Справа № 437/3070/14-ц
УХВАЛА

06 червня 2014 року Ленінський районний
суд міста Луганська в складі:

головуючого – судді Бугери О.В.,

при секретарі – Білошицькій Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в місті Луганську скаргу
ОСОБА_1 на дії та бездіяльність
державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернулась до суду зі скаргою
в порядку ст. 383 ЦПК України, в
обґрунтуванні якої зазначила, що в
провадженні державного виконавця
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції
знаходиться виконавчий лист №2-1743,
виданий 22.07.2013 року за рішенням
Ленінського районного суду м.Луганська
від 23.08.2012 року про звернення стягнення
на предмет іпотеки: квартиру 73 у
будинку 23 на кв.Ватутіна м.Луганська, що
належить скаржниці, у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 31.08.2007 року і про відмову
у задоволенні вимог про виселення
мешканців квартири. 06.01.2014 року
скаржниця зверталась з відповідною
скаргою на дії державного виконавця з
приводу відкриття виконавчого
провадження на ім’я начальника
відділу Жовтневого ВДВС Луганського
МУЮ, однак відповіді так і не отримала.
Вважає дії відповідача незаконними та
такими, що порушують її права та
законні інтереси. Також скаржниця
зазначила, що державний виконавець
повідомила її про майбутнє виселення
родини скаржниці із займаного
житлового приміщення та продаж
квартири на прилюдних торгах. Однак
внаслідок того, що рішенням
Ленінського районного суду м.Луганська
від 23.08.2012 року встановлено, що
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов, а оскільки відсутні виконання
приписів, встановлених ч.2 ст.40 Закону
України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК
України, вважає, що позовні вимоги щодо
виселення не можуть бути задоволені.
Також скаржниця звернула увагу на те,
що оскільки в зазначеній квартирі
мешкає та зареєстрована малолітня
дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому в
даному випадку необхідно отримати
попередній дозвіл органа опіки та
піклування. Дії з виселення родини, в
тому числі і малолітньої доньки ОСОБА_2
вважає, що суперечать чинному
законодавству і фактично ставить всіх
їх у стан бездомності, відібрання
єдиного житла у малолітньої дитини
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є грубим
порушенням її основних прав і свобод,
та ставить дитину в стан бездомності,
що забороняється чинним
законодавством. 24.01.2014 року державним
виконавцем Жотвневого ВДВС
Луганського МУЮ було здійснено опис і
арешт майна в присутності скаржниці, її
чоловіка, представника стягувача та
понятого. Вважає, що державний
виконавець вчиняє бездіяльність
стосовно прийняття необхідних заходів,
спрямованих на виконання вимог чинного
законодавства щодо дотримання прав
дитини для запобігання її бездомності.
Всі звернення до державної виконавчої
служби залишаються проігнорованими, у
зв’язку з чим скаржниця змушена
звернутись до суду з даною скаргою,
дійшовши до висновку, що така
бездіяльність порушує її права та
свободи. Копію акту опису й арешту
майна скаржниці так і не було надано,
його копію отримав чоловік ОСОБА_1, який
навіть не є стороною виконавчого
провадження. Вважає дану обставину
черговим порушенням з боку державного
виконавця в цьому провадженні.

На підставі вищезазначеного скаржник
просить визнати незаконною
бездіяльність державного виконавця
Жовтневого ВДВС Луганського МУЮ ОСОБА_3
стосовно неприйняття необхідних
заходів, спрямованих на виконання
вимог чинного законодавства щодо
дотримання прав дитини для запобігання
її бездомності, вчинення виконавчих
дій з продажу квартири, в якій проживає
малолітня дитина без дозволу органа
опіки та піклування, скасувати
постанову державного виконавця
Жовтневого ВДВС Луганського МУЮ ОСОБА_3
про відкриття виконавчого провадження
від 16.12.2013 року та зобов’язати
державного виконавця усунути
порушення.

В судовому засіданні скаржник та її
представник не були присутні, до
початку судового засідання скаржник
надала заяву про розгляд справи без її
відсутності та відсутності її
представника, просила задовольнити
скаргу у повному обсязі. Також
зазначила, що згідно довідки Голови
Жовтневої районної у м.Луганську ради
Луганської області №01-34/203 від 27.05.2014
року за період з 2009 року по 01.08.2013 року
виконавчим комітетом Жовтневої
районної у м.Луганську ради рішення про
надання дозволу на відчуження
квартири, в якій мешкає неповнолітня
дитина ОСОБА_2 за адресою: м.Луганськ,
кв.ВатутінаАДРЕСА_1, не приймалось.
Згідно довідки Департаменту
Луганської міської ради у справах
дітей та сім’ї Луганської міської ради
№24-17/1090/49-14 від 28.05.2014 року, реалізація
належної заявниці квартири №73 в домі 23
на кв.Ватутіна у м.Луганську Жовтневим
ВДВС Луганського МУЮ без дозволу
органа опіки та піклування неможлива.
До теперішнього часу Жовтневий ВДВС
Луганського МУЮ до Департаменту
Луганської міської ради у справах
дітей та сім’ї Луганської міської ради
з питанням надання дозволу на
реалізацію нерухомого майна за
адресою: м.Луганськ,
кв.ВатутінаАДРЕСА_1, не звертався.
Згідно довідки Архівного відділу
Луганської міської ради №82-02-16/2999/0/13-14
від 02.06.2014 року за результатами
пошукових робіт за допомогою
довідкового апарату за період з 01.08.2007
року по 31.12.2008 року рішення Жовтневої
районної у м.Луганську ради та її
виконавчого комітету про надання
дозволу на відчуження квартири, в якій
мешкає неповнолітня ОСОБА_2 за адресою:
м.Луганськ, кв.ВатутінаАДРЕСА_1, за
період з 01.08.2007 року по 31.12.2008 року, не
приймалось. Жовтневий ВДВС Луганського
МУЮ, дії і бездіяльність якого
оскаржуються, з лютого 2014 року так і не
надали суду жодного документа, хоча
саме з боку державного виконавця
вчиняються активні дії та ініціатива
проведення відчуження належної
заявниці квартири, в якій
зареєстрована і проживає малолітня
дитина.

У судове засідання представник
Жовтневого ВДВС Луганського міського
управління юстиції не з’явився, про
дату та час слухання справи був
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не відомі.

Представник стягувача до суду не
з’явився, про дату та час слухання
справи був належним чином
повідомлений, причини неявки суду не
відомі.

Суд, дослідивши письмові докази,
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Судом, встановлено, що рішенням
Ленінського районного суду м.Луганська
від 23 серпня 2012 року по цивільній
справі №2-1743/12 за зустрічним позовом
Публічного акціонерного товариства
«ОСОБА_4 ОСОБА_3» до ОСОБА_1, за участю
третьої особи ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки було
прийнято рішення, яким уточнені
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «ОСОБА_4
ОСОБА_3» до ОСОБА_1, за участю третьої
особи ОСОБА_5 про звернення стягнення
на предмет іпотеки, виселення –
задоволено частково: звернено
стягнення на предмет іпотеки: квартиру
73 у будинку 23 на кв.Ватутіна у
м.Луганську, що належить ОСОБА_1, у
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №014/0098/74/110737 від 31
серпня 2007 року, яка станом на 03 травня
2012 року становить 62 198,89 доларів США, що
за курсом НБУ становить 496 962,91 грн.,
встановлено спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів предмета іпотеки:
квартири 73 у будинку 23 на кварталі
Ватутіна у місті Луганську, що належить
ОСОБА_1, із застосуванням процедури
продажу, встановленому Законом України
«Про іпотеку», в задоволенні інших
позовних вимог – відмовлено, стягнуто
з ОСОБА_1 на користь Публічного
акціонерного товариства «ОСОБА_4
ОСОБА_3» витрати у вигляді судового
збору у розмірі 1700 грн. та витрати на
інформаційно – технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 грн.
Рішення набрало законної сили.

На підставі виконавчого листа №2-1743/12,
виданого 22.07.2013 року Ленінським
районним судом м.Луганська, державним
виконавцем Жовтневого ВДВС
Луганського МУЮ було відкрито
виконавче провадження ВП №41233698 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру 73 у будинку 23 на кв.Ватутіна у
м.Луганську, що належить ОСОБА_1, у
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №014/0098/74/110737 від 31
серпня 2007 року, яка станом на 03 травня
2012 року становить 62 198,89 доларів США, що
за курсом НБУ становить 496 962,91 грн., та
встановлення способу реалізації
предмета іпотеки: квартири 73 у будинку
23 на кварталі Ватутіна у місті
Луганську, що належить ОСОБА_1, із
застосуванням процедури продажу,
встановленому Законом України «Про
іпотеку», що підтверджується
постановою про відкриття виконавчого
провадження від 16.12.2013 року (а.с.6-7).

24.01.2014 року у зв’язку з невиконанням
боржником рішення у добровільний
строк, державним виконавцем було
зроблено вихід за адресою м. Луганськ,
кв. Ватутіна, 23/73, та складено акт опису
та арешту майна – вищевказаної
квартири - в присутності понятого та
чоловіка скаржниці ОСОБА_5, яким було її
описано та залишено на зберігання
боржнику (а.с.9-12).

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про виконавче
провадження», сторони виконавчого
провадження мають право, зокрема:
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку; встановленому цим Законом;
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій; давати усні та письмові
пояснення; висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження; у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону: за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення; за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; в інших
передбачених законом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавчі
дії провадяться державним виконавцем
за місцем проживання, перебування,
роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Аналізуючи та оцінюючи зібрані у
справі докази, суд вважає, що вимоги
скаржника щодо скасування постанови
державного виконавця Жовтневого ВДВС
Луганського МУЮ ОСОБА_3 про відкриття
виконавчого провадження від 16.12.2013
року, задоволенню не підлягають,
оскільки в скарзі відсутні посилання
на підстави скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження, а
тому суду неможливо зрозуміти думку
скаржника на підставі чого вказана
постанова підлягає скасуванню. Разом з
тим суд зазначає, що постанова
державного виконавця Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Луганського МУЮ ОСОБА_3 про відкриття
виконавчого провадження від 24.01.2014 року
винесена з дотриманням вимог Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки вказана постанова відповідає
вимогам, встановленим ст. 18-20 Закону
України «Про виконавче провадження»:
строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання не закінчився і
він пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем його виконання.

Ч.6 Закону України «Про виконавче
провадження» постанова про відкриття
виконавчого провадження може бути
оскаржена сторонами у десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Також суд зазначає про пропуск
скаржницею десятиденного строку
звернення до суду з вимогою про
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження від 16.12.2013
року, оскільки як вбачається з
матеріалів справи скаржниця отримала
копію постанови про відкриття
виконавчого провадження від 16.12.2013 року
саме 28 грудня 2013 року, як було нею
зазначено в скарзі на дії державного
виконавця від 06.01.2013 року (а.с.13).
Клопотань про поновлення пропущеного з
поважних причини строку для подання
скарги до суду не надходило.

Також скаржниця посилається на
бездіяльність начальника Жовтневого
ВДВС Луганського МУЮ з приводу
ігнорування її скарги на дії
державного виконавця від 06 січня 2014
року, однак вимоги з цього приводу не
заявлені, тому суд не вбачає підстав
для виходу за рамки поданої скарги та
вирішення питання про визнання дій
начальника Жовтневого ВДВС
Луганського МУЮ з ненадання відповіді
скаржниці у передбачений для цього
строк незаконними.

Що стосується вимог скаржниці щодо
визнання незаконною бездіяльності
державного виконавця Жовтневого ВДВС
Луганського МУЮ ОСОБА_3 стосовно
неприйняття необхідних заходів,
спрямованих на виконання вимог чинного
законодавства щодо дотримання прав
дитини для запобігання її бездомності,
вчинення виконавчих дій з продажу
квартири, в якій проживає малолітня
дитина без дозволу органа опіки та
піклування, суд прийшов до наступного.

Згідно довідки Голови Жовтневої
районної у м.Луганську ради Луганської
області №01-34/203 від 27.05.2014 року за період
з 2009 року по 01.08.2013 року виконавчим
комітетом Жовтневої районної у
м.Луганську ради рішення про надання
дозволу на відчуження квартири, в якій
мешкає неповнолітня дитина ОСОБА_2 за
адресою: м.Луганськ,
кв.ВатутінаАДРЕСА_1, не приймалось.

Згідно довідки Департаменту
Луганської міської ради у справах
дітей та сім’ї Луганської міської ради
№24-17/1090/49-14 від 28.05.2014 року, реалізація
належної заявниці квартири №73 в домі 23
на кв.Ватутіна у м.Луганську Жовтневим
ВДВС Луганського МУЮ без дозволу
органа опіки та піклування неможлива.
До теперішнього часу Жовтневий ВДВС
Луганського МУЮ до Департаменту
Луганської міської ради у справах
дітей та сім’ї Луганської міської ради
з питанням надання дозволу на
реалізацію нерухомого майна за
адресою: м.Луганськ,
кв.ВатутінаАДРЕСА_1, не звертався.

Згідно довідки Архівного відділу
Луганської міської ради №82-02-16/2999/0/13-14
від 02.06.2014 року за результатами
пошукових робіт за допомогою
довідкового апарату за період з 01.08.2007
року по 31.12.2008 року рішення Жовтневої
районної у м.Луганську ради та її
виконавчого комітету про надання
дозволу на відчуження квартири, в якій
мешкає неповнолітня ОСОБА_2 за адресою:
м.Луганськ, кв.ВатутінаАДРЕСА_1, за
період з 01.08.2007 року по 31.12.2008 року, не
приймалось.

Відповідно до ч.8 ст.54 ЗУ «Про виконавче
провадження» примусове звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
"Про іпотеку".

Відповідно до ч.1,3 ст.33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України
«Про виконавче провадження»
реалізація предмета іпотеки, на який
звертається стягнення за рішенням суду
або за виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України "Про виконавче
провадження" з дотриманням вимог цього
Закону.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відмову у задоволенні скарги в
частині визнання незаконною
бездіяльності державного виконавця
Жовтневого ВДВС Луганського МУЮ ОСОБА_3
стосовно неприйняття необхідних
заходів, спрямованих на виконання
вимог чинного законодавства щодо
дотримання прав дитини для запобігання
її бездомності, вчинення виконавчих
дій з продажу квартири, в якій проживає
малолітня дитина без дозволу органа
опіки та піклування, оскільки не вбачає
в діях державного виконавця
протиправність та порушення прав з
боку скаржниці. Посилання скаржниці на
те, що позовні вимоги щодо виселення не
можуть бути задоволені, оскільки
рішенням Ленінського районного суду
м.Луганська від 23.08.2012 року в
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «ОСОБА_4
ОСОБА_3» до ОСОБА_1 в частині виселення
було відмовлено, є незаконними та
необґрунтованими. Вказаним рішенням,
яке набрало законної сили, задоволено
позовні вимоги в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки - квартири
73 у будинку 23 на кварталі Ватутіна у
місті Луганську, що належить ОСОБА_1,
шляхом проведення прилюдних торгів із
застосуванням процедури продажу,
встановленому Законом України «Про
іпотеку», а тому в даному випадку
державний виконавець діє в рамках
покладених на нього обов’язків та у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження» та Закону
України «Про іпотеку» на підставі
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 16.12.2013 року, яка не
визнана судом незаконною або такою, що
не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей»
№2623-IV від 02 червня 2005 року для вчинення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Посадові особи
органів опіки та піклування несуть
персональну відповідальність за
захист прав та інтересів дітей при
наданні дозволу на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна, яке належить
дітям.

Відповідно до пунктів 2.1,2.2,7.4
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 68/5 від
27.10.1999 р. (далі Тимчасове положення),
прилюдні торги - це продаж нерухомого
майна.

Враховуючи, що прилюдні торги з продажу
нерухомого майна - це юридична дія,
спрямована на досягнення
цивільно-правових наслідків, то на них
поширюються правила та вимоги,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України
«Про виконавче провадження» для
проведення виконавчих дій державний
виконавець за необхідності залучає
понятих, працівників органів
внутрішніх справ, представників
органів опіки і піклування, інших
органів та установ у порядку,
встановленому цим Законом.

Також суд зазначає, що вимоги скаржниці
щодо визнання бездіяльності
державного виконавця з приводу
вчинення виконавчих дій з продажу
квартири без дозволу органа опіки та
піклування є передчасними, оскільки
такий дозвіл необхідний саме
напередодні проведення прилюдних
торгів, а долучені до скарги документи
свідчать про те, що виконавче
провадження ще не дійшло до стадії
проведення прилюдних торгів. Тобто,
залучення органів опіки та піклування
з метою витребування дозволу про
відчуження майна, в якому
зареєстрована та право користування
яким має дитина, повинно мати місце
саме після проведення всіх необхідних
дій за виконавчим провадженням, що
передують проведенню прилюдних торгів,
та закріплені в Законі України «Про
виконавче провадження».

Суд також не вбачає підстав для
задоволення вимог скаржниці в частині
зобов’язання державного виконавця
усунути порушення, оскільки вони є
похідними від вимог про визнання
незаконною бездіяльності державного
виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦПК України
судові витрати, пов’язані з розглядом
скарги, покладаються судом на заявника,
якщо було постановлено рішення про
відмову в задоволенні його скарги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.5,7,18,19, 22, 41, 54, 57 ЗУ «Про виконавче
провадження», ст.12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей» №2623-IV від 02
червня 2005 року, ст.33 Закону України «Про
іпотеку», ст.ст.383, 387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність
державного виконавця – залишити без
задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 121 грн. 80 коп.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Луганської області через
Ленінський районний суд м.Луганська
шляхом подачі апеляційної скарги в
п’ятиденний строк з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Головуючий: суддя

О.В.Бугера