АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 444/8386/12
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/850/К/14
суддя Бондарєва О.І.
Категорія - 20 ( І )
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Остапенко В.О.,
Савіної Г.О.

при секретарі: Абрамян Н.Л.

за участі: позивача ОСОБА_1 та її
представників ОСОБА_8 ОСОБА_9;

відповідача ОСОБА_4;

представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 10
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним та
відшкодування збитків , -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 13.11.2012 року звернулась з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та після
уточнення позовних вимог просила
визнати недійсним договір
купівлі-продажу чотирьохкімнатної
квартири АДРЕСА_1, укладений 08.02.2012 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовувала тим, що 08.02.2012 року між
ОСОБА_4, яка діяла на підставі
довіреності від 21.10.2011 року, виданої від
імені позивача, та ОСОБА_5 був укладений
договір купівлі-продажу
чотирьохкімнатної квартири, загальною
площею 76,4 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м.,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до умов п.2.1. Договору продаж
квартири вчиняється сторонами за 272 000,00
грн., з яких 8 000 грн. покупець сплачує
готівкою, та які представник продавця
одержала повністю до підписання цього
Договору, а решту грошей - 264 000,00 грн.
покупець сплачує продавцю до першого
травня 2012 року, що підтверджується
нотаріально засвідченою заявою
продавця про повний розрахунок, що є
невід'ємною частиною складеного
Договору.

Позивач просила визнати недійсним
вказаний договір купівлі-продажу на
підставі ст.232 ЦК України, оскільки він
укладений між сторонами за зловмисною
домовленістю, за ціною майже у два рази
меншої ніж зазначена в угоді про
завдаток.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 10
лютого 2014 року ОСОБА_1 відмовлено в
задоволені позову.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення по справі про задоволення її
позовних вимог посилаючись на те, що
судом першої інстанції при розгляді
справи допущено не повне з'ясування
обставин справи, допущено не
об'єктивність та не всебічність
дослідження доказів.

Судом при ухваленні рішення не
враховано, що ОСОБА_4 не отримала від
ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 240 000 грн., що
призвело до того, що позивач також
вказані кошти не отримала.

Крім того, судом першої інстанції не
враховано, що ОСОБА_4 діяла всупереч
інтересам позивача, що є підставою для
визнання укладеного нею договору
купівлі-продажу недійсним на підставі
ст. 215 ЦК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 просить рішення суду залишити
без змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Суд вірно встановив обставини справи,
дав їм належну оцінку і обґрунтовано,
відповідно до норм матеріального та
процесуального закону, задовольнив
позовні вимоги позивача.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що відповідно до
довіреності від 21.10.2011 року (а.с.10),
ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4
представляти її інтереси у відповідних
державних та недержавних органах і
організаціях, зокрема, в органах
нотаріату, з усіх без винятку питань,
пов'язаних з продажем, за ціну та на
умовах на розсуд ОСОБА_4, шляхом
укладення та підписання договору
купівлі-продажу, належної ОСОБА_1
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. Серед прав, наданих ОСОБА_4
вказаною довіреністю, визначено, у тому
числі, право одержати належні ОСОБА_1
від укладення вищезазначеного
договору грошові кошти.

На виконання умов довіреності від
21.10.2011 року, ОСОБА_4 08.12.2011 року було
укладено з ОСОБА_5 угоду про завдаток
(а.с.12), умовами якої визначено, що для
забезпечення точного та належного
виконання зобов'язань про
купівлю-продаж квартири за адресою:
АДРЕСА_1, ОСОБА_5 передає ОСОБА_4 - 08.12.2011
року завдаток у розмірі 7 000 дол. США,
здійснює авансовий платіж у розмірі 30
000 дол. США протягом п'яти днів з моменту
отримання правовстановлюючих
документів на відчужувану квартиру;
купівлю-продаж зазначеної квартири
буде здійснено до 01.03.2012 року; повна
вартість квартири складає 63 000 дол. США.

08.02.2012 року ОСОБА_4 укладено з ОСОБА_5
договір купівлі-продажу квартири, та
отримано грошові кошти у розмірі,
встановленої у договорі ціни продажу
даної квартири.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції
виходив з того, що відповідно до вимог
ч.1 ст. 232 ЦК України, немає підстав для
визнання правочину, а саме договору
купівлі-продажу від 08.02.2012 року,
недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 232 ЦК України передбачено,
що правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою, визнається
судом недійсним.

Статтею 237 ЦК України передбачено, що
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої особи, яку
вона представляє.

Щоб дії представника створили юридичні
права і обов'язки для того, кого
представляють, необхідно, щоб
представник мав відповідні
повноваження. Повноваження дає
представнику можливість діяти від
імені особи, котру він представляє,
визначає зміст і межі таких дій, тобто
виступає як вид і міра можливої
поведінки.

Пункт 22 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.09.2009 року, №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснює, що для визнання
правочину недійсним на підставі ст.232
ЦК України, необхідним є встановлення
умислу в діях представника:
представник усвідомлює, що вчиняє
правочин всупереч інтересам
довірителя та бажає (або свідомо
допускає) їх настання, а також
наявність домовленості представника
однієї сторони з іншою стороною і
виникнення через це несприятливих
наслідків для довірителя.

Як вбачається із матеріалів справи,
встановлено судом першої інстанції, та
не спростовано в суді апеляційної
інстанції згідно довіреності від 21.10.2011
року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4
представляти її інтереси у відповідних
державних та недержавних органах і
організаціях, зокрема, в органах
нотаріату, з усіх без винятку питань,
пов'язаних з продажем, за ціну та на
умовах на розсуд ОСОБА_4, шляхом
укладання та підписання договору
купівлі-продажу, належної ОСОБА_1
квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, серед прав, наданих ОСОБА_4
вказаною довіреністю, визначено,
зокрема, право одержати належні ОСОБА_1
від укладення вищезазначеного
договору грошові кошти.

Тобто ОСОБА_1, відповідно до вимог ч.1
ст.237 ЦК України, надала ОСОБА_4 право
вчиняти від її імені правочини
стосовно спірної квартири, при цьому
уповноважила ОСОБА_4 діяти від свого
імені, визначила чіткий та зрозумілий
зміст та межі дій, які остання мала
право виконувати, встановила міру
можливої поведінки.

Таким чином, доводи позивача як в
позовній заяві, так і в апеляційній
скарзі про те, що мала місце зловмисна
домовленість між відповідачами є
безпідставними, оскільки позивачем,
відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК
України, позивачем не надано належних
та допустимих доказів того, що дійсно в
даному випадку була зловмисна
домовленість між відповідачами, окрім
того, позивач сама надала право
відповідачу ОСОБА_7, згідно
довіреності, право на розпорядження
спірною квартирою з усіх без винятку
питань, пов'язаних з продажем, за ціну
та на умовах на розсуд ОСОБА_4

Крім того доводи апеляційної скарги
про зловмисну домовленість
відповідачів та про те, що ОСОБА_4 не
отримала від ОСОБА_5 грошових коштів в
розмірі 240 000 грн., та у зв'язку із чим не
передала їх позивачці, спростовуються
розпискою від 26.03.2012р. (а.с.104), яка
складена власноруч ОСОБА_4, про те, що
вона отримала грошові кошти у розмірі
240 000 грн. в рахунок оплати
відчужувальної квартири. Питання про
визнання вказаної розписки недійсною в
суді першої інстанції відповідачкою
ОСОБА_4 не ставилась, тому суд вірно
дійшов висновку щодо доведеності факту
отримання ОСОБА_4 грошових коштів у
розмірі 240 000 грн.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_5 на
виконання умов договору
купівлі-продажу від 08.02.2012 року було
виконано всі його вимоги, а факт того,
що ОСОБА_4 не передала позивачу грошові
кошти від продажу спірної квартири не
може свідчити про зловмисну
домовленість між відповідачами.

Також ОСОБА_1, відповідно до вимог
ст.ст.10,60 ЦПК України не надала належних
та допустимих доказів того, що спірну
квартиру було продано за іншу ціну, що
зазначена в угоді про завдаток від
08.12.2011 року, оскільки, як убачається зі
змісту цієї угоди, ОСОБА_4 отримала від
ОСОБА_5 завдаток в розмірі 7000 доларів
США, та 30000 доларів США - авансовий
платіж, оскільки умовою угоди про
завдаток, а саме п. 2, укладення договору
купівлі-продажу спірної квартири є
саме отримання ОСОБА_4 цих сум, а саме
завдатку та авансового платежу. Іншу,
недоплачену суму сторони включили в
сам договорі купівлі-продажу, чого
позивач та відповідач ОСОБА_4 не змогли
спростувати в суді апеляційної
інстанції.

Вище наведене не може бути підставою
для визнання договору купівлі-продажу
недійсним.

Крім того, відповідно до вимог ст. 232 ЦК
України, не можуть бути підставою для
визнання договору купівлі-продажу
спірної квартири недійсним твердження
ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_4 не віддала їй
ніякої суми грошей за продаж спірної
квартири.

Отже, на думку колегії суддів,
вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в досить повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін,
обставини по справі, перевірив доводи і
дав їм правову оцінку, ухвалив рішення
яке відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону, а
тому, підстав, для скасування рішення
суду немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: