Справа № 447/166/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3104/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 04 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП
«Стрийське лісове господарство» про
поновлення на роботі та оплату часу
вимушеного прогулу,-

встановила:

Позивач ОСОБА_2 в січні 2014 року
звернувся із позовом в суд до ДП
«Стрийське лісове господарство»,
просив поновити його на роботі у
державному підприємстві "Стрийське
лісове господарство" на посаді майстра
лісу Боринецького лісництва з 31 грудня
2013 року та зобов"язати відповідача
оплатити йому середній заробіток за
час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 31
жовтня 2013 року наказом № 121 по ДП
«Стрийське лісове господарство» йому
встановлено неповний робочий день
тривалістю дві години з 31 грудня 2013
року з оплатою праці, пропорційно
відпрацьованому часу. 31 грудня 2013 року
позивач відмовився від продовження
роботи в запропонованих умовах,
оскільки вважає незаконним проведення
зміни істотних умов праці. Цього ж дня
наказом по підприємству № 69-К його
звільнено з роботи на підставі п. 6 ч. 1
ст. 36 КЗпП України.

Оскаржуваним рішенням Миколаївського
районного суду Львівської області від
04 березня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ДП «Стрийське лісове
господарство» про поновлення на роботі
та оплату часу вимушеного прогулу
відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, з
рішенням не погоджується, вважає, що
таке є незаконним та підлягає
скасуванню, висновок суду про
законність звільнення не відповідає
обставинам справи, а також судом
неправильно застосовано норми
матеріального права.

Апелянт вважає, що наказ відповідача №
121 від 31 жовтня 2013 року «Про зміни в
організації виробництва і праці
майстрам лісу Бориницького лісництва
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.» не містить жодних
доказів зміни в організації
виробництва і праці, а лише обмежується
загальною фразою «оптимізація
чисельності». У ДП "Стрийське лісове
господарство" незалежно від змін у
структурі, не зменшилися об"єми
закріплених за лісгоспом лісів, не
змінилися визначені державою норми,
функції та обов"язки щодо їх охорони.

На переконання апелянта висновок суду
про законність його звільнення не
відповідає обставинам справи, оскільки
зміни істотних умов праці та
звільнення відбулося при відсутності
змін в організації виробництва.

Просить скасувати рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 04 березня 2014
року та ухвалити нове, яким позов
задовольнити в повному обсязі,
поновити його на роботі у державному
підприємстві "Стрийське лісове
господарство" на посаді майстра лісу
Боринецького лісництва з 31 грудня 2013
року та зобов"язати відповідача
оплатити йому середній заробіток за
час вимушеного прогулу.

Представник відповідача ДП «Стрийське
лісове господарство» подав
заперечення на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 в якому наголошує, що рішення
районного суду є законним та
обґрунтованим.

Просить апеляційну скаргу відхилити,
оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта на підтримання доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції на підставі
встановлених у справі фактичних
обставин та наданих сторонами доказів
дійшов висновку про те, що на
підприємстві, на якому працював
позивач, дійсно відбулись зміни в
організації виробництва і праці, зі
зміненими істотними умовами праці
ОСОБА_2 був ознайомлений у письмовій
формі, продовжувати роботу у зв'язку із
зазначеними змінами не погоджувався,
що ствердив своїм підписом, відтак був
правомірно звільнений на підставі п. 6
ст. 36 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками районного суду з наступних
підстав.

У ст. 2 КЗпП України передбачено, що
право громадян на працю - тобто на
одержання роботи з оплатою праці не
нижче встановленого державою
мінімально розміру, включаючи право на
вільний вибір професії, роду занять і
роботи, забезпечується державою.
Працівники реалізують право на працю
шляхом укладення трудового договору
про роботу на підприємстві, в установі,
організації або з фізичною особою.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до наказу директора ДП
"Стрийський лісгосп" № 353 від 10.11.2005
року, у підприємстві проводиться
реформування лісогосподарського
виробництва та оптимізація
чисельності лісової охорони.

Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП
України у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці
допускається зміна істотних умов праці
при продовженні роботи за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою. Про зміну істотних умов праці -
систем та розмірів оплати праці, пільг,
режиму роботи, встановлення або
скасування неповного робочого часу,
суміщення професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

31 жовтня 2013 року наказом № 121 по
Державному підприємству «Стрийське
лісове господарство» ОСОБА_2
встановлено неповний робочий день
тривалістю дві години з 31 грудня 2013
року з оплатою праці пропорційно
відпрацьованому часу. Майстра лісу
ОСОБА_2 ознайомлено під розписку із
вказаним наказом, а також попереджено
про зміну істотних умов праці та
роз"яснено, що в разі відмови від
продовження роботи в нових умовах він
підлягає звільненню відповідно до п. 6
ст. 36 КЗпП України (а.с. 7).

31.10.2013р. до профспілкового комітету
було внесено подання для погодження
наказу про зміну істотних умов праці
позивачу.

Рішенням первинної профспілкової
організації ДП "Стрийський лісгосп",
оформленому у протоколі № 16 від 31.10.2013
року, надано згоду на встановлення
неповного робочого дня майстрам лісу
Боринецького лісництва, в тому числі
ОСОБА_2, тривалістю 2 години з 09 год. 00 хв.
- 11 год. 00 хв. з оплатою праці
пропорційно відпрацьованому часу з 31
грудня 2013 року, а також погоджено, що в
разі їхньої відмови від продовження
роботи в нових умовах праці вони
підлягають звільненню з 31 грудня 2013
року (а.с. 32-34).

Оскільки позивач є депутатом
Стільської сільської ради
Миколаївського району, тому, на
виконання вимог ч. 3 ст. 33 ЗУ "Про статус
депутатів місцевих рад", 31.10.2013 року
направлено повідомлення на адресу
сільського голови Стільської
сільської ради про зміну істотних умов
праці ОСОБА_2, з інформацію про його
відмову працювати на таких умовах та
про можливе звільнення через відмову
від продовження роботи у зв"язку із
зміною істотних умов праці (а.с. 35).

Частиною першою ст. 36 КЗпП України
визначені підстави припинення
трудового договору.

Якщо колишні істотні умови праці не
може бути збережено, а працівник не
згоден на продовження роботи в нових
умовах, то трудовий договір
припиняється за п. 6 ч. 1 ст. 36 цього
Кодексу.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 1992 року № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" роз'яснено, що припинення
трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП
України при відмові працівника від
продовження роботи зі зміненими
істотними умовами праці може бути
визнане обґрунтованим, якщо зміна
істотних умов праці при провадженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою викликана
змінами в організації виробництва і
праці (раціоналізацією робочих місць,
введенням нових форм організації
праці, у тому числі перехід на бригадну
форму організації праці, і, навпаки,
впровадженням передових методів,
технологій тощо).

Таким чином, відповідно до наказу № 121
від 31 жовтня 2013 року по ДП «Стрийське
лісове господарство» майстру лісу
ОСОБА_2 змінено істотні умови праці, а
саме змінено режим роботи (встановлено
неповний робочий день), відповідно
змінено оплату праці.

Про наступну зміну умов праці позивач
був повідомлений за два місяці, при
цьому, на таку зміну надано згоду
первинною профспілковою організацією
підприємства, а також повідомлено
Стільську сільську раду
Миколаївського району, депутатом якої
є позивач.

Оскільки позивач відмовився від
продовження роботи зі зміненими
істотними умовами праці, наказом № 69-к
від 31.12.2013 року директор ДП "Стрийський
лісгоп", на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України, звільнив з 31.12.2013 року ОСОБА_2 з
посади майстра лісу Бориницького
лісництва.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому підстав для скасування
рішення суду не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 04 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин