Єдиний унікальний номер 205/7459/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2/205/237/14

20 травня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Тауса М.М.

при секретарі - Попович Х.О.

за участю: представника позивача -
Волнянської О.В., відповідача - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську в залі
суду цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору - Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області,
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області, Орган опіки
та піклування Ленінської районної у
м. Дніпропетровську
ради про виселення та зняття з
реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Дніпровськпромбуд» (далі - Позивач)
звернулось до ОСОБА_2 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області,
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області, Орган опіки
та піклування Ленінської районної у
м. Дніпропетровську
ради про виселення та зняття з
реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що ОСОБА_2 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 (далі - Відповідачі)
мешкають за адресою: м.
Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою про склад
родини від 10.06.2013 року за № 1-14/9-138.
Приміщення, яке займають відповідачі
не є житловим фондом, а санаторієм -
профілакторієм, який належить ПАТ
«Дніпровськпромбуд» на праві
колективної власності, що
підтверджується Актом передачі
державного нерухомого майна у
статутний фонд ВАТ
«Дніпровськпромбуд» від 23.06.1998 року,
затвердженим 24.06.1998 року, реєстраційним
посвідченням на об'єкти нерухомого
майна від 04.02.1999 року; технічним
паспортом від 23.07.2007 року
(інвентаризаційна справа № 36854),
виданим КП ДМБТІ, з якого вбачається, що
приміщення, яке займають відповідачі є
кімнатою відпочинку; планом
приватизації ОП ««Дніпровськпромбуд»
від 07.08.1995 року, в якому вказано перелік
державного житлового фонду, у тому
числі гуртожитки. Серед них відсутній
об'єкт, в якому мешкають відповідачі.
Частина приміщень будівлі, в якій
мешкають відповідачі, знаходяться в
аварійному стані і є небезпечними для
мешкання в них людей, інші приміщення є
непридатними для нормальної
експлуатації, що підтверджується
висновком про технічний стан
будівельних конструкцій будівлі
Придніпровської державної академії
будівництва і архітектури науково -
консалтингового підприємства
«Стеконік ЛТД» від 23.01.2006 року. Крім
того, в цій будівлі відсутні душові
кімнати, немає газопостачання. Далі,
позивач зазначає, що було
запропоновано відповідачам
переселитися в кімнату АДРЕСА_2. Цей
гуртожиток є державним житловим фондом
та знаходиться на балансі ПАТ
«Дніпровськпромбуд», що
підтверджується довідкою ПАТ
«Дніпровськпромбуд» від 10.06.2013 року за
№ 1-14/9-137. Гуртожиток обладнаний
душовими кімнатами, кухнями та взагалі
відповідає санітарним вимогам. Однак,
відповідачі відмовляються від
добровільного переселення, що не дає
змогу ПАТ «Дніпровськпромбуд»
виконати свої обов'язки, які
передбачені діючим законодавством. У
зв'язку з чим, позивач змушений
звернутися до суду та просити суд
виселити ОСОБА_2 разом з неповнолітнім
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з кімнати
АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, у надані
їм житлове приміщення кімнату АДРЕСА_2,
у м. Дніпропетровську, згідно наданого
ордеру ПАТ «Дніпровськпромбуд» за №
1687 від 10.06.2013 року, та зобов'язати
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, зняти з
реєстраційного обліку за адресою:
кімната АДРЕСА_1, у м. Дніпропетровську,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
стягнути судові витрати по справі.

Представник позивача Волнянська О.В. в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, просила їх
задовольнити, в обґрунтування позовних
вимог посилалась на обставини,
викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні
вимоги не визнали, просили у їх
задоволенні позивачу відмовити,
посилаючись на те, що кімнати у
гуртожитку АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську є житловим фондом,
тому що Дніпропетровською міською
радою не приймалося рішення щодо
визнання їх непридатними для
проживання та виведення із житлового
фонду, а тільки на підставі того, що
гуртожиток перейшов у власність ПАТ
«Дніпровськпромбуд» у процесі
приватизації, він не втратив статус
житлового фонду та не перестав бути
гуртожитком, так як в ньому проживають
мешканці відповідно до отриманих
ордерів.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 направили
на адресу суду заяву з проханням
слухання справи проводити за їх
відсутності, позовні вимоги не
підтримали в повному обсязі та
заперечували проти їх задоволення.

Представник відповідача Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області у судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
відповідач повідомлявся належним
чином, причини неявки суду не відомі.

