Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого судді Войнаренко Л.Ф.,

при секретарі Клименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1
про стягнення боргу,

В С
Т А Н О В И В:

2 січня 2014 року ПАТ КБ «
ПриватБанк» звернувся до суду із
позовом, в якому просить стягнути із
ОСОБА_1 борг за кредитним договором.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим,що що 10.01. 2008 року між
ним та ОСОБА_1 укладений кредитний
договір б/н, за умовами якого остання
отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом. У зв'язку з
неналежним виконанням ОСОБА_1 умов
кредитного договору утворилася
заборгованість у розмірі 14 552,61 грн., яка
складається із заборгованості по
кредиту - 4 994,00 грн.; заборгованості по
несплаченим процентам - 6851,06грн.;
заборгованості по несплаченій комісії
-1747,90грн.; штрафу (фіксована частина) 250,00
грн. ; штрафу ( процентна складова) - 679,65
грн., яку позивач просить стягнути з
відповідача та покласти на останнього
судові витрати.

В судове засідання представник
позивача не з»явився, направив суду
листа про слухання справи в його
відсутність.

Представник відповідача у
судовому засіданні позов не визнав,
надав суду письмові заперечення та
пояснив, що позивачем невірно
проведений розрахунок заборгованості
за кредитним договором, а саме невірно
визначена сума заборгованості за
кредитом ( тілом кредиту), також
позивачем до суми заборгованості були
включені несплачені щомісячні платежі,
по яким сплив строк позовної давності.
Крім того, позов заявлено із пропуском
строку позовної давності, що є
підставою для його відмови, звернувся
до суду із заявою про застосування
строку позовної давності.

Суд, заслухавши представника
відповідача, дослідивши письмові
докази по справі, вважає, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 10.01. 2008 року
між ПАТ КБ « ПриватБанк» та ОСОБА_1
укладений кредитний договір б/н, за
умовами якого остання отримала кредит
у розмірі 3000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідно до ч.1ст. 634 ЦК України-
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Згідно із ч.1ст.651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Складовими частинами кредитного
договору є « Заява позичальника», «
Умови та правила надання банківських
послуг» , « Правила користування
платіжною карткою» і за своєю правовою
природою він є договором приєднання.

За умовами кредитного договору,
ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі
3000,00 грн.( тіло кредиту), проте,
відповідно до розрахунку
заборгованості, станом на 31.10.2013 року,
заборгованість за кредитом ( тілом
кредиту) становить 4994,00 грн.

Суду не надано письмову згоду ОСОБА_1
на збільшення кредитного ліміту.

В свою чергу, ПАТ КБ « ПриватБанк» не
надав суду належних та допустимих
доказів на підтвердження обставини
збільшення кредитного ліміту зі згоди
ОСОБА_1 Суд критично ставиться до
доводів ПАТ КБ « Приватбанк», що при
зміні кредитного ліміту банк керувався
п.3.2, п.3.3 «Умов та правил банківських
послуг», в яких зазначено, що клієнт
погоджується із встановленням
кредитного ліміту за рішенням Банку і
клієнт дає право банку в будь-який
момент змінити (зменшити або збільшити)
кредитний ліміт.

Як вбачається із змісту «Умов і
правил надання банківських послуг»
вони підписані головою правління
банку ОСОБА_2, але не мають підпису
ОСОБА_1, її реквізитів, відсутня і дата
їх складання , а також жодної
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від «Заяви
позичальника», яка підписана ОСОБА_1

Таким, чином підстав вважати, що
банком отримана згода ОСОБА_3 на
укладення кредитного договору з
урахуванням вказаних «Умов і правил
надання банківських послуг» , які
передбачають підвищення кредитного
ліміту та на які нараховані проценти -
немає.

Крім, того відповідно до ч.4.ст.11
Закону України « Про захист прав
споживачів» договір про надання
споживчого кредиту укладається у
письмовій формі, один з оригіналів
якого передається споживачеві.
Обов'язок доведення того, що один з
оригіналів договору був переданий
споживачеві, покладається на
кредитодавця.

Відповідно до умов кредитного
договору ( п.5.4. «Правил користування
платіжною карткою») строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами.

Згідно із ч.2ст.1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у
спорі,зробленою до винесення ним
рішення.

Згідно із ч.4. ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

У разі несплати чергового
щомісячного платежу, право позивача є
порушеним і відповідно починається
перебіг строку позовної давності для
звернення з позовом до суду.

Перебіг позовної давності за
вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору про
погашення боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини, від дня, коли
відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Із наданих суду доказів
вбачається, що позивач до складу
заборгованості за кредитним договором
включив заборгованість по сплаті
процентів за період із 22.05.2008 року по
31.10.2013 року, заборгованість по сплаті
тіла кредиту за період із 30.12.2008 року по
31.10.2013 року та заборгованість по сплаті
комісії за період із 05.01.2009 року по
31.10.2013 року, тобто до складу кредитної
заборгованості були включені
несплачені щомісячні платежі, по яким
частково сплив строк позовної
давності.

Аналогічна позиція, про стягнення
заборгованості по несплаченим
щомісячним платежам, висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 06 листопада 2013 року (справа №
6-116цс13), яка відповідно до ст.ст.
214,360-7ЦПК України є обов'язковою для
всіх судів України.

Разом тим, строк позовної
давності сплив не тільки по
несплаченим окремим платежам, а й сам
позов подано із пропуском строку
позовної давності, з огляду на
наступне.

Так, згідно із п. 9.12 «Умов і правил
надання банківських послуг» договір
діє протягом 12 місяців з моменту його
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Як встановлено судом, кредитний
договір був укладений 10.01.2008 року на
строк 12 місяців, тобто до 10.01.2009 року.
Враховуючи, що жодна із сторін не
проінформувала іншу сторону про
припинення дії договору, його строк
продовжився до 10.01.2010 року, при цьому
наступна лонгація в « Умовах і
правилах надання банківських послуг» -
не передбачена.

Беручи до уваги, що строк дії
кредитного договору (враховуючи
лонгацію) закінчився 10.01.2010 року, отже
перебіг строку позовної давності, в
межах якого позивач мав право
звернутися до суду із вимогою про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, починається з 11.01.2010 року та
спливає 10.01.2013 року.

Як було вищезазначено, ПАТ КБ «
ПриватБанк» звернувся до суду із
вказаним позовом 2 січня 2014 року, тобто
за межами строкупозовної давності.
Поважності причин пропуску строку
позовної давності суду не надано.

Представником відповідача заявлено
про застосування строку позовної
давності, що є підставою для відмови у
позові.

За таких обставин, суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст.257,258,261,267 ЦК України,
ст.11 Закону України «Про захист прав
споживача», ст.ст.10,11,57-60,88,169,209, 212-215,218,223,
294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за кредитним договором
б/н від 10.01.2008 року - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду через
Вишгородський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з часу оголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.Ф.
Войнаренко.