АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-791/1689/2014 р.
інстанції Рябцева М.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року червня місяця « 05» дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Прокопчук Л.П.Суддів:Борка
А.Л., Бездрабко В.О.При
секретарі:Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 05 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та придбання квартири, визнання
спільної сумісної власності подружжя
та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

23.07.2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з
надалі уточненим позовом в якому
просила визнати факт проживання її та
відповідача ОСОБА_6 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та ведення ними
спільного господарства у період з 14
червня 2000 р. до дня реєстрації шлюбу
28.10.2000 року, визнати факт придбання
квартири АДРЕСА_1 в період проживання
однією сім'єю, визнати право спільної
сумісної власності подружжя на
квартиру АДРЕСА_1, на ? частину квартири
АДРЕСА_2, розділити майно, виділивши
ОСОБА_6 кондиціонер «Медеа» вартістю 3
000 грн., диван «Фаворит» вартістю 3 500
грн., бойлер «Аристон» вартістю 1 000 грн.,
пральну машину «Ардо» вартістю 2 000
грн., холодильник «Норд» вартістю 3 000
грн., телевізор вартістю 1 000 грн.,
відеомагнітофон вартістю 1 000 грн.,
залишити у його користуванні та
власності ? частину квартири АДРЕСА_2,
їй виділити у користування та
власність квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування посилалася на те, що 14
червня 2000 року почала проживати однією
родиною з відповідачем та вести з ним
спільне господарство, переїхала
проживати у квартиру АДРЕСА_2, яка
належала відповідачу та його матері.

21 липня 2000 року за спільні з
відповідачем кошти придбали квартиру
АДРЕСА_1 т.я квартира АДРЕСА_2, в якій
вони проживали потребувала ремонту.

За час спільного проживання з
відповідачем за рахунок їх трудових та
грошових затрат був проведений значний
ремонт та поліпшення в обох квартирах,
вони значно збільшились у своїй
вартості, тому вважає їх об'єктом
спільної сумісної власності.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 15 квітня 2014 року позов
ОСОБА_5 задоволено частково.

Поділено спільне сумісне майно
подружжя, виділено у власність ОСОБА_5
майно на загальну суму 5 500 грн.: диван
«Фаворит» вартістю 3 500 грн., пральну
машину «Ардо» вартістю 2 000 грн.,
виділено у власність ОСОБА_6 майно на
загальну суму 4 000 грн.: кондиціонер
«Медеа» вартістю 3 000 грн., бойлер
«Аристон» вартістю 1 000 грн.

В рахунок грошової компенсації частки
спільного сумісного майна стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1 500 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_5
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила її
скасувати і ухвалити нове по суті
позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник ОСОБА_5
апеляційну скаргу підтримала з
підстав зазначених у скарзі.

Вважаючи рішення суду законним і
обґрунтованим, представник ОСОБА_6
просив залишити його без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 28
жовтня 2000 року по 14 червня 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, згідно з
ч.1 ст.71 СК України, ділиться між ними в
натурі.

У період шлюбу сторонами було придбано
рухоме майно на загальну суму 9 500 грн.,
яке суд розділив з урахуванням його
вартості, а також підставно виділив
відповідачу кондиціонер і бойлер, які
вмонтовані в квартирі АДРЕСА_2, що
належить ОСОБА_6, а решту майна - виділив
позивачці.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд вийшов за межі позовних вимог,
розділивши це майно, колегію суддів до
уваги не приймаються як безпідставні
т.я із позовної заяви ОСОБА_5 слідує, що
предметом її позову є поділ майна.

Із позовної заяви ОСОБА_5 також
вбачається, що розділити нерухоме
майно, а саме квартиру АДРЕСА_1
позивачка просила, посилаючись як на
ст.74 СК України, так і на ст..62 СК
України, які на думку колегії є
взаємовиключними, а з урахуванням того,
що спірна квартира набута у власність
21.07.2000 року, то вказані норми закону не
можуть бути застосовані, виходячи з
положень закону про його дію у часі.

Судом апеляційної інстанції уточнені
підстави, з яких ОСОБА_5 просила
розділити зазначене нерухоме майно,
уточнивши їх представник позивачки
підтвердила, що позов в цій частині
просить задовольнити відповідно до
положень ст.17 Закону України «Про
власність».

Частиною 1 ст.17 цього Закону, який був
чинний на час виникнення спірних
правовідносин, майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними.

Оскільки сторони в зареєстрованому
шлюбі не знаходилися, то виходячи зі
змісту наведеної норми права і з
урахуванням вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України
позивачка зобов'язана була довести,
надавши докази відповідно до положень
ст.ст.58, 59 ЦПК України, що спільна
сумісна власність членів сім'ї -
квартира АДРЕСА_1 - придбана за рахунок
спільних чи її особистих грошових
коштів.

Заперечуючи проти позову, відповідач,
який був допитаний судом в якості
свідка, указував на те, що спірна
квартира ним придбана до того, як вони
з позивачкою стали проживати однією
сім'єю і за його особисті кошти.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_6 на підтвердження зазначеного не
надав будь-яких доказів колегією до
уваги не приймаються з огляду на те, що
власник, право якого підтверджено
договором купівлі-продажу та
зареєстроване в установленому законом
порядку, є доведеним і додаткових
доказів для цього не вимагається.

Посилання ОСОБА_5 на свій вклад у
придбання квартири за рахунок коштів,
які вона отримала від продажу квартири
АДРЕСА_3, не підтверджує зазначених
обставин, оскільки вона була лише
співвласником разом з дочкою та сином
цієї квартири, продала її 15.03.2000 року за
6 000 грн. (т.1 а.с.15) і син позивачки 19.02.2001
року придбав собі у власність
трьохкімнатну квартиру у м.Нова
Каховка (т.1 а.с.120-121).

За встановленого колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правомірно відмовив ОСОБА_5 у
задоволенні її вимог про визнання
квартири АДРЕСА_1 спільною власністю
членів сім'ї.

Таким, що відповідає вимогам закону та
наданим сторонами доказам є і висновок
суду про відсутність підстав, для
визнання спільним майном і квартири
АДРЕСА_2, з огляду на таке.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло №1543 від 09.12.1993 року власниками
квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 та його мати
ОСОБА_7 (т.1 а.с.14).

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат другого з подружжя,
воно у разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Аналогічним чином це питання було
врегульоване і ст.25 КпШС.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
23.12.2013 року №111 ринкова вартість робіт,
що проведені в квартирі АДРЕСА_2
становить 38 590 грн., що складає 39/100
частин від її вартості.

За клопотанням відповідача та за
згодою позивачки 18.03.2014 року була
проведена повторна судова
будівельно-технічна експертиза, за
висновком якої вартість будівельних
робіт визначено у 4 975 грн., що становить
4%.

За встановленого не має підстав
вважати, що спірна квартира істотно
збільшилась у своїй вартості.

В матеріалах справи також відсутні
докази на підтвердження вкладень,
проведених позивачкою особисто саме у
ремонт зазначеної квартири, не вказано
нею і конкретних дат їх проведення, не
змогли встановити дати проведення цих
робіт і експерти.

Отже, через необґрунтованість вимог
позивачки суд першої інстанції
підставно відмовив ОСОБА_5 у
задоволенні і її вимог про визнання
спільним майном квартири АДРЕСА_2.

Оскільки доводи апеляційної скарги,
висновків суду не спростовують, то
підстав для скасування судового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 05 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя:
Л.П.Прокопчук