Справа № 569/1658/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
Рівненський міський суд

Рівненської області в особі судді -
Кучиної Н.Г.

при секретарі - Цимбалюк А.І.

з участю представника позивача -
ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про визначення частки у праві
спільної сумісної власності, -

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до
Рівненського міського суду з позовом
до ОСОБА_2 про визначення частки у
праві спільної сумісної власності. В
обґрунтування позову посилається на
те, що 17 березня 1989 року він уклав
шлюб з ОСОБА_2

11 жовтня 1999 року шлюб між
ними було розірвано. Під час шлюбу
ними була придбана квартира АДРЕСА_1
відповідно до договору купівлі-
продажу, що був оформлений на ім»я
ОСОБА_2 Після розлучення жодного
спору щодо поділу майна не було,
проте умовою його відмови від 12
частини квартири було зобов»язання
подарувати її синові ОСОБА_6

У 2014 році син- ОСОБА_6
запропонував йому подарувати частку
квартири АДРЕСА_1 однак він не може
виконати своє зобов»язання, оскільки
частки у праві спільної сумісної
власності у нього та ОСОБА_2 не
визначені.

Просить суд визначити його
частку у праві спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1 у
розмірі 12 частини.

В судовому засіданні
представник позивача - адвокат
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в
повному обсязі з підстав, викладених
у позовній заяві. Додатково суду
пояснила, що строк позовної давності
її довірителем не пропущений,
оскільки перебіг трирічного строку
позовної давності починається з дня
виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення свого права.
Порушенням свого права позивач
вважає намір, як йому стало відомо зі
слів їх спільного сина, ОСОБА_2
продати цілу квартиру.

Крім того, додатково пояснила, що
у даному випадку не стоїть спір про
поділ майна, а позивач хоче лише
визначити розмір частки, що є у праві
спільної сумісної власності, а отже
строки позовної давності не минули.

Просить суд, позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволити, визначити частку
ОСОБА_4 у праві спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
розмірі 12 частини.

Відповідач ОСОБА_2 та її
представник - ОСОБА_3 позовні вимоги
не визнали. Суду пояснили, що жодних
доказів, що ОСОБА_2 має намір продати
квартиру не має. Крім того, зазначили,
що на момент розірвання шлюбу, в
рішенні Рівненського міського суду
зазначено, що позивач ОСОБА_4 спору
стосовно спільно набутого майна
немає, а отже на момент подання
вказаного позову минули строки
давності звернення до суду.

Зазначили, що квартира АДРЕСА_1
придбана виключно на кошти, які
належали особисто ОСОБА_2 З 1996 року
позивач ОСОБА_4 проживав з іншою
жінкою, спільного господарства не
вів, а отже спірна квартира, в силу
ст. 28 КпШС є власністю ОСОБА_2
Зазначили, що син позивача - ОСОБА_6,
якому має намір подарувати свою
частку ОСОБА_4 не зможе раціонально
володіти, користуватись та
розпорядитись вказаним майном, а тому
просять у задоволенні позову
відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення
частки у праві спільної сумісної
власності підлягають до задоволення
з наступних підстав.

В судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому
відділом ЗАГС м.Рівне 17 березня 1989
року шлюбі.( а.с. 8)

Рішенням Рівненського міського
суду від 11 жовтня 1999 року шлюб між
ними розірвано ( а.с.9), про що видано
свідоцтво НОМЕР_1 від 23.11.1999 року (
а.с.10)

З оглянутого в судовому
засіданні договору купівлі продажу
від 14.03.1997 року вбачається, що ОСОБА_2
придбала квартиру АДРЕСА_1 та
зареєструвала право власності на
вказану квартиру.( а.с. 51)

За таких підстав, в судовому
засіданні належними та допустимими
доказами підтверджено ту обставину,
що квартира АДРЕСА_1 була придбана
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 під час перебування
їх у шлюбі.

У відповідності до п.1 Прикінцевих
положень Сімейного кодексу України,
цей кодекс набирає чинності
одночасно з набранням чинності
Цивільним Кодексом України.

Відповідно до п.1.4. Прикінцевих
положень Цивільного Кодексу України,
цей кодекс набирає чинності з 01
січня 2004 року., щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України,
положення цього кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб
і сім"ю України ( 1969 року) ( далі по
тексту КпШС України ) чинного на
момент набуття права власності на
квартиру в АДРЕСА_1 майно нажите
подружжям за час шлюбу, є його
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

За таких підстав, в судовому
засіданні встановлено і дана
обставина не спростована належними
та допустимими доказами, що спірна
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Доводи представника відповідача та
ОСОБА_2, що позивач ОСОБА_4 з 1996 року
проживав окремо від ОСОБА_2, з іншою
жінкою, тобто було фактично припинено
шлюб, а отже в силу ст. 28 КпШС
квартира АДРЕСА_1 є лише власністю
ОСОБА_2 в судовому засіданні
належними та допустимими доказами не
підтверджено, а з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2
перебували у шлюбі до 11 жовтня 1999
року, а отже квартира була придбана
під час шлюбу.

Суд не приймає до уваги і доводи
відповідача ОСОБА_2, що квартира
АДРЕСА_1 була придбана виключно на
кошти, які належали особисто їй,
оскільки такі обставини в судовому
засіданні відповідачем в силу ст. 60
ЦПК України не доведені належними
та допустимими доказами.

Крім того, у відповідності до ст.28
КпШС України у разі поділу майна, яке
є спільною сумісною власністю
подружжя, їх частки визнаються
рівними.

Таким чином, виходячи з вимог
чинного, на момент набуття права
власності, законодавства, ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 належало по 12 частини
квартири АДРЕСА_1

Щодо доводів представника
відповідача - ОСОБА_3, що позивачем
пропущений строк позовної давності,
то суд їх відхиляє, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст.71, 76 ЦК України ( 1963
року, який був чинним на час
розірвання шлюбу в 1999 році) перебіг
трирічного строку позовної давності
починається з дня виникнення права
на позов. Право на позов виникає з
дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатись про
порушення свого права.

Про порушення свого права ОСОБА_4
дізнався в 2014 році, оскільки ОСОБА_2
має намір продати квартиру.

Так, в судовому засіданні позивач
ОСОБА_4, будучи допитаний як свідок у
справі, дав показання, що у 2014 році зі
слів сина ОСОБА_6 йому стало відомо
про намір ОСОБА_2 продати квартиру
АДРЕСА_1, а оскільки, згідно розписки
від 22 вересня 1999 року він
зобов»язувався подарувати 12 частку
квартири АДРЕСА_1 своєму синові
ОСОБА_6, тому вважає, що суд має
визначити частки у праві спільної
сумісної власності.

Допитаний судом свідок ОСОБА_6,
будучи попередженим про кримінальну
відповідальність, ствердив, що його
мати ОСОБА_2 має намір продати
квартиру АДРЕСА_1, неодноразово до них
телефонували покупці також мати
казала йому прибрати в кімнаті,
оскільки прийдуть люди дивитись
квартиру.

В судовому засіданні встановлено і
дана обставина відповідачем не
заперечується, що на розгляді у суді
перебуває справа не про поділ
спільного майна подружжя, а про
визначення частки у праві спільної
сумісної власності, а отже трирічний
строк звернення до суду позивач
ОСОБА_4 не пропустив, оскільки про
порушення свого права дізнався лише
у 2014 році.

З оглянутої в судовому засіданні
розписки ОСОБА_4 від 22 вересня 1999
року вбачається, що останній
відмовився від поділу майна,
набутого під час шлюбу, в тому числі
12 частину квартири АДРЕСА_1 і
зобов»язався подарувати вказану
частку своєму синові ОСОБА_6 Дану
розписку отримала ОСОБА_2 ( а.с.47)

За таких підстав в судовому
засіданні встановлено, що дійсно
ОСОБА_4 має зобов»язання щодо
дарування своєї частки квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_6 і що відповідач
ОСОБА_2 на час написання розписки не
заперечувала, що ОСОБА_4 належить 12
частина квартири АДРЕСА_1, а також, що з
метою виконання вказаного
зобов»язання ОСОБА_4 необхідно
визначити частку у праві спільної
сумісної власності.

Право спільної сумісної власності на
момент розгляду справи у суді не
припинено.

Відповідно до ст.369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше
не встановлено домовленістю між
ними. Розпорядження майном, що є у
спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників.

Позивач як співвласник квартири
АДРЕСА_1 не має можливості оформити
договір дарування своєї частки на
сина ОСОБА_6 без виділення або
визначення цієї частки, а відтак,
позовні вимоги ОСОБА_4 є
обґрунтованими та доведеними у
судовому засіданні, а тому, суд
приходить до висновку про
задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,11,57-60,88, 212, 213-215,218,223, 294 ЦПК
України, суд, -

В И Р І
Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про визначення частки у праві
спільної сумісної власності -
задоволити повністю.

Визначити ОСОБА_4 частку у
праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, в розмірі 12
частки.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано набирає законної
сили після розгляду справи
апеляційним судом

Суддя Рівненського міського суду
Н.Г.Кучина