АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3131/14
Справа № 629/5332/13-ц
Головуючий 1 інстанції Жмуд Н.М.
Категорія: договірні
Доповідач: Овсяннікова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко
І.С.

при секретарі - Нестерцової І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Лозівського міськрайонного суду
Харківської області від 04 березня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
на стороні відповідача: ОСОБА_4, треті
особи: приватний нотаріус Лозівського
міського нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання правочину дійсним та
припинення дії, яка порушує право, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3,
третя особа на стороні відповідача:
ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус
Лозівського міського нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання правочину дійсним
та припинення дії, яка порушує право.

В обґрунтування позову вказали, що за
договором купівлі-продажу від 13 липня
2013 року, укладеного між ними та ОСОБА_3,
вони придбали у спільну власність
спільне майно у рівних частках у
вигляді комплексу нежитлових будівель:
літ.літ. «В», «Ж», «Г», «А», «Д», «У» та
споруд: літ. «К», Ш-№4», нежитлову
будівлю магазину літ. «Б», які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Станом на 18 жовтня 2013 року їм стало
відомо про наявність в слідчому
відділенні Лозівського МВ ГУМВС
України в Харківській області
кримінального провадження стосовно
Генерального директора ТОВ
«РапсТехсервіс» ОСОБА_7 за ознаками
кримінальних правопорушень,
встановлених ч. 4 ст. 191, ч. 4 ,т. 358 КК
України.

Крім того, стало відомо і про наявність
у Лозівському міськрайонному суді
Харківської області справи, відкритої
в зв'язку з клопотанням слідчого
міліції про накладення арешту на їх
майно за переліком, визначеним у
договорі купівлі-продажу від 13 липня 2013
року з забороною вчинення дій по його
використанню та розпорядженню.

Як підставу для арешту майна слідчий
використав позов громадянина ОСОБА_4,
який без будь-яких підстав діяв від
імені ТОВ «РапсТехсервіс».

Позов останнього пов'язаний нібито з
порушеннями його права як одного із
засновників товариства.

Позивачі вважають дії відповідача та
третьої особи незаконними та просять
визнати договір купівлі-продажу від 13
липня 2013 року дійсним.

Зобов'язати відповідача ОСОБА_3 та
третю особу ОСОБА_4, припинити дії, які
порушують право власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 на нерухоме майно.

У наступному позивачі уточнили позовні
вимоги, а саме просили: визнати договір
купівлі-продажу від 13 липня 2013 року
таким, що відповідає діючому
законодавству, а громадян ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, добросовісними набувачами
зазначеного у договорі майна;
розтлумачити зміст укладеного
договору щодо прав та обов'язків його
учасників, які виникли після його
укладання; зобов'язати третю особу на
стороні відповідача ОСОБА_4 припинити
дії, які порушують право власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нерухоме майно та
скасувати обтяження на зазначене
майно, яке за ініціативою Лозівського
міського відділу ГУМВС України в
Харківській області було внесено до
Державного реєстру речових доказів на
нерухоме майно.

Посилаються на те, що цей позов єдина
реальна можливість відновити їх
порушені права на нерухоме майно.

Апеляційний суд порушив всі можливі
норми закону, коли застосував арешт на
нерухоме майно в рамках кримінального
провадження.

Крім того, на даний час між позивачами
та фірмою "Супіна" розглядаються спори
у господарському суді, рішення за якими
ще судом не ухвалені.

Представник третьої особи ОСОБА_4 позов
не визнав, оскільки в даній справі
недійсність правочину, укладеного між
позивачами та відповідачем не
встановлена законом. Визнання даного
правочину дійсним не можливо, оскільки
такий спосіб захисту цивільного права
не передбачений ст. 16 ЦК України,
договором або законом.

Вважає, що цією позовною заявою
позивачі намагаються заборонити
третій особі та юридичній особі -
потерпілому від злочину, здійснювати
своє право на власність.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася. Надала нотаріально
завірену заяву, в якій зазначила, що
позовні вимоги визнає в повному обсязі
та просить суд слухати цивільну справу
за її відсутністю в зв'язку з великим
навантаженням на роботі .

Представник відповідача зазначив, що
він повністю підтримує позицію своєї
довірительниці.

Третя особа на стороні відповідача -
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому
засіданні зазначила, що вона не розуміє
підстав для подання даного позову до
суду, оскільки даний договір ніким не
оспорюється і ніде ніким не був
визнаний недійсним.

При цьому пояснила, що 13 липня 2013 року
вона дійсно посвідчила договір
купівлі-продажу, укладений між
позивачами та ОСОБА_3

Зазначений договір був підписаний у її
присутності та були дотримані усі
норми діючого законодавства. В свою
чергу вказала, що ні про яке зняття
арешту на вказане майно не може йти
мова в даному цивільному провадженні,
оскільки арешт було накладено в рамках
досудового слідства за кримінальним
провадженням.

Третя особа ОСОБА_6, в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення заявлених позовних вимог,
пояснивши, що вона не розуміє з яких
підстав її залучили третьою особою,
оскільки вона до цієї справи не має
жодного відношення.

Зазначений в позовних вимогах договір
був засвідчений не нею, а тому вона не
може висловлювати жодної думки з
приводу вказаного документа. А що
стосується її чоловіка, який є
громадянином Латвії, то вона в загалі
не має ні якого відношення до його
справ.

Рішенням Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 04 березня
2014 року відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в
якій просять рішення суду скасувати та
постановити нове про задоволення
позовних вимог, оскільки висновки суду
не відповідають обставинам справи,
судом при ухваленні рішення порушені
норми матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з тих
обставин, що ними обрано не той спосіб
захисту.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи 13 липня 2013 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з однієї сторони та
ОСОБА_3 з другої сторони укладено
договір купівлі - продажу комплексу
нежитлових будівель та споруд, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно вимог ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або
іншого нерухомого майна укладається
у письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Договір нотаріально посвідчений та
внесений до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності.

Тобто, договір укладений з дотриманням
вимог ст. 657 ЦК України.

Даний договір у порядку цивільного
судочинства не оспорений.

При цьому в договорі зазначено, що це
майно належало продавцю ОСОБА_3 на
праві приватної власності та було
отримано нею згідно договору купівлі -
продажу, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_9 06 червня 2013 року з
внесенням також договору в Державний
реєстр прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ст..ст.11 ч.1; 12 ч.1; 13;
15; 16 ЦК України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права
та обов'язки.

Особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд. Цивільні
права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

визнання права;

визнання правочину недійсним;

припинення дії, яка порушує право;

відновлення становища, яке існувало до
порушення;

примусове виконання обов'язку в натурі;

зміна правовідношення;

припинення правовідношення;

відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в
разі порушення нею положень частин
другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

За таких обставин визнання договору
купівлі - продажу , укладеного між
сторонами таким, що відповідає діючому
законодавству, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2
добросовісними набувачами не
відповідає вимогам ст.ст. 11,13,15,16 ЦК
України.

Відносно позовних вимог щодо
тлумачення змісту цього договору
відносно прав та обов'язків його
учасників, які виникли після його
укладення та зобов'язання третю особу
ОСОБА_4 припинити дії, які порушують
право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на це
нерухоме майно, то ці вимоги взагалі не
конкретизовані.

Як пояснив в суді апеляційної
інстанції представник ОСОБА_1,, вони
мали на увазі їх права на користування
цим майном після укладення договору.

Відповідно до вимог ст.. 213 ЦК України
зміст правочину може бути
витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд
може постановити рішення про
тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину
беруться до уваги однакове для всього
змісту правочину значення слів і
понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів.

Якщо буквальне значення слів і
понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів не дає змоги з'ясувати зміст
окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими
частиною третьою цієї статті, немає
можливості визначити справжню волю
особи, яка вчинила правочин, до уваги
беруться мета правочину, зміст
попередніх переговорів, усталена
практика відносин між сторонами,
звичаї ділового обороту, подальша
поведінка сторін, текст типового
договору та інші обставини, що мають
істотне значення.

Тобто , законом передбачена можливість
тлумачення змісту правочину.

Щодо змісту укладеного 13 липня 2013 року
договору купівлі - продажу, то у
позивачів питань щодо якихось
неточностей то неясностей у самому
тексті договору немає і ніяких спорів
з продавцем ОСОБА_3 щодо користування
цим майном не виникає.

Відносно зобов'язання ОСОБА_4 припинити
дії, які порушують права позивачів на
майно, то позову до ОСОБА_4 не заявлено.

Він притягнутий до участі у справі
позивачами як третя особа.

Обґрунтовано відмовлено позивачам і в
задоволенні позову про скасування
обтяження, яке за ініціативою
Лозівського міськвідділу ГУМВС
України в Харківській області внесено
до Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Таке обтяження на майно накладено в
межах порушеної кримінальної справи і
скасуванню в порядку цивільного
судочинства відповідно до вимог ст. 15
ЦПК України не підлягає.

Рішення ухвалено з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317,319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 04 березня
2014 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення , однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: