АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/321/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2094/14
Головуючий у 1-й інстанції Івко В. М.
Доповідач Карнаух П. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Карнауха П.М.

Суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

при секретарі: Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 20 травня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Держземагенства
у Полтавській області, Попівської
сільської ради Новосанжарського
району про визнання права на земельну
частку (пай).

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 20 травня
2014 року відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_1 до Головного управління
Держземагенства у Полтавській області,
Попівської сільської ради
Новосанжарського району про визнання
права на земельну частку (пай).

Не погодившись із вказаним рішенням,
позивач ОСОБА_1 подав на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове про
задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що суд неправильно
оцінив його докази щодо пропуску
строку позовної давності на звернення
за захистом своїх порушених прав,
оскільки з огляду на позицію сільської
ради, яка заперечувала його право на
земельну частку (пай), він був упевнений
у відсутності у нього такого права.

Вважає, що строк позовної давності ним
не пропущений, оскільки після
звернення у січні 2014 року до архівного
відділу Новосанжарської РДА він
усвідомив, що його права порушені.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Місцевим судом установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_1 з 01.03.1993 по 17.02.1995 р.р. працював у
Колгоспі ім. Тельмана Новосанжарського
району Полтавської області.

17.02.1995 року був звільнений з КСП
«Попівське» за власним бажанням.

05.07.1999 року позивач був знову прийнятий
у КСП «Попівське» шофером та
звільнений 06.03.2000 року з роботи по
переводу у приватну агрофірму
«Промінь».

Вказані обставини підтверджуються
записами у трудовій книжці колгоспника
сер. УКР № 2619487 (а. с. 9-11).

Як убачається з Архівної довідки від
31.01.2014 року № 01-29/166 Новосанжарської РДА,
із протоколу № 1 засідань правління
колективного сільськогосподарського
підприємства «Попівське» від 10.03.1993
року слухали заяву ОСОБА_1 щоб прийняти
в члени колгоспу та вирішили прийняти
(а.с.7).

За інформацією Архівного сектору
Новосанжарської РДА від 07.02.2014 року №
01-29/18, у протоколах засідань правління
та зборів уповноважених колективного
сільськогосподарського підприємства
«Попівське» за 1995 рік розгляд питання
про звільнення з членів КСП
«Попівське» ОСОБА_1 не значиться (а.с. 8).

Згідно Архівної довідки від 07.02.2014 р. №
01-29/17, у протоколі № 1 від 08.02.1996 р.
загальних звітно-виборних зборів КСП
«Попівське» йде мова про затвердження
акту на землю по списках членів КСП
«Попівське». У даних списках ОСОБА_1 не
значиться (а.с. 12).

Відповідно до Архівної довідки від
07.02.2014 року № 01-29/19, у зв'язку з
прийняттям ЗУ «Про колективне
сільськогосподарське підприємство»,
постанови ВРУ від 14.04.1992 року «Про
введення в дію Закону України «Про
колективне сільськогосподарське
підприємство» на зборах уповноважених
колгоспу ім. Тельмана № 2 від 18.12.1992 року
прийнято рішення про реорганізацію
господарства в колективне
сільськогосподарське підприємство
«Попівське», яке є правонаступником з
усіма його правами (а.с. 13).

За повідомленням Відділу
Держземагенства у Новосанжарському
районі Полтавської області від 13.02.2014
року № 573/04-31, розмір земельної частки
(паю) на території Попівської сільської
ради Новосанжарського району
Полтавської області становить 5,15 в
умовних кадастрових гектарах, її
вартість з урахуванням коефіцієнта
індексації 3,20 та застосуванням
коефіцієнта 1,756 складає 104192,89 грн.(а.с.14).

За інформацією Головного управління
Держземагенства у Полтавській області,
державний акт на право колективної
власності на землю КСП «Попівське» був
переданий 08.02.1998 року (а.с.29).

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив із того, що ОСОБА_1
як член КСП ім. Тельмана має право на
земельну частку (пай) відповідно до
Указу Президента України від 08.08.1995
року № 720/95 «Про порядок паювання
земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям», проте
пропустив строк позовної давності,
встановлений ст. 256 ЦК України.

Такий висновок не в повній мірі
узгоджується з обставинами справи та
наявними у ній доказами, виходячи з
наступного.

Згідно із п.2 Указу Президента України
«Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995
року право на земельну частку (пай)
мають члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу, товариства,
відповідно до списку, що додається до
державного акту на право колективної
власності на землю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 року «Про
практику застосування земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» роз'яснено, що член колективного
сільськогосподарського підприємства,
включений до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю, набуває права на
земельну частку (пай) з дня видачі цього
акта. Невнесення до зазначеного вище
списку особи, яка була членом КСП на час
передачі у колективну власність землі,
не може позбавити її права на земельну
частку.

Отже, необхідною умовою для отримання
земельної частки (паю) є членство в
колективному підприємстві.

Місцевим судом установлено та
підтверджено матеріалами справи, що
ОСОБА_1 був членом КСП Попівське та мав
право на земельну частку (пай), проте до
списків на отримання земельної частки
(паю) внесений не був.

Встановивши, що обставини, на які
посилався позивач як на поважність
причин пропуску позовної давності,
зокрема, те, що він дізнався про своє
право на пай у січні 2014 р., коли отримав
архівну довідку, не можуть бути визнані
поважними, оскільки позивачу було
відомо про розпаювання земель ще під
час перебування у трудових відносинах
з КСП Попівське, а його необізнаність
про право на пай не є поважною причиною
пропуску строку позовної давності. За
таких обставин, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, відмовивши у
позові у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з тим, що місцевий суд
застосував до даних правовідносин
норми ЦК України 2004 року, що регулюють
питання позовної давності, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.71 ЦК Української РСР (в
редакції 1963 року), що була чинна на час
виникнення спірних правовідносин,
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в
три роки.

Перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня,
коли особа дізналась або повинна була
дізнатися про порушення свого права
(ст.76 ЦК УРСР).

Статтею 75 ЦК УРСР передбачено, що
позовна давність застосовується судом
незалежно від заяви сторін по справі.

Згідно із ч.1 ст.80 ЦК Української РСР
закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Відповідно до Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України (в
редакції 2003 року), правовідносини, які
виникли до набрання ним чинності,
повинні регулюватися законодавством,
яке діяло на час їх виникнення, а
пунктом 6 передбачено застосування
його правил про позовну давність до
позовів, строк пред'явлення яких,
встановлений законодавством, що діяло
раніше, не сплив до набрання чинності
цим Кодексом.

Так, судом першої інстанції не
враховано, що правовідносини між
сторонами виникли в 1995-1998 роках, коли
проводилося розпаювання земель КСП, в
якому працював позивач, та повинні
регулюватися чинним на той час
цивільним законодавством. З позовом до
суду позивач звернувся лише у лютому 2014
року, вважаючи, що строк позовної
давності ним не пропущений.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції не застосував до даних
правовідносин вказані правові норми,
внаслідок чого ухвалив незаконне
рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд
вправі скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити рішення по суті
позовних вимог з підстав порушення або
неправильного застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 303, п. 4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 20 травня
2014 року, - скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Головного управління
Держземагенства у Полтавській області,
Попівської сільської ради
Новосанжарського району про визнання
права на земельну частку (пай) у зв'язку
з пропуском строку позовної давності
для звернення до суду.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
Карнаух П.М.

Судді:
Кривчун Т.О.

Пилипчук Л.І.

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного

суду Полтавської області
П.М.Карнаух