АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/6391/2014
Головуючий у 1 інстанції: Богінкевич
Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Болотова Є.В.

при секретарі Задорожному А.Г.

за участю представника
позивача ОСОБА_1

представника
відповідача Серебряннікової В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві в залі
суду справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3 на
підставі довіреності, на рішення
Подільського районного суду м.Києва
від 25 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» про тлумачення змісту договору, -

УСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ПАТ
«Родовід Банк», в якому просила
ухвалити рішення про тлумачення змісту
договору, а саме п.4.3.1 в аспекті
положень ЦК України та витлумачити
суть плати за проведення розрахунків
зі списання та зарахування коштів за
позичковим рахунком та рахунком для
нарахування процентів та зазначити, чи
зобов»язаний позичальник сплачувати
цей платіж у випадку відсутності
операцій по списанню та зарахуванню
коштів на будь-які рахунки у
взаємовідносинах ОСОБА_3 та ПАТ
«Родовід Банк».

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що 05 квітня 2007 року між нею та
відповідачем укладено кредитний
договір № 15.3/ІЖ-127.07.1, відповідно до
якого їй наданий кредит у сумі 155000
доларів США строком до 05 квітня 2028 року,
зі сплатою 12% річних та щомісячною
платою за проведення розрахунків зі
списання та зарахування коштів за
позичковим рахунком та рахунком для
нарахування процентів в розмірі 0,2% від
суми виданого кредиту.

Зазначила, що за змістом п.4.3.1
Договору передбачений обов»язок
позичальника щомісяця, до 10 числа
(включно), сплачувати банку плату за
проведення розрахунків у розмірі 0,2%
від суми виданого кредиту.

З 15 липня 2008 року позивач
припинила виконання зобов»язань за
кредитним договором, а 28 квітня 2010 року
приватним нотаріусом вчинено
виконавчий напис про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
квартиру, за рахунок реалізації якої
задоволено вимоги кредитора, зокрема,
щодо плати за проведення розрахунків у
сумі 48193,53 грн.

Позивач вважає, що вказана плата
повинна була здійснюватися виключно за
фактом сплати нею платежу на погашення
боргу, проте банк стягнув її незалежно
від здійснення платежів за період з 11
квітня 2008 року по 28 квітня 2010 року.

Рішенням Подільського районного
суду м.Києва від 25 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим
рішенням, ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_3 на підставі довіреності, подав
апеляційну скаргу, у якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі вказує на
безпідставність висновків суду першої
інстанції в тій частині, що позовні
вимоги фактично є внесенням змін в
укладений договір, а не
безпосереднього тлумачення його
положень.

В судовому засіданні
представник позивача апеляційну
скаргу підтримав.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, посилаючись на законність
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого по справі рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позовні вимоги фактично
стосуються змін в існуюче
правовідношення, а не роз»яснень
існуючих умов.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Судом першої установлено, що 05 квітня
2007 року між позивачем та відповідачем
укладено кредитний договір
№15.3/ІЖ-127.07.1, відповідно до якого,
позивачу надані кредитні кошти у сумі
155000 доларів США строком до 05 квітня 2028
року, зі сплатою 12 % річних. Також
позичальник зобов»язалась здійснювати
щомісячну плату за проведення
розрахунків зі списання та зарахування
коштів за позичковим рахунком та
рахунком для нарахування процентів в
розмірі 0,2% від суми виданого кредиту.

Відповідно до пункту п.1.3.1 Договору
щомісячна плата за проведення
розрахунків зі списання та зарахування
коштів за позичковим рахунком та
рахунком для нарахування процентів («в
подальшому плата за проведення
розрахунків») встановлюється в розмірі
0,2% від суми виданого кредиту.

Згідно із п.4.3.1 Договору позичальник
зобов'язується щомісячно до 10-го числа
(включно) сплачувати Банку плату за
проведення розрахунків на рахунок,
вказаний у п. 1.4.1 договору.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 213 Цивільного
кодексу України, на вимогу однієї або
обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту
правочину. При тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів. Якщо буквальне значення слів
і понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів не дає змоги з'ясувати зміст
окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Тобто, тлумачення змісту
правочину - це з»ясування
автентичності волі і волевиявлення
осіб, які вчинили правочин. Правочин -
це волевиявлення, тобто дія, яка
відображає внутрішню волю особи. Якщо
волевиявлення виражене нечітко,
виникає необхідність тлумачення волі
сторони правочину та з»ясування засад
такого тлумачення.

Доводи апеляційної скарги про
помилковість висновків суду першої
інстанції відхиляються колегією
суддів з огляду на наступне.

З матеріалів справи убачається,
що між сторонами існує судовий спір
щодо виконання умов Кредитного
договору від 05 квітня 2007 року,
укладеного між цими ж сторонами.
Перевірка правильності проведення
розрахунків заборгованості за
Кредитним договором та всіх складових
боргу є предметом розгляду цивільної
справи про стягнення заборгованості.
Відтак, оцінка обґрунтованості
включення до складу заборгованості
платежів, визначених умовами п.4.3.1
Кредитного договору, також має бути
надана судом, що вирішує спір про
стягнення кредитної заборгованості.
При цьому, доводи щодо помилковості
таких нарахувань можуть бути викладені
у запереченні проти позову.

Порушень норм процесуального
права, які давали б підстави для
скасування судового рішення, колегією
суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного,
колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення без змін рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який
діє в інтересах ОСОБА_3 на підставі
довіреності, відхилити.

Рішення Подільського районного
суду м.Києва від 25 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

Є.В. Болотов