Справа № 203/2190/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року
Кіровський районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Чередник І.О.

за участю : позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Дяченко
Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Четверта дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності в порядку
спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Четверта дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності в порядку
спадкування. (а.с. 2-7)

Позивач у позовній заяві та
представник позивача у судовому
засіданні посилалась на те, що 28.09.1983
року рішенням ВК ДМР ОСОБА_4 було
дозволено установку металічного
гаражу для автомашини з ручним
управлінням по АДРЕСА_2. Відповідно до
свідоцтва про право власності ОСОБА_4
належало 62/100 домоволодіння АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, у зв'язку з
чим, вищезазначене домоволодіння
перейшло в спадок позивачу. В жовтні 2013
року позивач звернулась до Четвертої
ДДНК з заявою про видачу свідоцтва про
право на спадщину на гараж, який
розташований за адресою: АДРЕСА_2, після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 Однак,
04.10.2013 року позивач отримала від
нотаріальної контори постанову про
відмову у вчиненні нотаріальної дії,
оскільки позивачем при зверненні не
було надано правовстановлюючих
документів на спадкове майно.
Враховуючи викладене, позивач вважає,
що після смерті ОСОБА_4 до неї, як до
спадкоємниці фактично перейшло право
власності на гараж, тому позивач
звернулась до суду та просила суд
визнати за нею право власності на
нерухоме майно, а саме на гараж, 1983 року
побудови, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_4 (а.с. 2-7)

У судовому засіданні позивач та
представник позивач заявлені позовні
вимоги підтримали у повному обсязі та
наполягали на їх задоволенні. (а.с. 86)

Представник виконавчого комітету ДМР у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечувала, посилаючись на те,
що позивач не зверталась до міської
ради з зазначеною вимогою, та не надала
до матеріалів справи доказів порушення
прав позивача з боку відповідача. Крім
того, спадкодавець ОСОБА_4 за життя не
набув права власності на гараж, а отже
позивач, як спадкоємець не має права на
спадкування гаражу, оскільки він не
входить до складу спадщини померлого
ОСОБА_4 Також, представник відповідача
зазначила, що позивач відповідно до
норм чинного законодавства має право
на будівельні матеріали, та інші
матеріали, якими був збудований гараж,
тому враховуючи викладене представник
відповідача просила суд відмовити
позивачу у задоволенні позову в
повному обсязі. (а.с. 86)

Представник Четвертої ДДНК у судове
засідання не з'явилась, про час, дату та
місце розгляду справи повідомлялась
належним чином, але надіслала на адресу
суду заяву в якій посилалась на велику
завантаженість нотаріальної контори
та просила суд розглянути дану справу
без їхнього представника та винести
рішення на свій розсуд. (а.с. 65, 67-68, 73, 77)

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного
висновку з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 був батьком позивача
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується інформаційною
довідкою зі Спадкового реєстру від
16.04.2014 року, копією паспорту ОСОБА_1 та
іншими письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи. (а.с. 8, 45, 74-75, 78-79, 81)

Судом встановлено, що 11.10.1994 року ОСОБА_4
склав заповіт на випадок смерті та
зробив розпорядження, відповідно до
якого все майно, яке належало йому та де
б воно не знаходилося і в чому б не
полягало він заповів ОСОБА_1, що
підтверджується копією заповіту від
11.10.1994 року, наявною в матеріалах
справи. (а.с. 15)

Встановлено, що після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 на підставі заяви
про прийняття спадщини за заповітом №
1393 від 21.08.2004 року від імені ОСОБА_1 було
відкрито спадкову справу на підставі
якої 11.06.2005 року було видано свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на
ім'я ОСОБА_1, викладене підтверджується
листом Четвертої ДДНК від 30.04.2014 року,
наявним в матеріалах справи. (а.с. 81)

Встановлено, що 28.09.1983 року на підставі
рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради
народних депутатів м.
Дніпропетровська, ОСОБА_4 було
дозволено установку металічного
гаражу для автомашини з ручним
управлінням по АДРЕСА_2, який на
сьогоднішній день перейменований на
АДРЕСА_2, що підтверджується копією
рішення від 28.09.1983 року, копією
затвердженого списку перейменованих
вулиць, копіями фото гаража, копією
технічного паспорту на нежитлові
приміщення (гараж) від 09.10.2013 року та
іншими письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи. (а.с. 9-12, 19-44)

З матеріалів справи вбачається, що
04.10.2013 року державним нотаріусом були
вивчені документи подані позивачем для
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом та відмовлено в видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на гараж № б/н, що розташований
за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з тим, що
він не належить ОСОБА_4, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки при зверненні до
нотаріальної контори позивачем не було
надано правовстановлюючих документів
на спадкове майно, та згідно довідки КП
«ДМБТІ» реєстрація права власності на
зазначений гараж не провадилася,
тобто, право власності на зазначений
гараж ні за ким не зареєстровано, а отже
право власності на спадкове майно у
спадкодавця відсутнє, викладені
обставини підтверджуються копією
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 04.10.2013 року та
копією довідки КП «ДМБТІ» від 19.09.2013
року, наявними в матеріалах справи. (а.с.
17-18)

Також, судом встановлено, що 11.02.2014 року
позивач зверталась з запитом до
Головного архітектурно-планувального
управління ДМР щодо присвоєння адреси
індивідуальному гаражу по АДРЕСА_2, за
результатом розгляду якого, позивачу
було відмовлено в присвоєнні адреси
індивідуальному гаражу, оскільки при
звернені позивачем не було надано всіх
необхідних документів визначених
Положенням щодо адресації об'єктів
нерухомого майна у м. Дніпропетровську
№ 42/35 від 29.05.2013 року, що
підтверджується копією листа від 04.03.2014
року та копією викопіювання з
генерального плану міста, наявними в
матеріалах справи. (а.с. 47-49)

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані Конституцією
України, нормами Цивільного кодексу
України та іншими нормативно-правовими
актами.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
передбачено, що спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що
незаборонені законом, зокрема із
правочинів.

А відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України,
визначено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права
або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, у тому
разі, коли в нього відсутні
правовстановлюючі документи.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено
перелік випадків, у яких видається
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що підтверджує
виникнення права власності.

Пунктом 35 Порядку ведення Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 11.02.2014 року встановлено, що у
випадках, установлених законодавством,
державний реєстратор за результатом
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень оформляє свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
якому присвоюється індексний номер,
фіксується дата та час його формування.

Положенням п. 7 Постанови Пленуму ВСУ №
7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» роз'яснено,
якщо спадкодавцем було здійснене
самочинне будівництво (частина перша
статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить
право власності на будівельні
матеріали, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва. Якщо право власності на
самочинно зведену будівлю визнано
судом за власником (користувачем)
земельної ділянки, на якій вона
розміщена, то до складу спадщини
входить право на відшкодування витрат
на будівництво (частина шоста статті 376
ЦК). До спадкоємців, які прийняли
спадщину, у разі знесення самочинного
будівництва переходить обов'язок
відшкодувати вартість витрат на його
знесення і приведення земельної
ділянки до попереднього стану (частини
четверта, сьома статті 376 ЦК).

Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» визначено, що
відповідно до статті 1225 ЦК право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.
Правило статті 1225 ЦК про те, що при
переході до спадкоємців права
власності на житловий будинок, інші
будівлі та споруди до них переходить
право власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, і у розмірі, який необхідний
для їх обслуговування, якщо інший її
розмір не визначений заповітом,
необхідно розуміти так, що така ділянка
переходить у власність або
користування спадкоємців, якщо її було
надано в установленому порядку, в
межах, визначених при наданні, за умови,
що спадкодавець не складав заповіту
щодо розпорядження земельною ділянкою,
належною йому на праві власності.

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК
України доказами є будь які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Суд при розгляді позовних вимог
виходив з того, що за життя ОСОБА_4 не
зареєстрував за собою право власності
на підставі рішення виконавчого
комітету ДМР народних депутатів м.
Дніпропетровська від 28.09.1983 року на
дозволену йому установку металічного
гаражу для автомашини з ручним
управлінням, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_2, а отже на момент
смерті ОСОБА_4 не набув право власності
на гараж за вищезазначеною адресою,
оскільки в порядку визначеному чинним
законодавством за життя не звернувся
до відповідних органів для державної
реєстрації права власності на гараж.

Крім того, суд при вирішенні позовних
вимог приймає до уваги, що позивачем
при зверненні до нотаріальної контори
щодо видачі свідоцтва про право на
спадщину - гараж, не було надано
правовстановлюючих документів на
спадкове майно та згідно довідки КП
«ДМБТІ» реєстрація права власності на
гараж за адресою: АДРЕСА_2 не
проводилась, тобто на даний час право
власності на зазначений гараж ні за ким
не зареєстровано, а отже суд приходить
до висновку, що право власності на
спадкове майно у спадкодавця відсутнє.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до
уваги пояснення сторін у судовому
засіданні, відповідно до яких, позивач
підтвердила факт самовільного
будівництва гаражу без отримання
необхідних дозволів, враховуючи, що
право власності на гараж переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування (зі збереженням його
цільового призначення) при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
гараж або іншим правовстановлюючим
документом, однак як вбачається з
матеріалів справи, позивачем не було
надано до суду належних доказів
підтверджуючих факт набуття право
власності на гараж за померлим ОСОБА_4,
а отже суд приходить до висновку про
відсутність законних підстав для
включення гаражу до складу спадщини
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та
визнання за позивачем права власності
на гараж, який розташований за адресою:
АДРЕСА_2, оскільки він не належить
ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2, тому у
задоволенні позову необхідно
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1
ст. 321, 328, 331, 376, 392, 1216, 1217, 1225 ЦК України
ст. 18 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», п. 35 Порядку
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 11.02.2014 року,
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 у задоволенні позову до
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Четверта дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності в порядку
спадкування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Ф.Ф. Маймур