Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1195/14
Головуючий у суді І-ї
інстанції Волошина Н. Л.
Доповідач Гайсюк О. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.06.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Гайсюка О.В.

суддів: Карпенка О.Л., Черниш Т.В.

при секретарі: Дімановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 17 лютого 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року Публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Позивач зазначив, що 27.07.2007 року
між Публічним комерційним
інноваційним банком "УкрСиббанк" та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
за яким Банк надав ОСОБА_2 кредитні
кошти у сумі 9641 франків під 9,490% річних
на строк з 27.07.2007 року по 27.07.2014 року.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»
та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, за яким право вимоги за
вказаним договором перейшло до ПАТ
«Дельта Банк».

Виконання Позичальником
зобов»язань за кредитним договором
забезпечується порукою ОСОБА_3 за
договором поруки від 27.07.2007 року.

Позичальник не виконує
зобов»язання за кредитним договором та
має заборгованість станом на 15.07.2013
року у сумі 52943,73 грн., з яких сума
заборгованості за кредитом - 40889,02 грн.,
за відсотками - 12054,72 грн.

Посилаючись на це, позивач просив
стягнути солідарно з відповідачів на
свою користь 52943,73 грн. та судовий збір
у сумі 529,44 грн.

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта
Банк» про визнання недійсним
кредитного договору від 27.07.2007 року.

ОСОБА_2 посилається на те, що Банк
письмово не повідомив його про
можливий ризик подорожання валюти та
вважає, що Банк допустив зловживання
своїм правом, як суб'єкт
підприємницької діяльності надавати
кредит у франках Швейцарії, але видав
йому кредит в гривнях і тим самим ризик
знецінення валюти проклав виключно на
нього.

Додаткова угода №1 від 04.02.2009 року,
на думку ОСОБА_2, складена Банком нібито
з метою допомогти йому зі сплатою
кредиту, але лише погіршила його
фінансове становище, бо курс франка
змінюється у більшу сторону.

Посилаючись на ці обставини
позивач за зустрічним позовом просив
визнати недійсними кредитний договір
та Додаткову угоду від 04.02.2009 року(а.с.
93-95).

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 17 лютого 2014 року задоволено
позов Банку повністю, а в задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачі
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог до них
відмовити повністю та визнати
недійсним кредитний договір від 27.07.2007
року (а.с.211-213).

Відповідачі посилаються на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема,
відповідачі вважають, що кредитний
договір є нікчемним, є підозри, що
позивач підмінив цей договір.

Відповідачі вважають, що порука
ОСОБА_3 є припиненою у зв»язку з
укладенням додаткової угоди, та у
зв»язку з тим, що Банк з позовом
звернувся з порушенням строків
передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК, а висновки
суду не відповідають обставинам
справи.

В судовому засіданні
апеляційного суду відповідач ОСОБА_3,
який також представляє інтереси
відповідача ОСОБА_2 доводи апеляційної
скарги підтримав.

Представник позивача з доводами
скарги не погодився.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи вимоги позивача
про стягнення заборгованості за
кредитним договором № 0, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що ОСОБА_2 свої зобов»язання за
договором не виконував, а тому станом
на 15.07.2013 року мав заборгованість за
тілом кредиту 4862,06 швейцарських
франків, а за відсотками - 1443,41франків.

Апеляційним судом перевірено
доводи апеляційної скарги щодо
можливості заміни договору позивачем.
До справи залучено договір з мокрою
печаткою позивача, відповідачі не
спростовують, що підпис на договорі
належить ОСОБА_2 Відповідно до умов
договору, позичальник попереджений про
можливість курсових коливань валюти.
До того ж факт можливості як збільшення
так і зменшення курсу валюти
загальновідомий і ризик фінансових
втрат від цього лягає на обидві сторони
договору.

Отже, суд дійшов правильного
висновку про те, що підстави для
визнання кредитного договору
недійсним відсутні та маються законні
підстави для стягнення заборгованості
за кредитним договором у загальній
сумі 52943,73 грн. Зазначений розмір
перевірений апеляційним судом шляхом
витребування від позивача розрахунку.

Відмовляючи визнати поруку
ОСОБА_3 припиненою, суд дійшов
помилкового висновку про те, що
додаткова угода №1 від 04.02.2009 року (а.с.
15-16) ніяким чином не впливає на обсяг
відповідальності поручителя ОСОБА_3,
оскільки вона лише пролонговує строки
погашення кредиту.

З таким висновком суду не можна
погодитися, адже із змісту кредитного
договору вбачається, що сторони
домовилися про погашення кредиту не
пізніше 27.07.2012 року (п. 1.2.2) Додатковою
угодою (а.с. 15-16) цей строк продовжено до
27.07.2014 року за заявою лише позичальника
(а.с. 143)

Із змісту договору поруки від
27.07.2007 року між Банком та ОСОБА_3 (п.2.1)
вбачається, що Банк без згоди ОСОБА_3 не
вправі змінювати умови Основного
Договору з боржником, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителя.

ОСОБА_3 (поручитель) згоди на
укладення додаткової угоди від 04.02.2009
року не давав. Більш тривалий (на два
роки) період погашення кредиту
встановлений додатковою угодою тягне
збільшення суми нарахування процентів
за користування кредитом за більш
тривалий час (збільшує загальну
вартість кредиту), а отже і обсяг
відповідальності поручителя.

За таких обстави, відповідно до
положень ч. 1 ст. 559 ЦК порука вважається
припиненою і пред»явлення позову про
припинення поруки не є обов»язковим.

З наведеного випливає, що суд
дійшов помилкового висновку про те, що
заборгованість за кредитним договором
підлягає стягненню солідарно як з
позичальника так із поручителя.

Оскільки зазначені висновки суду
не відповідають обставинам справи,
рішення в цій частині ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, то рішення в
частині стягнення заборгованості і
судових витрат з ОСОБА_3 підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову до
ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 17 лютого 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Дельта Банк» заборгованості по
Договору про надання споживчого
кредиту та заставу транспортного
засобу 0 від 27 липня 2007 року у
сумі 52943 грн. та судових витрат у сумі
264,72 грн. скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким в
задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 відмовити.

В решті рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 17 лютого 2014 року залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: