АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Галичанського А.Д.,
Кулянди М.І.

секретар Кусяк М..

з участю : ОСОБА_1, його представника
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1,
інтереси якого по довіреності
представляє ОСОБА_2, та ПАТ КБ
«Приватбанк», на рішення Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 01 квітня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про захист прав
споживача, -

встановила:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про
захист прав споживача.

Вказував, що в кінці літа 2011 року
отримав телефонний дзвінок від
робітників ПАТ КБ «Приватбанк», які
повідомили його про те, що він підписав
кредитний договір № SAMDN 9580 від
12.05.2006 року і ним допущено прострочення
платежів, внаслідок чого виник борг
перед банком.

Зазначав, що неодноразово просив
співробітників ПАТ КБ «Приватбанк»
надати для ознайомлення екземпляр
кредитного договору, який, за словами
представників банку, підписав. Однак,
його прохання не були задоволені.

Посилався на те, що він кредитний
договір за № SAMDN 9580 від 12.09.2006 року
не укладав, картою № НОМЕР_1 не
користувався. Ним були отримані
виписки по розрахунковому рахунку за
вказаним кредитним договором, але ні
одна операція з грошовими коштами, що
вказано у виписці, ніколи не була ним
здійснена. Крім того, він нікому не
видавав доручення або довіреність на
здійснення таких грошових операцій.

№22-ц/794/805/14
Головуючий у 1 інстанції Кириляк А.Ю.

Категорія 55
Доповідач
Перепелюк Л.М.

Вважав, що його права споживача є
порушеними, кредитний договір з
реквізитами № SAMDN 9580 від 12.09.2006
року є неукладеним, неправомірними
діями посадових осіб ПАТ КБ
«Приватбанк» йому завдана моральна
шкода.

Просив визнати кредитний договір №
SAMDN 9580 від 12.09.2006 року неукладеним,
заборгованість за кредитним договором
№SAMDN 9580 від 12.09.2006 року
безпідставною та стягнути з ПАТ КБ
«Приватбанк» на його користь 32 596,36
грн. моральної шкоди, завданої
неправомірними діями посадових осіб
ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 1 квітня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано кредитний договір №SAMDN 9580
від 12.09.2006 року неукладеним.

Визнано заборгованість за кредитним
договором №SAMDN 9580 від 12.09.2006 року
безпідставною.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

На рішення суду позивач ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
змінити рішення Вижницького районного
суду Чернівецької області від 01.04.2014
року в частині відмови стягнення з
відповідача моральної шкоди та
стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на
користь ОСОБА_1 32 596,36 грн. моральної
шкоди, завданої неправомірними діями
посадових осіб ПАТ КБ «Приватбанк».

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення
суду постановлене з порушенням норм
матеріального права, суд першої
інстанції незаконно звузив зміст
матеріальної норми права, а тому
неправильно її застосував.

ПАТ КБ «Приватбанк» також подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 01.04.2014 року в частині визнання
кредитного договору неукладеним та
визнання суми заборгованості за
кредитом необґрунтованою і ухвалити в
цій частині нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
в повному обсязі.

Вважає, що оскаржуване рішення
постановлене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
за недоведеністю обставин, що мають
значення у справі, невідповідності
висновків суду обставинам справи та
помилково дійшов до висновку, що банком
порушені норми Закону України «Про
захист прав споживачів».

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а
апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк»
підлягає задоволенню частково.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є:- неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
- недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

- невідповідність висновків суду
обставинам справи; - порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про захист прав
споживача неправильно застосував
норми матеріального права та зіслався
на обставини, які ним невстановлені,
його висновки не відповідають
обставинам справи, а обставини, які суд
вважав встановленими, є недоведеними.

Як встановлено судом зі слів позивача,
в кінці літа 2011 року він отримав
телефонний дзвінок від робітників ПАТ
КБ «Приватбанк», яким його повідомили
про те, що він підписав кредитний
договір № SAMDN 9580 від 12.05.2006 року і
ним допущено прострочення платежів,
внаслідок чого виник борг перед
банком, що підтверджується отриманими
ним виписками по розрахунковому
рахунку за вказаним кредитним
договором.

