Справа № 463/79/13
Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/3400/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_2, Яремчука А.Т.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Галицького ВДВС Львівського МУЮ на
ухвалу Личаківського районного суду м.
Львова від 30 грудня 2013 року у справі за
скаргою ОСОБА_4 про визнання
неправомірними дій та скасування
рішень Галицького ВДВС Львівського
МУЮ, -

встановила:

Ухвалою Личаківського районного
суду м. Львова від 30 грудня 2013 року
скаргу задоволено.

Визнано неправомірними дії
Галицького ВДВС Львівського МУЮ щодо
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 23.09.2013 ВП №39915605.

Скасовано постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 23.09.2013 року ВП
№39915605.

Визнано неправомірною
бездіяльність Галицького ВДВС
Львівського МУЮ щодо не складення акта
опису і арешту майна у виконавчому
провадженні ВП №39915605.

Визнано неправомірними дії
Галицького ВДВС Львівського МУЮ щодо
винесення постанови про закінчення
виконавчого провадження від 24.09.2013 ВП
№39915605 без складення акта опису і
арешту майна та без надання його копії
боржнику та надсилання суду.

Зобов'язано уповноваженого
державного виконавця Галицького ВДВС
Львівського МУЮ скласти акт опису та
арешту майна переліченого в ухвалі
Личаківського районного суду міста
Львова від 04.07.2013 у справі №2/463/961/13 про
забезпечення позову.

Скасовано постанову державного
виконавця Галицького ВДВС Львівського
МУЮ про закінчення виконавчого
провадження від 24.09.2013 ВП №39915605.

Ухвалу суду оскаржив Галицький
ВДВС ЛМУЮ.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить ухвалу суду першої інстанції
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою відмовити в задоволенні скарги .

Зазначає, що державним виконавцем
вчинено усі дії відповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень. Крім того, вказує, що районним
судом, при винесенні оскаржуваної
ухвали, було застосовано норми
Інструкції про проведення виконавчих
дій, яка втратила чинність.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення Яремчука А.Т. на підтримання
апеляційної скарги, заперечення
ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги,
законність і обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду
не відповідає.

Статтею 1 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно - правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 5 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених законом,
здійснювати необхідні міри для
своєчасного і повного виконання
рішення способом і в порядку,
передбаченому виконавчим документом.

Відповідно до частини 1, положення
частини 2 статті 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до 2 статті 387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Встановлено, що ОСОБА_4 звернувся в суд
із скаргою на дії та рішення Галицького
ВДВС Львівського МУЮ. Свої вимоги
мотивував тим, що 04.07.2013 Личаківський
районний суд м. Львова по цивільній
справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_4 виніс ухвалу якою задоволив
заяву позивача ОСОБА_5 про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
майно, яке перелічене в ухвалі та
встановлення заборони відповідачу
ОСОБА_4 на відчуження переліченого в
ухвалі майна. Державним виконавцем
Галицького відділу ДВС Ач Миколою
Івановичем на підставі вказаної ухвали
суду, відкрито провадження ВП №39915605 та
23.09.2013 року винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження від 23.09.2013
року та про закінчення виконавчого
провадження від 24.09.2013 року. Просив
задоволити викладені в скарзі вимоги.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_4, суд
першої інстанції виходив з того, що
всупереч положенням Інструкції про
проведення виконавчих дій, державний
виконавець не склав акта опису й арешту
майна, не вручив його боржнику та не
надіслав суду. Крім того, державний
виконавець виніс постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 23.09.2013 року без
вчинення дій по виявленню та опису
майна, яке підлягає арешту. Відповідно
до цієї постанови, виконавцем
накладено арешт на перелічене в ній
майно, яке належить боржнику ОСОБА_4, не
перевіривши факту наявності такого
майна у боржника.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_4, суд
першої інстанції також вказав, що
державним виконавцем було незаконно
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, оскільки відповідно
пдп.5.6.6 Інструкції такому такого права
не надано. Крім того, державним
виконавцем передчасно було закінчено
виконавче провадження.

Однак такі висновки суду є
передчасними.

Відповідно до вимог ст.57 ЗУ «Про
виконавче провадження»:

1. Арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

2. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Згідно до вимог ч.4 ст.75 ЗУ «Про
виконавче провадження» державний
виконавець під час виконання рішення
про заборону вчиняти певні дії або про
утримання від вчинення певних дій
доводить до відома боржника
резолютивну частину такого рішення,
про що складає відповідний акт. Після
складення акта виноситься постанова
про закінчення виконавчого
провадження.

В засідання судової колегії
представник Галицького ВДВС
Львівського МУЮ Яремчук А.Т. представив
матеріали виконавчого провадження з
яких вбачається, що 23.09.2013 року на
виконання ухвали Личаківського
районного суду від 04.07.2013 року судовий
виконавець склав акт.

В цьому акті зазначено, що при його
складанні був присутній боржник.

В засіданні судової колегії ОСОБА_2
підтвердив, що був присутній при
складанні цього акту.

Встановлено, що суд не надав жодної
оцінки цьому акту, так як судове
засідання відбулось у відсутності
представника Галицького ВДВС
Львівського МУЮ.

Також судова колегія встановила, що
судом не вирішено питання щодо участі в
справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в інтересах
яких суд виніс ухвалу про забезпечення
позову.

В листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі» вказано, що
згідно зі статтею 386 ЦПК скарга на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби розглядається в судовому
засіданні за участю заявника і
державного виконавця або іншої
посадової особи ДВС, проте на практиці
скарги розглядаються також за участю
заінтересованих осіб - учасників
виконавчого провадження (боржників або
стягувачів), прав і обов'язків яких
стосується подана скарга, а у випадку
незазначення їх у скарзі
заінтересовані особи залучаються
судом до участі у справі. Така практика
судів є правильною і відповідає
положенням чинної постанови пленуму
Верховного Суду України від 26 грудня 2003
року № 14 "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження".
При цьому забезпечується судовий
захист сторін виконавчого провадження,
оскільки рішення суду безспірно може
вплинути на їх права та обов'язки.

Відповідно до вимог п.17 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» згідно зі
статтею 26 ЦПК сторона виконавчого
провадження, яка звернулася до суду зі
скаргою, бере участь в її розгляді як
заявник, а інші учасники цього
провадження, прав і обов'язків яких
безпосередньо стосується розгляд і
вирішення цієї скарги, - як
заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи посадової особи державної
виконавчої служби розглядаються судом
за загальними правилами ЦПК з
особливостями, встановленими статтею
386 ЦПК, за участю державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби, рішення, дії або
бездіяльність якої оскаржуються. До
участі у справі як заінтересованої
особи залучається інша сторона
виконавчого провадження, оскільки
судовим рішенням може бути вирішено
питання про її права чи інтереси.

З врахуванням наведеного судова
колегія прийшла до висновку про те, що
участь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в даній справі
є необхідною.

Суд не має права вирішувати
питання про права та обов'язки осіб, не
залучених до участі у справі, оскільки
це є порушенням норм процесуального
права, які тягнуть за собою безумовне
скасування рішення суду.

Оскільки діючими нормами ЦПК України
не передбачено на стадії апеляційного
розгляду можливості притягнути ОСОБА_5
та ОСОБА_6 до участі в справі, тому
ухвалу суду з цих підстав слід
скасувати та справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись п.4 ч.2 ст.307, п.4 ч.1 ст.311, п.2
ч.1. ст.314 , ст.ст. 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу Галицького ВДВС
Львівського МУЮ - задовольнити
частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м.
Львова від 30 грудня 2013 року скасувати
та справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.