АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7965/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука
М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 27 березня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
виселення з квартири та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення,
встановлення порядку користування
квартирою, зобов'язання передати
примірник ключів від вхідних дверей та
в подальшому не чинити перешкод у
користуванні квартирою,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив
виселити відповідача з квартири
АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог
вказував, що він є власником квартири
де проживав разом з дружиною ОСОБА_3 та
дітьми. Після розірвання шлюбу
рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 27.01.2010 та визначення місця
проживання дітей з колишньою дружиною -
відповідачем, остання не проживала у
квартирі позивача, де була
зареєстрована. Враховуючи, що позивач є
власником квартири, а відповідач у
вказаній квартирі тривалий час не
проживає та має власне нерухоме майно -
1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2,
де фактично і проживає, просить
виселити відповідача з квартири за
адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з
розірванням з нею договору найму
жилого приміщення.

Під час розгляду справи відповідач
звернулась до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_4, в якому просила
вселити її в спірну квартиру, визначити
порядок користування, зобов'язати
ОСОБА_4 передати примірник ключів від
вхідних дверей та в подальшому не
чинити перешкод у користуванні
квартирою.

В обґрунтування заявлених зустрічних
вимог вказувала, що 18.12.1999
зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та
вселилася в його квартиру як член сім'ї
без укладення договору найму жилого
приміщення чи встановлення порядку
користування квартирою. 24.06.2003 ОСОБА_3
зі згоди ОСОБА_4 зареєструвалась у
вказаній квартирі. 03.01.2004 від вказаного
шлюбу у сторін народилася двійня -
ОСОБА_4 та ОСОБА_7, які теж були
зареєстровані у вказаній квартирі та
проживали там до 17.01.2010.

Після того, як рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 27.01.2010 шлюб
між сторонами було розірвано та
встановлено, що діти залишаються
проживати разом з матір'ю без
визначення адреси місця проживання,
ОСОБА_4 припинив їй доступ до квартири
шляхом заміни замків на вхідних дверях.
Вказане було причиною її відсутності у
квартирі.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 06.04.2012 задоволено позов
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні ОСОБА_3 спірною квартирою,
проте вказане рішення ОСОБА_4 не
виконано.

Також, зазначила, що припинення
сімейних відносин з власником
квартири, відповідно до ст. 156 ЖК
України, не позбавляє її права
користування спірною квартирою, а тому
з посиланням на те, що вона не має
власного ізольованого житла і проживає
з двома дітьми у квартирі своєї матері,
просила зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 27.03.2014 в задоволенні позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виселення
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено
частково - вселено ОСОБА_3 у квартиру
АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини заявлених
зустрічних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову та виселення
відповідача з квартири. Вказує, що суд
залишив поза увагою те, що відповідач
втратила право користування квартирою,
не сплачувала комунальні послуги, а
також суд не звернув уваги на те, що за
три місяці позивач повідомив
відповідача про розірвання договору
найму. В порушення вимог ст. 156, 162 ЖК
України суд першої інстанції зберіг за
відповідачем право користування
квартирою та вселив її до квартири.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу з
викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення апеляційної скарги
заперечувала за її безпідставністю і
необґрунтованістю та просила рішення
суду залишити без змін, оскільки воно
ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржено лише позивачем
в частині відмови в задоволенні вимог
про виселення відповідача та
задоволення зустрічних вимог про
вселення. В іншій частині рішення суду
сторонами не оскаржено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Так, відмовляючи в задоволенні
первісного позову та задовольняючи
зустрічну позовну вимогу про вселення,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач зареєстрована у квартирі
позивача як колишній член сім'ї
позивача, жодних договорів найму чи
користування жилим приміщенням між
сторонами не укладалось. Оскільки,
ОСОБА_4 навмисне чинились перешкоди у
користуванні ОСОБА_3 спірною квартирою,
внаслідок чого остання не проживає у
квартирі з поважних причин, а також
оскільки відповідно до положень ст. 156
ЖК України, як колишня дружина власника
квартири, після припинення сімейних
відносин, ОСОБА_3 має право
користуватись вказаним житлом, суд
дійшов висновку про наявність підстав
для задоволення зустрічних позовних
вимог про вселення.

Вказані висновки суду є законними та
обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі з
18.12.1999.

Від шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 27.01.2010 шлюб між ними
розірвано. Крім цього, вказаним
рішенням стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей та
визначено місце проживання дітей з
матір'ю (а.с. 5, 6).