Представник третьої особи
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи третя особа
повідомлялася належним чином, у своїх
письмових поясненнях зазначили що
позовні вимоги ПАТ
«Дніпровськпромбуд» не підлягають
задоволенню, посилалися на те, що в
процесі приватизації ОП
«Дніпровськпромбуд» до складу майна,
що не підлягає приватизації, увійшов
державний житловий фонд, у тому числі і
гуртожиток, який розташований за
адресою: АДРЕСА_2, який залишився у
державній власності на балансі
позивача. У зв'язку з цими обставинами,
вибір та забезпечення способу і умов
подальшого використання такого майна в
межах чинного законодавства належить
уповноваженому органу - державним
органам приватизації. Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області,
як орган управління об'єктом
державного житлового фонду -
гуртожитком на АДРЕСА_2 у м.
Дніпропетровську, згоди на вселення до
нього не надавало. Крім того, рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 03 вересня 2012 року, яке
постановою Вищого господарського суду
України від 5 березня 2013 року було
залишено без змін, ПАТ
«Дніпровськпромбуд» було зобов'язано
передати до комунальної власності
територіальної громади в особі
Дніпропетровської міськради об'єкти
державного житлового фонду, у тому
числі і гуртожиток, розташований за
адресою: АДРЕСА_2, а також об'єкти
інженерної інфраструктури, що їх
обслуговують, які не увійшли до
статутного фонду ВАТ
«Дніпровськпромбуд»; Дніпропетровську
міськраду зобов'язано прийняти до
комунальної власності територіальної
громади від ПАТ «Дніпровськпромбуд»
об'єкти державного житлового фонду, у
тому числі і гуртожиток, розташований
за адресою: АДРЕСА_2, а також об'єкти
інженерної інфраструктури, що їх
обслуговують, які не увійшли до
статутного фонду ВАТ
«Дніпровськпромбуд». На теперішній час
накази, які було видано з метою
виконання зазначеного рішення,
знаходяться на виконанні Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, вважає, що в
задоволені позову необхідно відмовити
за наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
спільного рішення правління та
профкому ВАТ «Дніпровськпромбуд» від 16
вересня 1993 року, протокол № 33 ОСОБА_2
було видано ордер № 510 на право
займання з родиною з трьох осіб: ОСОБА_2
- головний наймач, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_6 -
донька, житлової площі в гуртожитку на
АДРЕСА_1, кімн. № 1, розміром 23, 2 м2 (а.с. 47).

Згідно висновку про технічний стан
будівельних конструкцій будівлі,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
затвердженого директором НКП
«Стеконік, ЛТД» 23 січня 2006 року,
встановлено, що технічний стан в
приміщеннях віднесено до категорії ІІІ
(непридатне для нормальної
експлуатації) та до категорії ІV
(аварійне) та зроблено висновок, що без
капітального ремонту приміщення не
придатні для житла (а.с. 22-23).

Висновком з обстеження технічного
стану несучих і огороджуючих
конструкцій будівлі житлового будинку
АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, яке було
виконано у лютому 2014 року і затверджено
ректором ПДАБіА, було встановлено, що
перетинки, крівля, дверні і віконні
заповнення знаходяться у задовільному
стані, відповідають категорії К-ІІ;
конструкції крівлі, фундаментів та
стін відповідають категорії ІІІ з
осередками, які потребують поточного і
капітального ремонту; конструкції
міжповерхових і горищних перекриттів
за період експлуатації зазнали
значного фізичного зносу, потребують
капітального ремонту.

Рішенням засідання адміністрації і
профспілкової організації ПАТ
«Дніпровськпромбуд», яке відбулося 10
червня 2013 року, було ухвалено: у зв'язку
з аварійністю будівлі
санаторію-профілакторію за адресою:
АДРЕСА_1, переселити ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_4 з кімнати № 1 в будівлі
санаторію-профілакторію по пр.
Петровського, 34 в м. Дніпропетровську в
кімнату № 16 та № 17, розміром
17,5 м2, в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2,
та видати ордер на житлову площу (а.с. 25).

На підставі сумісного рішення
адміністрації і профспілки ПАТ
«Дніпровськпромбуд» від 10 червня 2013
року на ім'я ОСОБА_2 було видано ордер №
1687 від 10 червня 2013 року на житлові
приміщення у гуртожитку та надано
право займати, з родиною з чотирьох
осіб, житлову площу у гуртожитку № 5 по
АДРЕСА_2, кімната № 16, розміром 17,2 м2 та
кімната № 17, розміром 17,5 м2.

