Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

№ 664/1475/14-ц

16 червня 2014 року
м.
Цюрупинськ

Цюрупинський районний суд Херсонської
області в складі:

судді
Сіденка С.І.,

при секретарі
Скорик Н. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Цюрупинську
цивільну справу за позовом ПАТ КБ
«Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вказаним
позовом, в обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що відповідно
до укладеного договору б/н від 18.08.2008
року ОСОБА_1 18.08.2008 року отримала кредит
у розмірі 3000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідно до умов
укладеного договору, Договір
складається з Заяви позичальника, Умов
банківських послуг та Правил
Користування платіжною Карткою. В
порушення умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором не
виконав, у зв'язку з чим станом на 20.03.2014
року має заборгованість в сумі 21804,08
грн., яка складається з наступного:

- 2812,00 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 10547,60 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 6930,00 грн. - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина);

- 1014,48 грн. - штраф (процентна
складова),

яку позивач просить стягнути на його
користь з відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, просив його
задовольнити на підставах, викладених
в позові, стягнувши з відповідача
заявлену суму заборгованості в розмірі
21804,08 грн.

Відповідач в судовому засіданні
заперечив проти задоволення позовних
вимог та просив суд застосувати
наслідки спливу позовної давності,
передбачені статтею 267 Цивільного
кодексу України.

Заслухавши відповідача, дослідивши і
проаналізувавши докази, які містяться
в матеріалах справи, суд на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторонни посилались як на
підставу вимог і заперечень, дійшов
наступних висновків.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3 ст.
264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Ст. 258 ЦК України для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Відповідно до стандартних умов про
надання кредиту, які відповідач ОСОБА_1
підписала у день укладення договору
18.08.2008 року, кількість щомісячних
платежів за договором становить 12.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись частинами, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником чергового зобовязання
по сплаті боргу за кредитом. Останній
платіж відповідачем повинен був бути
здійснений у 2009 році, що відповідає
стандартним умовам кредитування та
строку дії договору за Умовами та
правилами надання банковських послуг.

Таким чином, до даних кредитних
відносин за клопотанням відповідача
необхідно застосувати строк позовної
давності у три роки, так як інший строк
не установлений договором.

Позивач звернувся до суду з позовом
14.04.2014 року, тобто після спливу позовної
давності у три роки.

Суду не надано доказів поважності
причини пропущення позовної давності
та не вказано на існування таких.

Крім того, в ході судового
розгляду не здобуто доказів на
підтвердження існування підстав, що
свідчили б про зупинення перебігу
позовної давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

На основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які посилались
сторони, як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин
та правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку про необхідність
відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.15, 30, 212, 214-215, ЦПК
України, ст. ст. 256, 257, 259, 266, 267 ЦК України,
суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного
Акціонерного Товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Цюрупинський районний суд Херсонської
області, шляхом подачі в десятиденний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
С. І.
Сіденко