Кредитний договір в матеріалах справи
відсутній, а зі слів працівника банку
встановлено, що він не зберігся.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ
«Приватбанк» про захист прав
споживача та визнаючи кредитний
договір не укладеним, зіслався на те,
що підставами задоволення позову є те,
що у договорі про надання споживчого
кредиту відсутній ряд істотних умов,
передбачених чинним законодавством
України. Зокрема, у договорі про
надання споживчого кредиту відсутній
ряд істотних умов, передбачених чинним
законодавством України, а саме:
детальний розпис загальної вартості
кредиту для споживача; не визначена
дата видачі кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту; не закріплене
право дострокового повернення кредиту;
відсутній порядок обчислення
процентних доходів відповідно до
вибраного банком методу згідно з
вимогами нормативно-правових актів
Національного банку; відсутній
перелік, розмір і база розрахунку всіх
комісій (тарифів) банку, що пов'язані з
наданням, обслуговуванням і погашенням
кредиту, у тому числі комісії за
обслуговування кредитної
заборгованості, розрахунково-касове
вслуговування, юридичне оформлення
тощо; зазначений договір не містить
графік платежів (згідно зі строковістю,
зазначеною у договорі, - щомісяця,
щокварталу тощо) у розрізі сум
погашення основного боргу, сплати
процентів за користування кредитом,
вартості всіх супутніх послуг;
відсутнє абсолютне значення
подорожчання кредиту (у грошовому
виразі), розрахунок якого здійснюється
шляхом підсумовування всіх платежів
(проценти за користування кредитом, усі
платежі за супутні послуги, пов'язані з
наданням кредиту, його обслуговуванням
і погашенням), здійснених споживачем на
користь банку під час отримання,
обслуговування та погашення кредиту, в
договорі не визначені вид і предмет
кожної супутньої послуги, яка
надається споживачу; в договорі
відсутні умови відкриття, ведення та
закриття рахунку, відкритого з метою
зарахування на нього суми наданого
кредиту або надання кредиту за
рахунком (овердрафт), тарифи та всі суми
коштів, які споживач має сплатити за
договором банківського рахунку у
зв'язку з отриманням кредиту, його
обслуговуванням і погашенням.

Проте, наведені судом обставини не
можуть слугувати підставою для
задоволення позову, оскільки в
матеріалах справи взагалі відсутній
оспорюваний кредитний договір №SAMDN
9580 від 12.09.2006 року, що позбавляло
можливості суду давати оцінку його
змісту.

Таким чином, судом першої інстанції
неправильно встановлені
правовідносини, які склались між
сторонами, у зв'язку з чим судом
неправильно застосовано норми
матеріального права.

Відповідно до ст.11 ЦПК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, передбачених актами цивільного
законодавства, Конституцією України та
міжнародними договорами України, а
також їз дій осіб, не передбачених цими
актами, але які породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, наприклад, договори та
інші правочини створення речей, творча
діяльність, результатом якої є об'єкти
права інтелектуальної власності,
завдання майнової (матеріальної та
моральної шкоди іншій особі та інші
юридичні факти.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду. У випадках, встановлених
згаданими актами або договором,
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків може бути настання або не
настання певної події.

До прав, які підлягають
цивільно-правовому захисту,
відносяться всі майнові й особисті
немайнові права, які належать суб'єктам
цивільного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорення. Таким чином, у розумінні
закону, суб'єктивне право на захист - це
юридично закріплена можливість особи
використати заходи правоохоронного
характеру для поновлення порушеного
права і припинення дій, які порушують
це право.

Ст.3 ЦПК України передбачено. Що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом. Звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 2.4 Постанови
Правління Національного банку України
№223 від 30.04.2010 року «Про здійснення
операцій з використанням спеціальних
платіжних засобів» договір
укладається в письмовій формі. Умови
договору мають бути викладені
державною мовою. Укладення договору
іншою мовою здійснюється за
домовленістю емітента та клієнта
відповідно до законодавства України.
Один примірник договору зберігається
в емітента, а другий примірник
договору емітент зобов'язаний надати
клієнту під підпис. Емітент
зобов'язаний під час видачі
спеціального платіжного засобу
надати клієнту договір, правила
використання спеціального платіжного
засобу і тарифи банку.

Жодної із наведених у згаданій
постанові обставин для існування
договірних відносин між сторонами не
встановлено, що свідчить про їх
беззаперечну відсутність.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовною заявою
до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк»,
позивач ОСОБА_1 не надав будь-яких
доказів на підтвердження порушення,
невизнання або оспорювання його права
відповідачем.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до неправильного висновку, що
визнанням кредитного договору
неукладеним та заборгованості
безпідставною відновить порушене
право позивача.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що
йому завдано моральну шкоду
відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк»,
спростовується правильним висновком
суду 1 інстанції, викладеним ним у
мотивувальній частині рішення,
оскільки позивачем не надано жодного
доказу на підтвердження обставин, що
передбачені ст. 23 ЦК України, для
стягнення моральної шкоди, тобто
винних та неправомірних дій
відповідача, наявність шкоди, факт її
заподіяння відповідачем та причинного
зв'язку між діями відповідача та
заподіяною моральною шкодою.

Тому, висновок суду першої інстанції
про необхідність відмови у задоволенні
позову в цій частині є правильним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України,
апелянт ОСОБА_1 не надав суду належні
та допустимі докази на спростування
висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду
підлягає скасуванню в частині
визнання кредитного договору
неукладеним та заборгованості
безпідставною з постановленням нового
про відмову у задоволенні позову в цій
частині.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 01 квітня 2014
року в частині визнання кредитного
договору № SAMDN 9580 від 12.09.2006 року
неукладеним, визнання заборгованості
за даним кредитним договору
безпідставною скасувати.

В позові ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
кредитного договору № SAMDN 9580 від
12.09.2006 року неукладеним, визнання
заборгованості за даним кредитним
договору безпідставною відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту вступу його в законну
силу.

Головуючий:

Судді: