№ 2/254/1293/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

5 червня 2014 року Будьоннівський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого судді - Грачова Р.Р.,

при секретарі - Тімончук Ю.С.,

за участі позивачки - ОСОБА_1,
представника позивачки - ОСОБА_2,
відповідача - ОСОБА_3, представника
відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визначення порядку
користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3 про визначення
порядку користування квартирою,
посилаючись на наступні обставини.

Рішенням Будьоннівського
районного суду міста Донецька від
27.05.2005 року позовні вимоги ОСОБА_1 про
розділ сумісно набутого майна
задоволені та вирішено визнати за нею
право власності на ? частку квартири
АДРЕСА_1. Вказаним рішенням за
відповідачем також визнано право
власності на ? частки вказаної
квартири. З відповідачем вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі, та
25.11.2008 року шлюб між ними було
розірвано. За період з 2005-2009 роки,
вона не мешкала разом з дитиною у
спірній квартирі, з огляду на те, що
поведінка відповідача була
неадекватною, в зв'язку з чим і
розпалась їх сім'я. З серпня 2009 року по
теперішній час вона з дитиною знов
вимушена мешкати у спірній квартирі.
Згідно технічному паспорту
трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1
складається з двох суміжних кімнат
площею 15,2 кв.м., та 13,3 кв.м., та однієї
ізольованої кімнати, площею 17,8 кв.м.
З її боку неодноразово вживались
заходи щодо мирного врегулювання
вказаного спору, однак жодних
результатів це не дало.

Просить суд визначити порядок
користування трьохкімнатною квартирою
АДРЕСА_1 наступним чином: виділив їй
разом із неповнолітньою дитиною
ОСОБА_5, 13.01.2000 року окрему ізольовану
кімнату площею 17,8 кв.м., а відповідачу
залишити дві суміжні кімнати площею 15,2
кв.м., та 13,3 кв.м.

Позивачка та її представник -
ОСОБА_2, що діє на підставі договору про
надання правової допомоги від 05.06.2014
року, в судовому засіданні підтримали
позовні вимоги, надали пояснення,
аналогічні викладеним в позовній
заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник -
ОСОБА_4, що діє на підставі договору про
надання юридичної допомоги від 04.06.2014
року, в судовому засіданні пояснили, що
заявлений порядок користування
квартирою між сторонами вже
використовується, в зв'язку з чим
предмет спору відсутній, просили в
задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін
по справі та їх представників,
дослідивши докази по справі в їх
сукупності, розглянувши справу у
відповідності до статті 11 ЦПК України в
межах позовних вимог, дійшов до
наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені набравши
чинності судовим рішенням по
цивільній, господарській чи
адміністративній справі, не
доказуються при розгляді інших справ, в
яких приймають участь ті особи або
особа, у відношенні якої встановлені
ці обставини.

Рішенням Будьоннівського
районного суду міста Донецька від
27.05.2005 року, яке набрало чинності,
позові вимоги ОСОБА_1 про розподіл
майна задоволені та визнано за нею
право власності на ? частку квартири
АДРЕСА_1, та визнано за ОСОБА_3 право
власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

При цьому, як вбачається з наданої
суду копії технічного паспорту, спірна
квартира АДРЕСА_1, складається з трьох
кімнат житловою площею 46,30 кв.м., в тому
числі 1 кімната - 17,80 кв.м., 2 кімната - 15,20
кв.м., 3 кімната - 13,30 кв.м.

Судом встановлено, що сторони по
справі перебували в зареєстрованому
шлюбі з 30 липня 1999 року та 25 листопада
2008 року шлюб між ними було розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1, актовий
запис №321.

Разом з тим, як вбачається із
свідоцтва про народження серії НОМЕР_2,
актовий запис №4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3
мають дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизначених або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 статті 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 15
Цивільного процесуального кодексу
України, суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Так, судом встановлено та не
заперечувалось сторонами в судовому
засіданні, що позивачка та відповідач
продовжують мешкати у вказаній спірній
квартирі, де позивачка разом із дитиною
займає ізольовану кімнату, площею 17, 80
кв.м., а відповідач дві суміжні кімнати
площею 15,2 кв.м., та 13,3 кв.м, тобто між
сторонами вже використовується
заявлений позивачкою в своїх вимогах
порядок користування квартирою.

Відповідно до ч. 3 статті 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачкою не надано
суду жодних доказів, які б
підтверджували, що відповідач чинить
їй відповідні перешкоди у здійсненні
вказаного порядка користування
квартирою.

Тому в розумінні статті 1 ЦПК
України право позивачки не було ніким
порушено. У зв'язку з чим, на даний час,
суд не вбачає предмету спору.

Тобто, в судовому засіданні
позивачкою не надано жодного доказу і
не встановлено, що її законні права не
визнаються та оспорюються.

Крім того, позивачка, як на правову
підставу для задоволення свої вимог
посилається на вимоги статті 69,70 СК
України, які регламентують порядок
розподілу сумісно набутого майна
подружжя та зазначають, що у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Однак, суд вважає посилання
позивачки на вимоги статей 69, 70 СК
України, як на правову підставу для
задоволення своїх позовних вимог
(визначення порядку користування
квартирою) хибними, оскільки
правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються вимогами статі
358 ЦК України, відповідно до якої
співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації,
та на яку позивачка в своїх вимогах не
посилається.

Відповідно до статті 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, наданому у
відповідності із даним Кодексом, у
межах заявлених ними вимог та на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які приймають участь у справі.

Оскільки суд розглядає справи в
межах заявлених позовних вимог, в
тому числі і в межах правової підстави
позову, а така підстава позивачкою
була визначена невірно, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Таким чином, виходячи з викладеного,
суд приходить до висновку про те, що в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визначення порядку
користування квартирою необхідно
відмовити, з огляду на їх
необґрунтованість та безпідставність.

На підставі ст.ст. 358 Цивільного
кодексу України та керуючись ст.ст.
1,3,10, 11, 15, 30, 61, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про визначення порядку
користування квартирою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя: