Справа № 344/987/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1196/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р.В.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючої Горейко М.Д.

Суддів: Вакарук В.М., Бойчука
І.В.

Секретаря Гавриляк Є.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, представника
позивача Деренько З.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
ОСОБА_2 про виселення без надання
іншого житлового приміщення за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 27
березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 27
березня 2014 року задоволено позов
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради.
Вирішено виселити ОСОБА_2 з кімнати
НОМЕР_1, що на АДРЕСА_1, без надання йому
іншого житлового приміщення.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, неправильне застосування норм
матеріального і порушення норм
процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не взяв до уваги те, що спірну
кімнату він зайняв з дозволу ЖЕО №2,
даного йому в усній формі, оскільки
кімната НОМЕР_2, в якій він проживає,
практично не придатна для проживання.
На його прохання була створена комісія,
яка обстежила його житло і встановила,
що будинок АДРЕСА_1 побудований у 1963
році, кімната НОМЕР_2, яку він займає,
розміщена в куті будинку і одна її
стіна повністю покрита пліснявою, в
кімнаті відчутний запах вологості.
Таким чином проживання в даній кімнаті
є небезпечним для здоров'я. Він
неодноразово звертався до виконавчого
комітету про надання йому
однокімнатної квартири, однак,
враховуючи важку ситуацію з вільним
житлом у м. Івано-Франківську,
пропонував розглянути можливість
приєднання до кімнати НОМЕР_2, яку він
займає, суміжної кімнати НОМЕР_1.

З наведених підстав просить рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 27
березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
нього відмовити.

У засіданні апеляційного суду апелянт
доводи скарги підтримав з наведених у
ній мотивів.

Представник позивача Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги не визнав, рішення
суду першої інстанції вважав законним
і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким
вимогам відповідає.

Задовольняючи позов Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем ОСОБА_2 не надано
суду жодного доказу про те, що
Виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради
приймалося рішення про надання йому
кімнати НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та видавався
ордер на його вселення в дане житлове
приміщення, як і не надано доказів про
те, що він займає спірне житло
правомірно, на законних підставах, а
тому позовні вимоги Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Такий висновок суду відповідає
встановленим обставинам справи та
узгоджується з нормами матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЖК України державний
житловий фонд перебуває у віданні
місцевих Рад народних депутатів
(житловий фонд місцевих Рад) та у
віданні міністерств, державних
комітетів і відомств (відомчий
житловий фонд).

Судом першої інстанції установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
рішенням Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
21.03.2007 року №127 будинкам АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 надано статус житла для
тимчасового проживання (а.с. 4).

На підставі рішення Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради від 16.06.2009 року №298 будинкам
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 надано статус
гуртожитків для проживання сімей, за
винятком кімнат НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5,
НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10,
НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14,
НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18
будинку АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Рішенням Івано-Франківської міської
ради від 31.01.2012 року №580-20 гуртожитки, що
перебували на балансах
житлово-експлуатаційних організацій
міста, передано на баланс КП «Дирекція
замовника» (а.с. 6).

Судом також встановлено, що рішенням
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
31.08.2011 року №502 багатодітній сім'ї
ОСОБА_6 надано кімнату з фонду для
тимчасового проживання НОМЕР_1
житловою площею 16,54 кв.м по АДРЕСА_1, на
склад сім'ї 4 особи, та видано
відповідних ордер на житлову площу в
будинку тимчасового проживання
громадян з правом реєстрації терміном
на один рік (а.с.7, 8).

Згідно довідки КП «Дирекція замовника»
від 10.10.2012 року №1603 в кімнаті НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1 зареєстровані 4 чоловік -
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 9).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 58 ЖК
України на підставі рішення про
надання жилого приміщення в будинку
державного або громадського житлового
фонду виконавчий комітет районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів
видає громадянинові ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надане
жиле приміщення.

Згідно п. 16 Порядку надання і
користування житловими приміщеннями з
фондів житла для тимчасового
проживання, затвердженого постанови
КМУ від 31 березня 2004 року №422, ордер та
договір найму є підставою для вселення
в житлове приміщення з фондів житла для
тимчасового проживання і для
користування таким житлом на
договірних умовах.

Незважаючи на те, що ОСОБА_6 з сім'єю був
виданий ордер на вселення в кімнату
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, остання не мала
можливості вселитися в дане житло,
оскільки вказана квартира була зайнята
відповідачем ОСОБА_2 При цьому, в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази правомірності проживання
ОСОБА_2 в кімнаті НОМЕР_1 по АДРЕСА_1,
видачі йому Виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради ордеру
на вселення в дане спірне житлове
приміщення чи укладення з ним договору
найму житлового приміщення. Більше
того, факт неправомірного проживання
ОСОБА_2 в кімнаті НОМЕР_1 по АДРЕСА_1
підтверджується заявою ОСОБА_6 від
29.08.2012 року (а.с. 10), актом від 09.10.2012 року
(а.с. 11), листом КП «Дирекція замовника»
від 11.10.2012 року №286 (а.с. 12) та заявами
самого ОСОБА_2 від 13.09.2013 року та 28.01.2014
року (а.с. 54, 67-68), в яких він фактично
визнав, що спірна кімната НОМЕР_1
зайнята ним для проживання на час
проведення ремонту в кімнаті НОМЕР_2.

Суд першої інстанції, оцінивши такі
докази, що були надані сторонами в
обґрунтування вимог позову та їх
заперечення, з урахуванням положень ч. 3
ст. 116 ЖК України вірно дійшов висновку
про те, кімната НОМЕР_1 по АДРЕСА_1
зайнята ОСОБА_2 самоправно, а тому його
слід виселити із вказаної кімнати без
надання йому іншого жилого приміщення.

В силу дії ч. 2 ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції не вправі
переоцінювати докази, які судом першої
інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази і їх не надано суду
апеляційної інстанції, що давало б
підставу для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції відповідає встановленим
судом обставинам і визначених
відповідно до них правовідносинам,
неправильного застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального судом не встановлено.

З огляду на викладене та з урахуванням
положень ст. 308 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради слід
відхилити, а оскаржуване рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 27
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Вакарук В.М.

Бойчук І.В.