Справа № 740/1860/14
Провадження № 2/740/675/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Ніжинський міськрайонний суд
Чернігівської області
в складі: головуючої судді
секретаря Бережняк О.О.
прокурора Хоменка В.М.
представника відповідача Ніжинської
міської ради - Леги В.О.
відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Ніжинського міжрайонного прокурора до
Ніжинської міської ради, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення
Ніжинської міської ради та визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку,
поновлення строку позовної давності -
прокурор звернувся до суду із позовною
заявою до відповідачів про визнання
незаконним п.2.25 рішення 48 сесії 5
скликання Ніжинської міської ради від
20.03.2009 року в частині надання у спільну
сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3
земельної ділянки площею 0,0489 га з
цільовим призначенням - «для ведення
особистого селянського господарства»,
що знаходиться в м.Ніжині по АДРЕСА_1, та
визнання недійсним державного акту
серії ЯИ №976312 від 15.02.2010 р. на право
власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на земельну
Одночасно прокурор просить поновити
строк звернення до суду з даною
Прокурор посилається на те, що, згідно
до інформації Державної інспекції
сільського господарства в
Чернігівській області, спірна земельна
ділянка частково знаходиться в межах
прибережної захисної смуги річки
Остер. Проект землеустрою, щодо
відведення земельної ділянки, як того
вимагають норми ст.118 Земельного
кодексу України, не розроблявся. Крім
того при наданні у власність ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 спірної земельної ділянки були
порушені вимоги ст.151 ЗК України та ст.9
Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації». А саме питання надання
та (або) зміни цільового призначення
земель водного фонду підлягають
погодженню з територіальними органами
виконавчої влади з питань водного
господарства. Враховуючи, що про
порушення вимог законодавства при
наданні у власність спірної земельної
ділянки, Державній інспекції
сільського господарства стало відомо
лише в лютому 2014 року під час
проведення перевірки дотримання
Ніжинською міською радою вимог
земельного законодавства. Ніжинська
міжрайонна прокуратура дізналася про
порушення в березні 2014 року, після
надходження листа інспекції, отже
строк позовної давності позивачем
пропущено з поважних причин, тому
просить вказаний строк поновити.
В судовому засіданні прокурор
підтримав позовні вимоги з підстав,
викладених в позовній заяві.
Представник третьої особи на стороні
позивача - Державна інспекція
сільського господарства в
Чернігівській області в судове
засідання не зявився, але від них
надійшла заява в якій інспекція
підтримала позицію прокурора,
вказавши, що є всі законні підстави для
задоволення позовних вимог. Справу
просили розглянути без участі їхнього
Представник відповідача - Ніжинської
міської ради, в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав в повному
обсязі і суду пояснив, що при прийнятті
оскаржуваного рішення Ніжинською
міською радою було дотримано всі
вимоги чинного законодавства.
Відповідачам спірна земельна ділянка
була надана в користування спочатку в
розмірі 600 кв.м. для будівництва
будинку, а 15 червня 1978 року виконачим
комітетом Ніжинської міської ради було
прийнято рішення про передачу у
користування ще 875 кв.м . Таким чином з 15
червня 1978 року ОСОБА_3 користувалися
земельною ділянкою загальною площею 1475
кв.м. Вони сплачували податок на землю
із зазначеного розміру. 15 лютого 2010
року відповідачі отримали державний
акт на землю площею 489 кв.м. на підставі
рішення сесії від 20.03 2009 року. Вважає
рішення законним і обгрунтованим,
оскільки прийняте воно було після
погодження технічної документації в
установленому порядку. Просив
застосувати строк позовної давності,
оскільки немає доказів поважності
пропуску вказаного строку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засідання
позовні вимоги прокурора не визнала,
пояснивши, що спірною земельною
ділянкою вона з чоловіком
користувалася з 1978 року. Спочатку у 1970
році під забудову їм була виділена
земельна ділянка площею 600 кв. м. У 1978
році рішенням сесії міської ради від 15
червня № 318 їм була виділена у
користування ділянка загальною площею
1475 кв.м. У 1978 році на землю була
виготовлена технічна документація і
вся земля зареєстрована у БТІ. Всі роки
вони платили податок на землю. У 2009 році
звернулися за приватизацією. Вважає, що
рішення про передачу землі їм у
власність прийняте міською радою
правильно.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з»явився, хоча був повідомлений
належним чином про час та місце
розгляду справи

Суд, вислухавши пояснення прокурора та
відповідачів, дослідивши докази у
справі, приходить до наступних
висновків.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Перебіг позовної
давності починається від дня коли
особа довідалася про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
Суд вважає, що наведені в позовній
заяві прокурором причини звернення до
суду про оскарження рішення сесії
міської ради за 2009 рік та Державного
акту виданого в 2010 році з перевищенням
трьох річного строку заслуговують
уваги.

Державною інспекцією сільського
господарства в Чернігівській області
24.02.2014 року було проведено перевірку
дотримання вимог земельного
законодавства Ніжинською міською
радою. По її результатах складено акт
(а.с.12-17). Ніжинську міжрайонну
прокуратуру про результати перевірки
було проінформовано листом № 04.01-07/22
від 19.03.2014 року (а.с.10-11). Таким чином суд
вважає, що прокурор дізнався про
порушення міською радою земельного
законодавства у 2014 році і строк
звернення до суду з даним позовом він
не пропустив. За таких обставин суд не
приймає заперечення міської ради про
застосування строку позовної давності
з моменту прийняття рішення.

Щодо оскаржуваного рішення сесії та
Державного акту на спірну землю, то суд
вважає, що вимоги прокурора не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

20.03.2009 року рішенням 48 сесії 5 скликання
Ніжинської міської ради ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 була надана у спільну сумісну
власність спірна земельна ділянка
площею 0,0489 га, розташована в м.Ніжині
по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням
«для ведення особистого селянського
господарства» (а.с.7).

На підставі данного рішення був
виданий державний акт, що засвідчив
право їх спільної сумісної власності
(а.с.8-10).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.116 ЗК
України громадяни та юридичні особи
набувають право власності та право
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

У відповідності до ст.ст.14,19
Конституції України право власності на
землю громадянами набувається
виключно відповідно до закону; органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов»язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Порядок приватизації земельних
ділянок визначений ст. 118 Земельного
кодексу України. Згідно з частинами 1 та
2, зазначеної статті, передача
громадянам у власність земельних
ділянок, які знаходяться у їх
користуванні, проводиться органом
місцевого самоврядування на підставі
технічних матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Судом встановлено, що відповідачам
ОСОБА_3 рішенням виконавчого комітету
Ніжинської міської ради №318 від 15
червня 1978 року була надана у
користування земельна ділянка
загальною площею 1475 кв. м. /а.с.73/.
Зазначена ділянка була зареєстрована 29
червня 1978 року за № 9084 у Ніжинському
міжміському бюро технічної
інвентаризації /а.с.91/, яке на той час
мало повноваження реєстраційного
органу земель міських та селищних рад,
відповідно до ч. 5 ст. 20 Земельного
кодексу УРСР в редакції 1970 року та
Статуту МБТІ, діяльність якого
визначалася відповідно до Положення
про соціалістичні державні
підприємства, затверджені РМ СРСР від
4.10.1965 року. Відповідачі платили податок
на землю, що підтверджується частково
збереженими квитанціями /а.с.64-70/.

Таким чином, суд вважає такими, що не
заслуговують уваги доводи прокурора
про те, що відповідачі ОСОБА_3, за якими
не була зареєстрована земельна діляки
належним чином, після звернення до
міської ради з заявою про приватизацію
спірної земельної ділянки мали
виготовити проект землеустрою, щодо
відведення земельної ділянки, на
підставі якого міська рада мала
приймати рішення про приватизацію так
як не заслуговують уваги і посилання не
неправомірність дій міської ради в цій
частині..

Встановлено, що спірна земельна
ділянка по АДРЕСА_1 в м.Ніжині частково
розташована в межах прибережної
захисної смуги річки Остер, яка
відноситься до середніх річок. Згідно
абзацу 2 ст.88 Водного кодексу України
мінімальна ширина прибережної
захисної смуги р.Остер має бути не
менше 50 метрів. При проведенні
перевірки дотримання Ніжинською
міською радою вимог земельного
законодавства було встановлено, що
спірна земельна ділянка знаходиться на
відcтані 30 м від річки Остер, а тому
частина даної земельної ділянки
шириною 20 м знаходиться в прибережній
захисній смузі річки, що
підтверджується актом. Вказана
територія належить до земель водного
фонду згідно п.б ч.1 ст.58 Земельного
кодексу України, а тому забороняється
розорювання земель, садівництво та
городництво (ч.2 ст.61 ЗК України).

Абзацом 5 ст.88 Водного кодексу України
передбачено, що землі прибрежних
захисних смуг перебувають у державній
і комунальній власності та можуть
надаватися лише в користування.

В акті перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 24 лютого
2014р., проведеного головним
спеціалістом відділу оперативного
контролю за дотриманням вимог
земельного законодавства Державної
інспекції сільського господарства в
Чернігівській області /а.с.12-17/,
зазначено, що надання спірної
земельної ділянки повинно було
погоджуватися у відповідності до ст.186-1
ЗК України, що не було зроблено міською
радою. Прокурор в своєму позові вказує
на порушення міською радою норм
законодавства по узгодженню надання
земельної ділянки у власність з
відповідними органами, в тому числі з
питань водного господарства.

Але суд при цьому вважає, що зазначені
доводи прокурора не мужуть бути
прийняті до уваги, оскільки на момент
прийняття спірного рішення міською
радою, не існувало статті 186-1 ЗК України
і виготовлення проекту землустрою,
який мав погоджуватися з відповідними
органами, не було потрібно із-за того,
що спірна земельна ділянка перебувала
у законному користуванні відповідачів
ОСОБА_3.

Крім того прокурор зазначає, що спірна
земельна ділянка лише частково займає
прибережну захисну смугу, не
зазначивши її розмір.

Суд вважає, що Ніжинська міська рада,
приймаючи рішення 20 березня 2009 року про
передачу у власність спірної ділянку
видповідачам ОСОБА_3, діяла правомірно.

Керуючись ст.ст. 346, 349 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 61, 174, 197, 212-215, 218 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог
Ніжинському міжрайонному прокурору
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Чернігівської області через
Ніжинський міськрайонний суд протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В.М.Хандога