У х в а л а

16 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д. суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.
розглянувши заяву
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк»» про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_4, про звернення
стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Укрсиббанк» (далі - ПАТ
«Укрсиббанк») звернулось до суду з
указаним позовом, в якому просило
звернути стягнення на предмет застави,
а саме на автомобіль «Крайслер 300С»,
який належить ОСОБА_3

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17
листопада 2005 року між позивачем та
ОСОБА_4 було укладено кредитний
договір, за умовами якого банк надав
позичальнику грошові кошти у сумі 208 200
грн на придбання автомобіля «Крайслер
300С». У рахунок забезпечення виконання
кредитних зобов'язань 17 листопада 2005
року між банком та ОСОБА_4 було укладено
договір застави транспортного засобу,
відповідно до якого останній передав у
заставу банку вказаний вище
автомобіль. Зазначав, що передбачені
кредитним договором зобов'язання
ОСОБА_4 не виконав, у зв'язку з чим банк
має право звернути стягнення на
предмет застави. Оскільки на момент
звернення до суду із позовом власником
автомобіля є ОСОБА_3, просив суд
звернути стягнення на спірний
автомобіль та зобов'язати останнього
передати цей автомобіль на збереження
позивачу.

Рішенням Вовчанського районного суду
Харківської області від 13 серпня
2013 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет застави -
автомобіль «Крайслер 300С», номер кузова
НОМЕР_1, державний номерний знак
НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, на
користь публічного акціонерного
товариства «Укрсиббанк», в межах суми
заборгованості ОСОБА_4 за кредитним
договором № 449/грн-ак-ту2 від 17
листопада 2005 року в розмірі 208 569 грн,
шляхом продажу з прилюдних торгів,
встановивши початкову ціну продажу на
рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчого
провадження.

Зобов'язано ОСОБА_3 передати предмет
застави - автомобіль «Крайслер 300С»,
реєстраційний номер НОМЕР_2 на
зберігання публічному акціонерному
банку «Укрсиббанк».

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 15 жовтня
2013 року скасовано рішення суду першої
інстанції, ухвалено нове рішення, яким
у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014 року
рішення апеляційного суду залишено без
змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява ПАТ
«Укрсиббанк» про перегляд Верховним
Судом України ухвали суду касаційної
інстанції з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема ст. 589 ЦК України, ст. 27 Закону
України «Про заставу», ст. ст. 9, 10, 12, 23
Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Заявником, як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, додано копії ухвал
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 квітня 2012 року (6-46631св11), від
4 липня 2012 року, від 14 січня 2013 року, що
постановлені за результатом розгляду,
на його думку, аналогічних справ.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України», під судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення :

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов᾽?язковим є те,
щоб цими рішеннями, що набрали законної
сили, був вирішений спір по суті та в
них судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовані одні й ті самі
норми матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з᾽?ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту доводів, наведених заявником,
в обґрунтування заяви та поданих ним
копій ухвал Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 квітня 2012 року
(6-46631св11), від 4 липня 2012 року, не
вбачається наявних ознак, які згідно з
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами
для перегляду Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014 року
у зв'язку з неоднаковим застосуванням
судами ст. 589 ЦК України, ст. 27 Закону
України «Про заставу», ст. ст. 9, 10, 12, 23
Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
оскільки із доданих до заяви судових
рішень не вбачається однакових
фактичних обставин та подібних
правовідносин у порівнянні з судовим
рішенням, яке оскаржується.

Оскільки неоднакового застосування
норми матеріального права не було, а
виникли питання щодо доведення вимог,
що є питанням процесуального права і
вони не є підставою для допуску до
провадження, то в задоволенні заяви
слід відмовити.

Крім того, надана заявником, як приклад,
ухвала Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 січня 2013 року
постановлена судом в порядку глави 3
ЦПК України, а тому на неї не може
здійснюватись посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсиббанк»
до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про
звернення стягнення на предмет застави
за заявою публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк»» про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді: О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко