Справа № 359/2044/14-ц Головуючий у І
інстанції Ткаченко Д.В.Провадження №
22-ц/780/3860/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 12 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ
ДВС Бориспільського міськрайонного
управління юстиції Київської області
про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року позивачка звернулася
до суду з вказаним позовом та просила
стягнути з відповідача на її користь
неустойку за прострочення сплати
аліментів в сумі 7075 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 09.02.205 року стягнуто з відповідача
на користь позивачки аліменти в
розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з
02.02.2005 року.

Позивачка вказує, що відповідач
аліменти сплачує нерегулярно та не в
повному обсязі, внаслідок чого за
період з 02.02.2005 року по 20.01.2014 року
утворилась заборгованість в сумі 13 073,89
грн. Таким чином, позивач вважає, що має
право на отримання пені за
прострочення сплати аліментів з
березня 2005 року по жовтень 2013 року.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 12 травня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
неустойку у розмірі 3000 грн.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить його змінити в частині
стягнення неустойки, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її задовольнити частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги частково
та зменшуючи розмір неустойки, суд
першої інстанції виходив із
відсутності вини відповідача в
простроченні сплати аліментів, в
зв'язку з відсутністю у нього
постійного місця роботи та постійного
доходу.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 09.02.205 року стягнуто з відповідача
на користь позивачки аліменти в сумі 250
грн. щомісячно, починаючи з 02.02.2005 року.

Згідно довідок-розрахунків
заборгованості по сплаті аліментів,
відповідач не регулярно та не в повному
обсязі сплачував аліменти, внаслідок
чого за тривалий період з 02.02.2005 року по
20.01.2014 року утворилась значна
заборгованість по виплаті аліментів
розміром 13 073,89 грн. (а.с. 11-15). Вказані
довідки є чинним та боржником у
встановленому законом порядку не
оскаржувались.

Як роз'яснено в п.22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 року
за № 3 "Про застосування судом окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів",
передбачена ст.196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки /пені/ настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення.

Колегія суддів вважає, що у виникненні
заборгованості є вина відповідача,
оскільки він є працездатним за віком та
станом здоров'я, проте сплачує аліменти
нерегулярно та не в повному обсязі.

Відповідач в поясненнях, наданих суду
першої інстанції зазначав, що
заборгованість по сплаті аліментів у
великому розмірі утворилась у нього
саме в той час, коли він був засуджений
та відбував покарання, а після
звільнення має нерегулярний низький
дохід, проживає разом з батьками
пенсіонерами, утримує їх.

Однак, будь-яких доказів, що
підтверджували б існування
вищевказаних обставин, які могли б бути
підставою для зменшення розміру
неустойки, ним в порушення ст.60 ЦПК
України суду не було надано.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до помилково висновку про
зменшення розміру неустойки по сплаті
аліментів за відсутності доказів на
підтвердження обставин про тяжкий
матеріальний стан та відсутності вини
відповідача в утворенні
заборгованості.

Відповідно до ст.196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки /пені/ у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

З наданого представником позивачкою
розрахунку неустойки вбачається, що
вона розрахована, виходячи із
заборгованості по аліментам за кожний
місяць окремо, починаючи з березня 2005
року по жовтень 2013 року та становить 7075
грн. (с.с.3). Наявний у матеріалах справи
розрахунок заборгованості
відповідачем не оспорюється.

Оскільки позивачка просила стягнути
пеню у розмірі 7075 грн., а доказів
відсутності заборгованості по сплаті
аліментів відповідачем не надано, та,
враховуючи принцип диспозитивності,
колегія суддів вважає за необхідне
повністю задовольнити позов ОСОБА_1

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги заслуговують на увагу, а
оскаржуване рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню на
підставі ст. 309 ЦПК України, з
ухваленням нового рішення про повне
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 12 травня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про повне
задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, неустойку за
прострочення сплати аліментів на
утримання дитини у розмірі 7075 грн. та
судовий збір у розмірі 243,60грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: