Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.05.2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі : головуючого -
судді Леміш О.М.,

при секретарі -
Химинець О.Я.,

з участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідаач
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Ужгороді
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,ОСОБА_7 , Ужгородське
міськрайонне управління юстиції З/о,
треті особи - приватний нотаріус
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про визнання договору
дарування недійсним та витребування
майна з чужого незаконного володіння -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулась до суду з
вищевказаним позовом .

Свій позов позивач мотивувала тим, що
Згідно договору куплі продажу від 28
жовтня 2005 року квартира, яка
знаходиться в АДРЕСА_1. належала ОСОБА_6
та ОСОБА_10. Квартира складається з двох
кімнат загальною площею 49,6 кв.м.,
житлова площа 27,5 кв.м.

Згідно договору дарування від 11.08.2011
року посвідченого приватним
нотаріусом УМНО ОСОБА_11 за реєстровим
номером 1491, ОСОБА_4 отримано в дар 1/2
частки житлової квартири, яка
знаходиться в АДРЕСА_1. від ОСОБА_10.

Однак в квартиру остання поселитись
не змогла так як відповідачка ОСОБА_6 в
цьому чинила їй перешкоди, на вхідні
двері та двері в кімнату вона поміняла
замки.

27.09.2013 року позивачка звернулась з
заявою за реєстраційним № 3159410 про
проведення реєстрації права власності
згідно договору дарування від 11.08.2011
року посвідченого приватним
нотаріусом УМНО ОСОБА_11 за реєстровим
номером 1491 до державного реєстратора
прав на нерухоме майно Сіденко
Олександра Григоровича Реєстраційної
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області.

Рішенням № 6531318 від 8 жовтня 2013 року їй
відмовлено у державній реєстрації
права власності: приватна, спільна,
часткова 1/2 на квартиру розташовану в
АДРЕСА_1 яка нею отримана в дар згідно
договору дарування від І 1.08.2011 року,
мотивуючи тим, що заявлене право вже
зареєстроване за другою особою.

Як було виявлено, згідно договору
купівлі- продажу від 23.02.2013 року
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_8 за реєстровим номером 169, , між
ОСОБА_10 та ОСОБА_6 було укладено договір
купівлі- продаду частини квартири
згідно якого ОСОБА_6 придбала у
власність від ОСОБА_10 1/2 квартири , яка
належала їм на праві приватної
спільної часткової власності згідно
свідоцтва про державну реєстрацію
прав та договору купівлі - продажу.
Таким чином ОСОБА_6 стала власницею
всієї квартири.

Так, Дії ОСОБА_10 були неправомірні, він
не мав правових підстав відчуджувати
майно, яке вже є подаровано , а тому
наслідки такого правочину становлять
перешкоди для реалізації ОСОБА_4 своїх
прав та обов"язків.

14.06.2013 року ОСОБА_6 /продавець / та ОСОБА_7
уклали договір купівлі - продажу
квартири , згідно якого ОСОБА_7
придбала у вланість майно, а саме
квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1.

20.06.2013 року згідно договору Дарування
квартири ОСОБА_7 /дарувальник/ - ОСОБА_13
/обдарована/ отримала у власність
квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1. що
посвідчується Витягом з державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності .

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просила
суд визнати договір ОСОБА_10 та ОСОБА_6
купівлі- продаду частини квартири
недійсним.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала та
просила суд такі задовільнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 Та
ОСОБА_3 в судовому засіданні проти
позову заперечили.

Треті особи - приватний нотаріус
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання не
з"явились, про час та місце розгляду
справи були повідомлені.

Так, суд заслухавши думку представника
позивача, представників відповідачів ,
які погодились на розгляд справи у
відсутності третіх осіб , дослідивши
матеріали справи, оцінивши належність
та допустимість кожного доказу,
приходить до висновку, що позов із
наведених у ньому мотивів
обґрунтований і підлягає до
задоволення з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
Згідно договору куплі продажу від 28
жовтня 2005 року квартира, яка
знаходиться в АДРЕСА_1. належала ОСОБА_6
та ОСОБА_10. Квартира складається з двох
кімнат загальною площею 49,6 кв.м.,
житлова площа 27,5 кв.м.

Згідно договору дарування від 11.08.2011
року посвідченого приватним
нотаріусом УМНО ОСОБА_11 за реєстровим
номером 1491, ОСОБА_4 отримано в дар 1/2
частки житлової квартири, яка
знаходиться в АДРЕСА_1. від ОСОБА_10.

Однак в квартиру остання поселитись
не змогла так як відповідачка ОСОБА_6 в
цьому чинила їй перешкоди, на вхідні
двері та двері в кімнату вона поміняла
замки.

27.09.2013 року позивачка звернулась з
заявою за реєстраційним № 3159410 про
проведення реєстрації права власності
згідно договору дарування від 11.08.2011
року посвідченого приватним
нотаріусом УМНО ОСОБА_11 за реєстровим
номером 1491 до державного реєстратора
прав на нерухоме майно Сіденко
Олександра Григоровича Реєстраційної
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області.

Рішенням № 6531318 від 8 жовтня 2013 року їй
відмовлено у державній реєстрації
права власності: приватна, спільна,
часткова 1/2 на квартиру розташовану в
АДРЕСА_1 яка нею отримана в дар згідно
договору дарування від І 1.08.2011 року,
мотивуючи тим, що заявлене право вже
зареєстроване за другою особою.

Як було виявлено, згідно договору
купівлі- продажу від 23.02.2013 року
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_8 за реєстровим номером 169, між
ОСОБА_10 та ОСОБА_6 було укладено договір
купівлі- продаду частини квартири
згідно якого ОСОБА_6 придбала у
власність від ОСОБА_10 1/2 квартири , яка
належала їм на праві приватної
спільної часткової власності згідно
свідоцтва про державну реєстрацію
прав та договору купівлі - продажу.
Таким чином ОСОБА_6 стала власницею
всієї квартири.

Так, Дії ОСОБА_10 були неправомірні, він
не мав правових підстав відчуджувати
майно, яке вже є подаровано , а тому
наслідки такого правочину становлять
перешкоди для реалізації ОСОБА_4 своїх
прав та обов"язків.

14.06.2013 року ОСОБА_6 /продавець / та ОСОБА_7
уклали договір купівлі - продажу
квартири , згідно якого ОСОБА_7
придбала у вланість майно, а саме
квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1.

20.06.2013 року згідно договору Дарування
квартири ОСОБА_7 /дарувальник/ - ОСОБА_13
/обдарована/ отримала у власність
квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1. що
посвідчується Витягом з державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності .

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК
України кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 3 ЦПК
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів .

Згідно з п. 26 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" особами, які
беруть участь у справі про визнання
правочину недійсним, є насамперед
сторони правочину.

Відповідно до вимог ст. ст. 310,311 ЦК
України фізична особа має право на
вільний вибір місця проживання. Житло
фізичної особи є недоторканим.

У відповідності до ст.ст. 316 - 321, 328, 334 ЦК
України власник має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, що не
суперечать закону. Право власності є
непорушним. Право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом. Момент набуття
права власності передбачений законом.

Згідно ст. ст. 346, 386 ЦК України право
власності припиняється у разі
відчуження власником свого майна.
Власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його не виконання або
виконання з порушенням умов визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання).

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог ст.215 ЦК
України підставою недійсності угоди є
недотримання в момент укладання угоди
стороною (сторонами) вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою статті 203 Цього
кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка укладає правочин,
повинна мати необхідний об'єм
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину повинно бути
вільним і відповідати його внутрішній
волі. Угода повинна бути направлена на
реальне настання правових наслідків,
обумовлених нею. Правочин, який
здійснюється батьками (всиновителями),
не може суперечити інтересам і правам
їх малолітніх, неповнолітніх або
непрацездатних осіб.

Згідно вимог Статті 719. ЦК України
Договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно вимог ст. 334. ЦКУ Момент набуття
права власності за договором .Право
власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недотримання в
момент його здійснення стороною вимог
правомірності правочину (ст. 203 ЦК):
Зміст правочину не може суперечити
актам цивільного законодавства і
моральним принципам суспільства;

Особа, яке вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

Волевиявлення учасників правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
обумовлених ним;

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновителями), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом встановлено, що у даній справі
договір дарування частини квартири від
11.08.2011 року ніким з сторін не оскаржений
та не є скасований , тобто він є діючим
та правомірним оскільки нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом УМНО
ОСОБА_11 за реєстровим номером 1491 , отже
посилання відповідачів на відсутність
реєстрації права власності на частку

квартири за ОСОБА_4 згідно вище
вказаного договору / тобто те що вона не
релізувала свої права , не звернулась
до БТІ/ не є обгрунтованим виходячи з
вищенаведених норм чинного
законодавства, а ОСОБА_10 не мав
законного права продавати свою
частину квартири дружині , оскільки
згідно вимог ст. 346,348 його право
власності вже на той час було
припинено.

Отже, суд приходить до висновку про
визнання договору купівлі - продажу
квартири від 23.02.2013 року посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_8 за
реєстровим номером 169, між ОСОБА_10 та
ОСОБА_6 недійсним, так як такий
правочин не спрямований на реальне
настання правових наслідків,
обумовлених ним у зв"язку з наявністю
на момент його укладення договору
дарування що нотаріально посвідчений
раніше.

Разом з тим, відповідно до вимог ст 228 ЦК
України Правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Згідно тлумачення ст . 228 ЦК України У
першій частині такої визначається
перелік порушень публічного порядку.
Усі вони можуть бути поділені на дві
великі групи, перша з них - правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина (ст. 21 - 68 Конституції
України).

Відповідно до Конституції України -
Стаття 47.передбачає, що Кожен має право
на житло. Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Ст 13 КУвизначає, що Держава забепечує
захист прав усіх суб'єктів права
власності .

Отже, ОСОБА_4 в порушення Конституції
України та законів була позбавлена
реалізувати свої права та законні
інтереси , а тому договір від 14.06.2013 року
укладений між ОСОБА_6 /продавець / та
ОСОБА_7 купівлі - продажу квартири ,
згідно якого ОСОБА_7 придбала у
вланість майно, а саме квартиру, яка
знаходиться в АДРЕСА_1., а такоєж
договір від 20.06.2013 року Дарування
квартири згідно якого ОСОБА_7
/дарувальник/ - ОСОБА_13 /обдарована/
отримала у власність квартиру, яка
знаходиться в АДРЕСА_1. що
посвідчується Витягом з державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності є таким , що
порушують публічний порядок, тобто
нікчемними.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Так як у відповідності до вимог ч. 1 ст.
88 ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6
,ОСОБА_7 , Ужгородське міськрайонне
управління юстиції З/о, треті особи -
приватний нотаріус ОСОБА_8 та ОСОБА_9
про визнання договору дарування
недійсним та витребування майна з
чужого незаконного володіння -
задоволити частково .

Визнати договір купівлі - продажу від
23.02.2013 року укладений між ОСОБА_10 та
ОСОБА_6 - недійсним.

Скасувати реєстрацію договору купівлі
- продажу від 23.02.2013 року укладеного
між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , який
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_8 та зареєстрований в державному
реєстрі речових та майнових прав за № 69
.

Зобов"язати Ужгородське міськрайонне
управління юстиції З/о зареєструвати
право власності ОСОБА_4 згідно
договору дарування частки квартири
від 11.08.2011 року.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
суму судових витрат в розмірі 229 грн. 40
коп.

В задоволенні решти позову- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
загальному порядку шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

З повним текстом рішення суду сторони
можуть ознайомитись 02.06.2014 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Леміш О.М.