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1,
відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 29.02.1996 (а.с. 3).

Відповідно до довідки форми № 3 КП
«Житлосервіс «Приозерне» № 399 від
12.03.2014 у вказаній квартирі
зареєстровані 4 особи: ОСОБА_4, 1968 р.н.,
ОСОБА_3, 1978р.н., ОСОБА_7, 2004 р.н. та ОСОБА_6,
2004 р.н. (а.с. 69).

Також з матеріалів справи вбачається,
що рішенням Оболонського районного
суду м. Києва від 04.07.2011, яке набрало
законної сили 16.11.2011, відмовлено в
задоволенні вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням і
задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 та
зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди
ОСОБА_3 у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 (а.с. 68).

Крім цього, рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 20.05.2013,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 17.07.2013,
відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні позову
до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та припинення права
користування житловим приміщенням (а.с.
62-67).

Вищевказаними судовими рішеннями було
встановлено, відсутність належних
правових підстав для визнання ОСОБА_3
такою, що втратила право користування
спірною квартирою з тих підстав, що не
проживала в ній з об'єктивних поважних
причин.

Звертаючись до суду з даним позовом
позивач вказував, що відповідач після
розірвання шлюбу у квартирі не
проживала, а тому у зв'язку з
розірванням з нею договору найму
жилого приміщення, підлягає виселенню.

Згідно положень ст. ст. 168, 169 ЖК України
договір найму жилого приміщення,
укладений на невизначений строк, може
бути розірвано за вимогою наймодавця,
якщо жиле приміщення, займане наймачем,
необхідне для проживання йому та
членам його сім'ї. У цьому випадку
власник будинку (квартири) повинен
попередити наймача про наступне
розірвання договору за три місяці. У
разі припинення договору найму жилого
приміщення в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, наймач і особи,
які проживають разом з ним, зобов'язані
звільнити жиле приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Стаття 405 ЦК України встановлює, що
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено і не заперечується
сторонами та обставина, що ОСОБА_3
вселялась та реєструвалась у належній
на праві приватної власності ОСОБА_4
квартирі як член сім'ї власника -
дружина, при цьому договору найму чи
користування жилим приміщення між нею
та колишнім чоловіком не укладалось.

З урахуванням наявних у справі доказів,
в тому числі встановлених обставин
судовими рішеннями, які набрали
законної сили, та пояснень сторін судом
правомірно встановлено, що ОСОБА_4
після розірвання шлюбу чинив перешкоди
ОСОБА_3 у користуванні квартирою,
шляхом заміни замків на вхідних дверях,
а також не впускав її до квартири.

Суд першої інстанції враховуючи те, що
відповідач за первісним позовом
зареєстрована у квартирі позивача як
колишній член сім'ї позивача у
встановленому законом порядку, жодних
договорів найму чи користування жилим
приміщенням між сторонами не
укладалось, обґрунтовано дійшов
висновку про відсутність підстав для
виселення відповідача у зв'язку з
розірванням договору найму жилого
приміщення.

Також суд правомірно не прийняв до
уваги доводи позивача про можливість
проживання у його квартирі лише дітей,
оскільки рішенням Оболонського
районного суду м. Києві від 27.01.2010,
визначено місце проживання дітей разом
з матір'ю.

Таким чином, встановивши вищевказані
фактичні обставини справи,
проаналізувавши норми права, які
регулюють виниклі спірні
правовідносини сторін, оцінивши наявні
у справі докази в їх сукупності, суд
першої інстанції дійшов цілком
правомірного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення вимог
позивача про виселення відповідача у
зв'язку з розірванням договору найму,
оскільки встановлено, що відповідач
має право користування житлом і не
проживає в квартирі з об'єктивних
причин, які є поважними.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги про те, що
відповідач втратила право
користування квартирою у зв'язку з
розірванням з нею договору найму, не
сплачувала комунальні послуги, що є
порушенням вимог ст.ст. 156, 162 ЖК України,
є безпідставними та спростовуються
встановленими, на підставі наявних у
справі доказів, фактичними обставинами
справи, а твердження про порушення
права власності позивача не
ґрунтується на вимогах закону,
оскільки факт реєстрації відповідача,
як колишнього члена сім'ї позивача, в
квартирі належній позивачу, не впливає
на права останнього щодо володіння,
користування та розпорядження
належною йому власністю.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 27 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді