Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/1183/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи - Житомирський районний
сектор УДМС у Житомирській області,
орган опіки та піклування Тетерівської
сільської ради Житомирського району
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 19 травня
2014 року , -

в с т а н о в и л
а :

12 березня 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом, в якому,
посилаючись на ст. 116 ЖК України, 317, 321,
391, 405 ЦК України, просила зобов'язати
Житомирський районний сектор УДМС у
Житомирській області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_2 та її
сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1
Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
дядько - ОСОБА_3, після якого відкрилася
спадщина на 1/3 частину вищевказаного
житлового будинку. Рішенням
Житомирського районного суду
Житомирської області від 14.10.2013 року за
нею визнано право власності на 13
частину вищевказаного будинку в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_3, після чого відновила технічну
документацію на будинок та
зареєструвала право власності. Під час
оформлення документів вона дізналася,
що спадкодавець за життя дозволив
відповідачам тимчасово
зареєструватися у будинку. На даний час
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають за іншою
адресою. Оскільки відповідачі не
бажають у добровільному порядку
знятися з реєстраційного обліку,
просила позов задовольнити.

Під час розгляду справи ОСОБА_1
подала до суду заяву, в якій на підставі
ст. 31 ЦПК України змінила позовні
вимоги та просила визнати відповідачів
такими, що втратили право користування
спірним житловим приміщенням на
підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України (а.с. 35, 36).

Рішенням Житомирського районного
суду Житомирської області від 19 травня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове рішення про задоволення її позову.
Зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 319, ч.
1 ст. 321, ч. 1 ст. 16 ЦК України вона, як
власник 1/3 частини житлового будинку
має право на захист порушеного права
власності шляхом визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування житлом, проте суд в
порушення вимог ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України, ст. 405 ЦК України безпідставно
відмовив у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер ОСОБА_3, після якого відкрилася
спадщина на 1/3 частину житлового
будинку АДРЕСА_1 На час смерті
спадкодавця у вказаному будинку були
зареєстровані, але не проживали -
ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_3
2003 р.н. Вказані особи були
зареєстровані з дозволу спадкодавця (у
2002, 2003 роках відповідно), в будинку не
проживають з 2010 року. Наведені
обставини підтверджуються матеріалами
справи та не заперечуються сторонами.

Рішенням Житомирського районного суду
від 14.10.2013 року визнано за ОСОБА_1 право
власності на 1/3 частину житлового
будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_3 Рішення ухвалено у
зв'язку із відсутністю у спадкодавця
правовстановлюючих документів на
вказаний будинок. На підставі цього
рішення 31.01.2014 року позивачка
зареєструвала за собою право власності
на вищезазначену частину будинку.

Отже, з часу набуття ОСОБА_1 права
власності на спадкове майно, у неї
виникло право, передбачене ст.ст. 321, 391
ЦК України, на захист права власності
шляхом усунення перешкод в
користуванні майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в
якому просила визнати відповідачів
такими, що втратили право користування
спірним будинком, оскільки не
проживають в ньому без поважних причин
більше 6 місяців, з підстав,
передбачених ст. ст. 71, 72 ЦК України. При
цьому, позовні вимоги були змінені нею
в порядку ст. 31 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що положення ст.ст. 71, 72 ЖК України на
дані правовідносини не поширюються,
оскільки регулюють правила
користування житловим приміщенням в
будинках державного і громадського
житлового фонду.

Також, відповідачі, як колишні члени
сім'ї колишнього власника (спадкодавця
ОСОБА_3.) не можуть бути визнані
втратившими право на житло і за нормами
ст. 163 ЖК України, оскільки вони не були
наймачами будинку АДРЕСА_1 вселилися в
дане помешкання та зареєструвалися в
ньому з дозволу ОСОБА_3, та тимчасово
проживали як члени його сім'ї.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 не зверталася
до суду за захистом своїх прав з
підстав, передбачених ст. 405 ЦК України.
Крім того, суд звертає увагу і на те, що
з часу набуття позивачкою права
власності на 1/3 частину будинку і до
звернення її до суду (12.03.2014 року), не
пройшов річний строк відсутності
відповідачів у даному житлі,
встановлений ст. 405 ЦК України. Вказана
обставина не позбавляє ОСОБА_1 права
повторно звернутися до суду з
відповідним позовом.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для скасування
судового рішення, доводи апеляційної
скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 19 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча Судді