконавче провадження».

Посилання в апеляційній скарзі на
необхідність зупинення виконавчого
провадження з виконання рішення про
виселення є безпідставними, так як з
такою заявою ОСОБА_3 до суду першої
інстанції не зверталась, та, крім того,
суд не може сам зупинити виконавче
провадження, так як це виключне
повноваження державного виконавця.
Навіть у разі оскарження дій
державного виконавця, який не зупинив
виконавче провадження, суд вправі
визнати його дії незаконними та
зобов'язати зупинити виконавче
провадження (якщо для цього є підстави),
а не сам зупиняє таке провадження (ч. 2
ст. 387 ЦПК України).

В силу вимог ст. 39 Закону України «Про
виконавче провадження» зупинення
виконавчого провадження належить до
компетенції державних виконавців.
Зокрема ч. 1 вказаної статті передбачає,
що державний виконавець виносить
вмотивовану постанову про зупинення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених статтями 37 і 38 цього
Закону, яка затверджується начальником
або заступником начальника відділу,
якому підпорядкований державний
виконавець.

Не заслуговують на увагу і посилання
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що
вимога про зупинення виконання рішення
за своєю природою тлумачиться як
встановлення способу, порядку або
відстрочення виконання рішення.

Так, як вбачається з матеріалів справи
та з звукозаписувального технічного
засобу судового засідання, заявниця та
її представник наполягали саме на
вимогах про зупинення виконання
рішення, тобто на тих вимогах, які
зазначені в заяві ОСОБА_3 та на даний
час з вимогою про встановлення способу,
порядку або відстрочення виконання
рішення суду ОСОБА_3 до суду не
зверталася.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що ухвала суду є законною і
обґрунтованою, а тому відсутні
підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий

Судді