Відмовляючи в задоволені позову суд
виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає
права, свободи та інтереси, фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Звертаючись до суду із вказаним
позовом, позивач просить суд в виселити
відповідачів із займаного ними
приміщення. Разом з цим, судом
встановлено, що таке спірне приміщення
має статус нежитлового.

Такий висновок суду ґрунтується на
оцінці у їх сукупності наступних
письмових доказах. Так, згідно плану
приватизації орендного підприємства
«Дніпровськпромбуд», затвердженого
начальником Регіонального відділення
Фонду держмайна України по
Дніпропетровській області 7 серпня 1995
року, приміщення за адресою: м.
Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, не
відноситься до категорій житлові
будинки та гуртожитки. Зазначена
будівля є об'єктом
соціально-побутового значення,
створеного за рахунок фонду
соціального розвитку, та має статус
санаторію-профілакторію. Актом
передачі державного нерухомого майна у
статутний фонд ВАТ
«Дніпровськпромбуд», правонаступником
якого, відповідно до Статуту є ПАТ
«Дніпровськпромбуд», від 23 червня 1998
року, затвердженого заступником
начальника Регіонального відділення
Фонду держмайна України по
Дніпропетровській області 24 червня 1998
року, будівля за адресою: АДРЕСА_1,
передавалася до статутного фонду
підприємства, як
санаторій-профілакторій (а.с. 14).

Також реєстраційним посвідченням на
об'єкти нерухомого майна, які належать
юридичним особам, від 4 лютого 1999 року
ДБТІ посвідчено, що частина будівлі
санаторію-профілакторію під літ. А-4
загальною площею - 3 549,8 м2, розташована
за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована за
ВАТ «Дніпровськпромбуд»,
правонаступником якого є ПАТ
«Дніпровськпромбуд», на праві
колективної власності на підставі
наказу № 12/01-3ВП регіонального відділу
Фонду державного майна України по
Дніпропетровській області, акт
передачі нерухомого майна від 24 червня
1998 року. Об'єкт АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську складається з
частини будівлі
санаторію-профілакторію літ. А-4: підвал
- поз. 1-5, 12-32; перший поверх - поз. 6-19, 22-34,
42-47; другий поверх - поз.1-33; третій
поверх - поз. 33а, 34-38, 40-67, 68а; четвертий
поверх - поз. 68-п (а.с. 21).

Технічним паспортом з реєстровим
номером № 9501779 від 23 липня 2007 року
частина будівлі за адресою: АДРЕСА_1, є
санаторієм-профілакторієм, а кімната №
2, площею 29,6 м2, є кімнатою відпочинку
(а.с. 15-17).

Таким чином, з наведеного вбачається,
що зайняте відповідачами приміщення не
віднесене до житлового фонду, як
наслідок є нежитловим, а відтак до
правовідносин із приводу володіння та
користування таким спірним майном слід
застосовувати норми цивільного, а не
житлового законодавства.

Такий висновок суду повністю
кореспондується із правовими
позиціями Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ, викладеними в
ухвалі Судової палати з цивільних
справ від 06 лютого 2013 року по справі №
6-47321 св 12, за позовом ПАТ
«Дніпропетровськпромбуд»» до ОСОБА_8 з
тотожними даній цивільній справі
предметом та підставою позову.

Суд з вказаного приводу зауважує, що
виселення є способом захисту
порушеного житлового, а не цивільного
права, та передбачений виключно
нормами нормативно-правових актів,
зокрема ЖК України, які регламентують
суспільні відносини, що склалися із
приводу користування виключно
житловими приміщеннями.

Способи захисту цивільних прав
передбачені у статті 16 Цивільного
кодексу України, ними згідно частини 2
зазначеної норми є: 1) визнання права; 2)
визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Таким чином, у контексті врегулювання
спірних правовідносин, що виникли між
сторонами по даній цивільній справі,
нормами виключно цивільного
законодавства, позбавлення права
користування майном у вигляді
нежитлового приміщенням може
відбуватись шляхом пред'явлення
негаторного позову щодо усунення
перешкод у здійсненні власником права
користування та розпорядження таким
майном, а не позову про виселення осіб.

Суд не може взяти до уваги посилання
позивача в описовій частині позову на
ст.ст. 319, 322 ЦК України, оскільки суд,
керуючись принципом диспозитивності
цивільного судочинства, розглядає
справу виключно в межах позовних вимог,
заявлених сторонами (ст. 11 ЦПК України).
Оскільки предмет даного позову
відображає волевиявлення позивача
щодо застосування до відповідачів
способу захисту права, яке
врегульоване житловим, а не цивільним,
законодавством, то суд вимушений
розглядати дану цивільну справу
виключно в контексті таких позовних
вимог.

Судом було роз'яснено представнику
позивача право на зміну підстави та
предмету позову, однак позивач (його
представник) вказаним правом не
скористалися, наполягали на розгляду
позову із предметом такого позову щодо
виселення відповідачів із спірного
нежитлового приміщення.

З огляду на викладене та встановивши,
що ст. 16 ЦК України не передбачено
такого способу захисту цивільних прав
як виселення, суд доходить висновку, що
зазначені вимоги позивача в обраний
ним спосіб захисту порушеного права не
підлягають задоволенню, оскільки
обраний спосіб захисту порушеного
права є підставою для відмови в позові.

Стосовно частини позовної вимоги про
вселення відповідачів до житлових
кімнат у будівлі гуртожитку, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2, суд
зазначає про наступне.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 03
вересня 2012 року, яке постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 27 листопада 2012
року і постановою Вищого
господарського суду України від 5
березня 2013 року було залишено без змін,
ПАТ «Дніпровськпромбуд» було
зобов'язано передати до комунальної
власності територіальної громади в
особі Дніпропетровської міськради
об'єкти державного житлового фонду, у
тому числі і гуртожиток, розташований
за адресою: АДРЕСА_2, а також об'єкти
інженерної інфраструктури, що їх
обслуговують, які не увійшли до
статутного фонду ВАТ
«Дніпровськпромбуд»; Дніпропетровську
міськраду зобов'язано прийняти до
комунальної власності територіальної
громади від ПАТ «Дніпровськпромбуд»
об'єкти державного житлового фонду, у
тому числі і гуртожиток, розташований
за адресою: АДРЕСА_2, а також об'єкти
інженерної інфраструктури, що їх
обслуговують, які не увійшли до
статутного фонду ВАТ
«Дніпровськпромбуд». На теперішній час
зазначене рішення знаходиться на
стадії виконання в Управлінні
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області.

Також згідно довідки № 1-14/9-137 від 10
червня 2013 року будівля гуртожитку, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2, є
державною власністю і знаходиться на
балансі ПАТ «Дніпровськпромбуд» (а.с. 6).

Форму спеціального ордера встановлено
Примірним положенням про гуртожитки,
затвердженим постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.86 N 208, при цьому
ордер на жилу площу в гуртожитку
дійсний протягом 30 днів.

Зазначені обставини свідчать про те, що
станом на час розгляду справи по суті
такий ордер на поселення відповідачів
втратив чинність, безпосередньо
позивач не є власником гуртожитку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_2, та не
є адміністрацією підприємства, де
працюють відповідачі, у зв'язку з чим не
має повноважень розпоряджатись такими
житловими приміщеннями. У зв'язку з чим
виданий ПАТ «Дніпровськпромбуд» ордер
на поселення до такого гуртожитку не
породжує для сторін спору певних
юридичних прав та обов'язків, у тому
числі прав відповідачів на зайняття
житлових кімнат, ні обов'язку для
позивача по наданню їм житлових кімнат
у будівлі гуртожитку, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_2. Відтак позов в
означеній частині не ґрунтується на
вимогах закону.

Не може суд погодитись із доводами
представника позивача щодо
необхідності відселення відповідачів
із спірного приміщення начебто у
зв'язку із аварійності такої будівлі.

Так, на підставі ст.7 ЖК України,
непридатні для проживання жилі будинки
і жилі приміщення переобладнуються для
використання в інших цілях або такі
будинки зносяться за рішенням
виконавчого комітету обласної, міської
(міста республіканського
підпорядкування) Ради народних
депутатів. Порядок обстеження стану
жилих будинків з метою встановлення їх
відповідності санітарним і технічним
вимогам та визнання жилих будинків і
жилих приміщень непридатними для
проживання встановлюється Радою
Міністрів Української РСР.

Згідно Постанови Ради Міністрів
Української РСР від 26 квітня 1984 року за
№ 189 "Про порядок обстеження стану
жилих будинків з метою встановлення їх
відповідності санітарним та технічним
вимогам та визнання жилих будинків і
жилих приміщень непридатними для
проживання", є чинною на теперішній час,
в пункті 5 якої передбачено, якщо під
час обстеження стану жилих будинків
буде виявлено невідповідність
санітарним і технічним вимогам цих
будинків (жилих приміщень), яку можливо
і доцільно усунути шляхом проведення
капітального ремонту,
житлово-експлуатаційна організація
вирішує в установленому порядку
питання про проведення такого ремонту.

В разі неможливості або недоцільності
проведення капітального ремонту
житлово-експлуатаційна організація
вносить до виконкому районної, міської,
районної у місті Ради народних
депутатів пропозицію про визнання
жилого будинку (жилого приміщення)
таким, що не відповідає вказаним
вимогам і є непридатним для проживання.
При цьому додаються такі документи: а)
акт обстеження стану жилого будинку з
відповідним висновком; б) технічний
паспорт жилого будинку з даними про
його фізичну зношеність; в) висновок
проектної або науково-дослідної
організації (при необхідності) щодо
технічного стану жилого будинку
(жилого приміщення) та про неможливість
або недоцільність проведення
капітального ремонту будинку (жилого
приміщення); г) висновок органу або
закладу санітарно-епідеміологічної
служби щодо відповідності жилого
будинку (жилого приміщення) санітарним
вимогам.

Для обстеження стану жилих будинків,
зазначених в абзаці другому пункту 5
цього Положення, виконавчий комітет
відповідної місцевої Ради народних
депутатів призначає комісію в такому
складі: заступник голови виконавчого
комітету місцевої Ради (голова
комісії), начальник управління
(відділу) житлового (комунального)
господарства виконавчого комітету
місцевої Ради (заступник голови
комісії), представник органу або
закладу санітарно-епідеміологічної
служби, представник відділу
(управління) у справах будівництва і
архітектури виконавчого комітету
місцевої Ради або районний архітектор,
представник органу державного
пожежного нагляду, депутат місцевої
Ради, інженер житлово-експлуатаційної
організації (секретар комісії),
представник громадського будинкового
комітету.

Судом встановлено, що в матеріалах
справи міститься лише акт,
затверджений рішенням Виконавчого
комітету Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради від 17.02.2006 року
за № 189 відповідно до змісту якого
аварійним визнано лише приміщення
кухні ІІ поверху, а не приміщення в
цілому, та рекомендовано ПАТ
«Дніпровськпромбуд» вжити заходів
щодо термінової розгрузки конструкцій
міжповерхового перекриття першого
поверху.

Тобто займане відповідачами
приміщення не визнано таким, що не
придатне для проживання. Безпосередньо
висновок з обстеження технічного стану
несучих і огороджуючих конструкцій
будівлі житлового будинку АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, який був виконаний у
лютому 2014 року не може підмінювати
собою відповідний акт виконавчих
комітетів органів місцевого
самоврядування щодо визнання будівлі
аварійною та непридатною її для
проживання.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
відповідачів з реєстраційного обліку у
спірному приміщенні, то суд вважає, що
така позовна вимога не підлягає
задоволенню з огляду на наступне. Так,
відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених прав,
а суд, здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

В даному випадку судом рішення про
усунення позивачем перешкод в
користуванні таким спірним
приміщенням не ухвалювалось, окрім
цього судом встановлено, а позивачем
визнано, що до вказаного відповідача
(Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області) з приводу
зняття з реєстрації позивач також не
звертався, тому вимоги про зняття такої
особи з реєстрації, є такими, що
заявлені передчасно та без належних на
те підстав, та за відсутності спору між
позивачем та таким відповідачем.

За вказаних обставин та приписів
чинного законодавства України, суд
доходить висновку, що у даному випадку
відсутні правові підстави для
ухвалення судового рішення про
задоволення вказаних позовних вимог,
тому в задоволенні позову слід
відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, суд
зазначає, що у зв'язку із відмовою в
задоволенні позову такі витрати у
вигляді судового збору слід віднести
на рахунок позивачів за такими
позовами у відповідності до вимог ст. 88
ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 3,4 ЦК України , ст.ст. 66- 68, 145 ЖК
України, ст.ст. ст. ст. 615, 625 ч.1 ЦК
України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору - Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області,
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області, Орган опіки
та піклування Ленінської районної у
м. Дніпропетровську
ради про виселення та зняття з
реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя
М.М. Таус