Суддя: Перетятько О. Ю.
Справа № 253/9505/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2014 року Центрально - Міський
районний суд міста Горлівки

Донецької області у складі :
головуючого судді Перетятька О.Ю.,

при секретарі
Березка С.Г.,

за участю
прокурора Кисельової І.А.,

представника
третьої особи на стороні відповідача

Лозового К.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Горлівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа виконавчий комітет
Горлівської міської ради про
позбавлення батьківських прав та зміну
розміру аліментів,

В С Т
А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з названим
позовом, в якому зазначила наступне. 1
вересня 2009 року вона уклала шлюб з
відповідачем на території Республіки
Хорватія. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився
син ОСОБА_7. З перших днів після
народження дитини виникли проблеми
між сторонами з питань виховання
дитини, через те, що відповідач та його
родина не могли створити належні умови
для виховання дитини та своїми діями
перешкоджали нормальному розвитку
дитини. За її заявами та рекомендаціями
Центру соціальної опіки міста Джаково
місцевим судом було прийнято рішення
від 1 лютого 2011 року, згідно якого для
забезпечення безпеки та нормального
розвитку дитини вона з 3 лютого 2011 року
до 8 липня 2011 року знаходилася у
дитячому будинку «Клас'є» у місті
Осієк. Цим же рішенням було визначено
порядок зустрічей відповідача з сином.
Через негативний вплив на дитину під
час зустрічей, рішенням місцевого суду
від 11 квітня 2011 року було змінено
порядок зустрічей батька з сином -
зустрічі мали відбуватися лише в
присутності осіб, призначених Центром
соціального забезпечення міста
Джаково. 8 липня 2011 року вона разом з
сином виїхала до України . Відповідач,
продовжуючи чинити тиск на неї та
дитину, звертався до Міністерства
юстиції України зі скаргою про
порушення нею умов Гаагської конвенції
про цивільно-правові аспекти
міжнародного викрадення дітей.
Міністерство юстиції України
звернулося з позовом до неї про
зобов'язання повернути дитину.
Рішенням Ворошилівського районного
суду міста Донецька від 18 вересня 2012
року в задоволенні позову відмовлено,
вказане рішення залишене без змін
ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 12 жовтня 2012 року. Вважає, що
відповідач жорстоко поводився з
дитиною, як під час, коли вона з дитиною
проживала з відповідачем, так і під час
коли вона проживала з дитиною у
дитячому будинку, не піклувався про
дитину. Жорстоке поводження під час
проживання разом з відповідачем у його
будинку полягає в тому, що незважаючи
на вік дитини та її постійні пояснення
про необхідність дотримуватися режиму
та правил гігієни, відповідач за своїм
бажанням міг у будь який час розбудити
дитину для того, щоб показати своїм
родичам. На вимоги дотримуватись хоча б
мінімальних вимог гігієни при
спілкуванні з дитиною не реагував, а
потім взагалі звинуватив її у
психічних розладах. Знаючи про те, що
вона годує сина грудним молоком і всі
негативні емоції можуть вплинути на
розвиток дитини, відповідач
продовжував чинити на неї
психологічний тиск. Це власне і привело
до того, що вона разом з дитиною за
рішенням суду для забезпечення
належних умов для розвитку дитини була
вимушена переїхати жити до дитячого
будинку. За час життя у будинку
відповідача разом з дитиною, з метою
економії температура у жилих кімнатах
не перевищувала 15-17 градусів, в зв'язку
з чим патронажна медична сестра, яка
оглядала дитину, звернулась до Центру
соціального забезпечення м. Джаково
про неналежні умови проживання дитини.
Кафе, яке знаходилося на першому
поверсі будинку, де вони проживали з
дитино, працювало до останнього
клієнта, тому шум був постійний, з ранку
до пізньої ночі. Відповідач
неодноразово підкреслював, яке велике
бажання він має зустрічатися з сином,
однак коли органом опіки та
піклування Горлівської міської ради
йому був призначений час для зустрічей
з сином, він вчасно до України не
приїхав. Рішенням районного суду
міста Джаково від 01 лютого 2011 року було
стягнуто з відповідача аліменти на
утримання сина у розмірі 902,87 куни. Він
постійно вказує,що піклується про сина
, своєчасно виплачує аліменти, але це не
відповідає дійсності, вже на протязі
десяти місяців аліменти не
виплачувалися, що підтверджується
довідкою про рух коштів на її рахунку
від 3 травня 2012 року, у якій вказано, що 6
квітня 2012 року перераховані аліменти
за травень 2011 року - лютий 2012 року.
Розмір аліментів, що встановлений
рішенням суду становить 1253 гривні на
місяць. Відповідач крім пенсії отримує
дохід від кафе, яким володіє, що було
встановлено рішенням районного суду
міста Джаково від 01.02.2011 року та
підтверджується письмовими
поясненнями відповідача. Щомісячний
дохід у перерахунку на національну
валюту складає 10000 гривень щомісяця.
Просила суд ухвалити рішення, яким
позбавити відповідача - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження
батьківських прав відносно їх сина -
ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнути з
громадянина Республіки Хорватія
ОСОБА_3 на її користь на утримання
малолітнього сина ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_2,
аліменти у твердій грошовій сумі у
розмірі 2500 гривень щомісячно до
досягнення сином повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_6.

Представник позивача у
судовому засіданні наполягав на
позовних вимогах, мотивуючи їх
аналогічно викладеному в позовній
заяві. Звертав увагу, що відповідач не
зміг утворити нормальні умови для
розвитку дитини, психологічний тиск
впливав на стан дитини: наявність кафе,
відсутність місця для прогулянок,
вживання алкоголю відвідувачами у
кафе. Позивач була закрита у своїй
кімнаті, позбавлена спілкування. Все це
негативно впливало на дитину та
позивачку. Відповідач звертався з
позовом до суду з проханням позбавити
матір дитини батьківських прав, коли
дитині не було і двох місяців, тобто
хотів забрати дитину від матирі та
завдати шкоди її здоров'ю. Було змінено
режим спілкування з двох до одного рази
на тиждень та лише в присутності
соціального працівника. Відповідач має
доходи від кафе і тому розмір стягнутих
аліментів слід збільшити. В подальшому,
давши пояснення по суті справи, будучи
неодноразово повідомленим про час та
місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явився, при цьому
клопотань про розгляд справи у його
відсутності або про залишення позову
без розгляду не подавав, тому суд
завершив розгляд справи в його
відсутності.

Позивач наполягала на позовних
вимогах, додатково пояснила, що за два
місяці до народження дитини відповідач
звертався до соціальної служби м.
Джаково із заявою, що позивач психічно
ненормальна людина. Після народження
дитини відповідач спілкувався про щось
з лікарями. Внаслідок цього в неї
забирали дитину, незважаючи на те, що
вона годувала її груддю. Вдома
відповідач не підтримував температуру
в будинку. патронажна медична
сестра звернулася до соціальної служби
після того, як відвідала дитину і
замерзла в кімнаті через вкрай низьку
температуру. Позивачку не годували, не
давали спілкуватися за матір'ю
позивачки. Відповідач вимкнув гарячу
воду, мотивуючи це тим, що вона її в
батареї. Вперше позивач викупала
дитину в дитячому будинку. Внаслідок
цього за два місяці перебування дитини
у будинку відповідач шкіра дитини
висохла. Відповідач не випускав її з
будинку. Він ночував на сходах перед
дверями. Через відсутність можливості
вийти з будинку, вона викликала консула
і 24 грудня ці обставини були
зафіксовані. Вона була безправна, їй
погрожували. Відповідачем був поданий
в суд позов про місце проживання
дитини, проте суд виніс рішення
довірити дитину їй. Було винесено
рішення про проживання позивача з
дитиною в дитячому притулку, що було
зроблено за рекомендаціями психолога.
Відповідачу призначені зустрічі з
дитиною раз на тиждень. Після
відвідувань дитина не спала. Вона
зверталася із заявою про нагляд над
зустрічами, що було задоволена судом.
Опасаючись за своє життя, вона зібрали
свої речі та виїхала з дитиною в
Україну. Відповідач хотів отримати
дитину з метою збагачення, щоб
отримувати допомогу від держави. Щодо
збільшення розміру аліментів, то
відповідач є власником кафе. Знищення
матері дитини, на думку позивача, не є
піклуванням про дитину. Мати позивача
проживала загалом 5 місяців у Хорватії
в будинку відповідача. Вона
використовувала свої кошти. Мати не
могла вільно пересуватися по будинку.
Поліція часто виїжджала в будинок
відповідача. В подальшому, давши
пояснення по суті справи, позивач,
будучи неодноразово повідомленою про
час та місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явилася, при цьому
клопотань про розгляд справи у її
відсутності або про залишення позову
без розгляду не подавала, тому суд
завершив розгляд справи в її
відсутності.

Відповідач позов не визнав. Пояснив, що
у 2003 році він захворів та через шлюбне
агентство познайомився з позивачкою. У
2009 році батько позивача став власником
кафе. Приїхала позивач та батько
запропонував їй працювати в кафе в
якості бухгалтера. У відповідача
проблеми із зором. Стосунки з
позивачкою погіршилися за місяць до
народження дитини. Позивач намагалася
змінити прізвище та зверталася до
банку з проханням відкрити рахунок на
прізвище ОСОБА_2, проте їй було
роз'яснено, що це неможливо. Проблеми
були тому, що позивач з перших днів
життя дитини давала якісь ліки, які
лікарі забрали у неї. В будинку
центральне опалення. Безпосередньо в
кімнаті батарея довжиною 1,5 метри. У
будинку 2 санвузли, 3 бойлери. Кафе
працювало, там було тепло, як і у
кімнатах будинку, де були ще
обігрівачі. Завжди в будинку були
продукти харчування. Він ніколи не
зловживав алкоголем. Позивач не давала
можливості спілкуватися з дитиною,
навіть більш 10-15 хвилин. Коли він
зрозумів, що ОСОБА_2 має намір вивезти
дитину із країни, відповідач став
намагатися захистити свої права,
звертався до суду. Там їй роз'яснили, що
без згоди батька виїхати за кордон
неможливо. Він завжди давав гроші, а
крамниця була рядом з будинком.
Спочатку було прийнято рішення про
спілкування двічі на тиждень і навіть
мали намір залишити дитину ночувати.
Все, що робилося в подальшому, він робив
відповідно до рішень суду. Зараз він
бореться за свої права. Сім'я проживала
в тій же будівлі, що і кафе. При цьому
був і окремий вхід до частини будівлі,
де проживала сім'я. Суд змінив режим
спілкування з двох разів на тиждень до
одного і лише в присутності
соціального працівника, тому що він
просив погуляти з дитиною,
фотографувати її, а позивач забороняла
це робити. Він не прибув для побачення з
дитиною в Горлівку в строки,
встановлені органом опіки та
піклування, тому що запізно отримав
листа. Коли дитину позивач вивезла до
України, то він звернувся до суду. Він
звертався до служби у справах дітей
України з питань встановлення порядку
спілкування з дитиною. Було прийнято
рішення про спілкування з дитиною з 10
по 20 серпня кожного року. У 2013 році він
прибув для спілкування з дитиною, але
позивач не дозволила це. Він приїжджає
до України для спілкування з дитиною в
третій раз. При цьому він подав позов
щодо усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною. В подальшому в судове
засідання не з'явився, тому суд
завершив розгляд справи в його
відсутності.

Представник відповідача позов не
визнала. Пояснила, що відповідач
неодноразово звертався до суду з
позовами щодо незаконного вивезення
позивачкою дитини, встановлення
порядку спілкування з дитиною,
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною, тобто вживав заходи для участі
у спілкуванні з дитиною, в її вихованні.
Аліменти, визначені судом, відповідач
сплачував на користь позивача на її
рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_3.
Відповідач не отримала цих коштів
вчасно через те, що змінила прізвище на
ОСОБА_2. При цьому відповідач за місцем
проживання характеризується
позитивно. У 2012 р. відповідач отримав
запізно(14 серпня 2012 року). Проте,
прибувши 19 серпня 2012 р., йому відмовлено
позивачкою в цьому. Згідно із медичною
довідкою відповідач не страждає
психічним захворюванням. В подальшому
в судове засіданні представник
відповідача, будучі належним чином
повідомленим про час та місце слухання
справи, не з'явилась, подала заяву з
проханням завершити розгляд справи у
її відсутності, тому суд завершив
розгляд справи у її відсутності.

Представник виконавчого комітету
Горлівської міської ради в судовому
засіданні вважав позовні вимоги про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3,
такими що не підлягають задоволенню,
оскільки доводи позивачки, стосовно
того, що відповідач жорстоко поводився
з дитиною під час спільного
проживання, наявність певних
психологічних відхилень у ОСОБА_3 у
відносинах з дитиною, відсутність
належних житлово-побутових умов для
дитини за місцем проживання його
батька, не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до довідок, наданих
парафіянською радою, медичним
закладом, районним судом, основною
школою м. Джаково, ОСОБА_3
характеризується позитивно,
судимостей не має, на психічні
захворювання не страждає. Згідно з
листом посольства України в
Республіці Хорватія на адресу
Департаменту консульської служби
Міністерства закордонних справ
України за місцем знаходження сім'ї
ОСОБА_3 неналежних умов для утримання
дитини виявлено не було. Рішенням
районного суду м. Джаково від 01.02.2011
року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на
користь ОСОБА_2 на утримання дитини, які
перераховуються щомісячно на рахунок
матері, що підтверджується випискою з
банку, що було підтверджено
відповідачем в судовому засіданні.

Прокурор, який бере участь в розгляді
справи, пояснив, що вважає позов таким,
що не підлягає задоволенню.

Свідок ОСОБА_6(батько відповідача)
показав, що до позивачки свідок
ставився добре, як і до свого сина.
Спочатку після одруження у відповідача
та позивача були гарні стосунки, але
після переїзду до будинку свідка
стосунки стали псуватися. Відповідачка
працювала у кафе як бухгалтер,
утворилися борги. Свідок працював у
школі та допомагав у кафе. Він
підтримував сім'ю сина фінансово,
оскільки доглядав худобу. Спочатку
настрій позивачки свідок оцінював як
сумування за Батьківщиною, те, що
недовго мешкає але потім його
засмучувало те, що позивачку дратували
гості, які приходили до сина та
невістки. Коли народилася дитина,
позивач не давала його бачити, держати
дитину. Особливо не любила свекрову.
Син багато працював. Свідок вважає, що
позивач хотіла перейти до будинку
дитини, тому що не могла поїхати звідки.
Вона хотіла, щоб вони продали будинок
та переїхала за 200 кілометрів. За
хорватським законом уїхати з дитиною в
Україну без згоди батька дитини
позивач не мала права. Із будинку
матері та дитини позивачка уїхала
таємно. Відповідач бажає спілкуватися
з дитиною, які і свідок зі своїм внуком.
Відповідач не зловживає алкоголем, не
наркоман. У нього генетична хвороба.
Вся нерухомість, що є у свідка - для його
сина та онука. Зараз дохід відповідача
-230 євро пенсії. Кафе знаходиться у
власності свідка. Син звертався до суду
щодо визначення місця проживання
дитини саме з ним, тому що це його син,
який є хорватом. Соціальні працівники
приходили до сина. В кімнаті сину було
тепло, центральне опалення. Позивач
вільно пересувалася, свідок навіть
хотів, щоб у неї з'явилися друзі, проте
вона не хотіла спілкуватися навіть зі
«дружкою» на весіллі.

Свідок ОСОБА_9.(мати позивача) суду
пояснила, що позивачка - її донька, а
відповідач колишній зять. Вона
приїжджала до Хорватії вперше у 2009
році, щоб допомогти у підготовці до
весілля. Відносини з ОСОБА_3 та його
батьками склалися добрі. Після весілля
все змінилося. Через рік вона знову
приїжджала до Хорватії. Її дочка була
вагітна, дочка з чоловіком переїхали до
нового будинку і вона давала їм кошти
на придбання меблів. Свідок помітила,
що донька часто була в поганому
настрої, вважала, що зять не хоче, щоб
вона приймала участь у придбанні
товарів для дому. Крім того, ОСОБА_3
попросив зайняти йому кошти на сплату
рахунків, вона позичила йому 500 доларів
США та 12000 кун. На першому поверсі
будинку був бар, а дитяча кімната на
другому поверсі, було літо і вона не
помітила, що кімнати на другому поверсі
холодні. Втретє, вона приїхала до
Хорватії вже перед пологами доньки.
Відносини з зятем та його родичами були
натягнуті, але вона нічого не казала бо
боялася засмутити доньку. Після
пологів, донька написала їй
смс-повідомлення, просила привезти до
пологового будинку деякі речі,однак
зять з батьками поїхали до пологового
будинку , а її не взяли. Вона не знаючи
мови , сама добиралася до пологового
будинку, коли приїхала, то зустріла там
зятя з його батьками. Зять підвів її до
медичного персоналу та заборонив
пускати її до доньки. Він поїхав додому,
а її залишив в лікарні, їй довелося
знову самій добиратися до дому. Чотири
дні до її кімнати ніхто не заходив , з
нею ніхто не розмовляв. Стіни в дитячій
кімнаті всі були покриті грибком,
оскільки кімната не опалюється. Вона
привела кімнату в порядок. Після
виписки з пологового будинку , їм з
дочкою зять не дозволяв розговорювати,
вони переписувалися з донькою в зошиті.
Не дозволяв мити в кімнаті підлогу,хоча
там всі ходити взутими, мила підлогу
тільки коли зять їхав з дому. Вона два
місяці годувала доньку бутербродами та
чаєм, гроші на ковбасу та сир вони брали
з копилки, що була у доньки, оскільки
він не купував продукти, хоча донька
годувала дитину груддю та дуже
хвилювалася, щоб не зникло молоко. Зять
відключив в будинку гарячу воду, крім
того в дитячій кімнаті було холодно і
вони 2 місяці не могли повноцінно
помити немовля. З часом вона та дочка
дізналися , що ОСОБА_3 подав документи,
що ОСОБА_2 - ненормальна і хотів забрати
у неї дитину. ОСОБА_3 знущався над
донькою, міг прийти вночі до її кімнати,
ставав над нею та качався, не дозволяв
позивачці виходити з дому. Батьки
відповідача приходили, коли хотіли,
будили дитину, виносили її з кімнати,
дитина плакала. Всі документи у доньки
відповідач забрав (паспорт, документи
на дитину), у доньки був тільки
закордонний паспорт. До них приїжджала
консульська служба і поліція. Забирали
ОСОБА_3 до поліцейського відділку,
однак його відпускали. А одного разу,
коли приїхала консульська служба,
ОСОБА_3 викликав поліцію та заявив їм,
що позивачка його б'є, хотів щоб її
заарештували. В барі, на першому
поверсі, завжди грала гучно музика,
відвідувачі співали, стукали, до 5
години ранку, не можливо було заснути.
Відповідач завжди приходив до дитячої
кімнати в прокуреному одязі.
Відповідачу та його родині не потрібна
була її дочка, їм потрібна була тільки
дитина. Патронажна медична сестра, що
спостерігала за дитиною, робила
відповідачу зауваження, стосовно того,
що в кімнаті дитини холодно, тоді він
приніс обігрівач і того вечора дуже
добре опалював приміщення. В Хорватії
вона була 3 рази, один раз вона
приїжджала за свій кошт, а два рази за
кошти відповідача, а за це вона
привозила йому з України ліки, які він
просив, одяг (светри та сорочки). Вона
поїхала з Хорватії 15.01.2011 року. Вважає,
що відповідач не хотів, щоб вона
перебувала у них вдома, оскільки він
тоді не мав повного контролю над
позивачкою.

Суд, заслухавши пояснення
сторін,показання свідків, думку
прокурора , який вважає , що позов не
підлягає задоволенню, дослідивши в
судовому засіданні зібрані в справі
докази в їхній сукупності, вважає
встановленим наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
Республіка Хорватія та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянка України, 01.09.2009
р. уклали шлюб, про що у книзі
реєстрації записів актів
громадянського стану м. Джаково під
номером 161 зроблено відповідний
актовий запис(а.с. 36). Згідно із
свідоцтвом про народження в книгу
актів цивільного стану про народження,
яка ведеться на підвідомчий території
Осієк під порядковим номером № 2924 за
рік 2010 зроблено запис 23.12.2010 р. про факт
народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.
39-40). Згідно з довідкою Посольства
України в Республіці Хорватія від
24.12.2010 р. підтверджується, що ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до статті 7
Закону України «Про громадянство
України» від 18.01.2001 р. оформлено набуття
громадянства України за
народженням(а.с. 42).

Відповідно до рішення районного
суду м. Джаково від 01.02.2011 р. для
забезпечення фінансових і не
фінансових претензій сторони ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, щодо рішення, з ким буде
проживати неповнолітня дитина,
утримання і визначення терміну
зустрічей і спілкування
неповнолітнього з другим із батьків
винесено тимчасове рішення,що дитина
подружжя неповнолітній ОСОБА_7,
тимчасово, до остаточного закінчення
цієї справи, проживатиме з матір'ю
ОСОБА_2. Від батька, ОСОБА_3, вимагається,
щоб він утримував свого
неповнолітнього сина, фінансово
сплачуючи щомісячно 902,87 кун на рахунок
матері ОСОБА_2, починаючи з дні
проголошення тимчасової міри, тобто
01.02.2011 р., і до винесення кінцевого
рішення в цій справі. Найпізніше - до 15
числа кожного місяця. Зустрічі і
спілкування між батьком ОСОБА_3 і
неповнолітньою дитиною затверджуються
кожної неділі від 10.00 до 12.00, з тим, що
батько буде його відвідувати у закладі,
де вони проживають. При цьому, суд,
мотивуючи своє рішення, послався на
думку і пропозицію Центру соціальної
опіки м. Джаково від 11.01.2011 р.,
відповідно до якого для
неповнолітньої маленької дитини(два
місяці), дуже важлива присутність,
тепло і піклування жінки - матері, яка
не показує жодних ознак, за що не могла
дати належного догляду дитині. В її
поведінці не помічено жодних
патологічних відхилень(про які
згадував батько), група спеціалістів
Центру соціальної опіки м. Джаково
пропонує, щоб суд виніс рішення на
основі якого неповнолітній син буде
проживати з матір'ю, тобто ОСОБА_2. Щодо
батька Івіца Канісек, група
спеціалістів Центру також наводить, що
зовсім неважливі помічені
психологічні контраіндикації для
належного догляду за дитиною, але його
хвороба, яка визвала значну втрату
зору(генетична атрофія очного нерва
через яку в нього зір на обидва ока
зберігся на 2-4 %) являє собою значну
перешкоду для самостійного догляду за
дитиною у віці, в якому знаходиться їх
син ОСОБА_7. Після проведеного
засідання мати(ОСОБА_2) зателефонувала
до суду і повідомила, що через
психологічний тиск більше не може
залишатися з дитиною в одному будинку з
пропонувачем і просить про термінове
переселення через суд і Центр
соціальної опіки м. Джаково. В цьому її
прохання виконано і вона переселилася
в дитячий будинок «Клас'є» у Осієку.
Виносячи рішення про тимчасове
утримання, суд врахував, зокрема
матеріальні умови батька(який згідно
даних Центру соціальної опіки м.
Джаково одержує інвалідську пенсію 1800
кун на місяць і є власником двох
автомобілів, а також кафе в Джаковічкі
Селці)(а.с.45-48).

Згідно із рішенням Центру
соціального забезпечення м. Джаково
від 07.02.2011 р. визнано право на
забезпечення власної родини в якості
постійного проживання у Дитячому
будинку «Клас'є», м. Осієк з 03.02.2011 р.
ОСОБА_2, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_7 у
м. Горлівка, та її неповнолітнього сина
ОСОБА_7, батько ОСОБА_3. Це рішення
Центру соціального забезпечення
мотивоване тим, що було встановлено
рішенням муніципального суду міста
Джакова від 01.02.2011 р., за яким призначено
тимчасову міру, згідно з якою до
моменту правочинного завершення цієї
справи неповнолітній ОСОБА_7 житиме із
матір'ю ОСОБА_2. Через те, що ОСОБА_2,
згідно із показами, відчувала загрозу з
боку чоловіка та його родини, з'явилася
необхідність в її проживанні поза
межами власної родини, а в якості
найбільш прийнятного виду проживання
даною Службою визначено проживання у
відповідній установі соціального
забезпечення, в даному випадку - це
Дитячий будинок «Клас'є», м. Осієк(а.с.
43-44).

Рішенням муніципального суду м.
Джакова від 11.04.2011 р. зустрічі і
спілкування між позивачем ОСОБА_3 і
неповнолітнім ОСОБА_7, визначені
рішенням даного суду від 01.02.2011 р.
відбуватимуться в присутності третьої
нейтральної сторони, яку призначить
Центр соціального забезпечення м.
Джаково, а саме вони замість
визначеного терміна в неділю з 10 до 12
години тепер проходитимуть у п'ятницю з
10 по 12 години таким чином, що батько
відвідуватиме неповнолітню дитину у
Дитячому будинку «Клас'є». В
обґрунтування цього рішення суд
послався на те, що протягом зустрічей,
визначених рішенням суду від 01.02.2011
р.,дійшло до проблем у спілкуванні між
сторонами, які негативно впливають на
неповнолітню чотиримісячну дитину, що
перебуває на грудному вигодовуванні
другої сторони, і про які друга сторона
попередила даний суд заявою від 05.04.2011
року, а також суд таке повідомлення
отримав і від персоналу Дитячого
будинку і Центру соціального
забезпечення м. Джаково, тому вирішено,
що ці зустрічі відбуватимуться у
присутності третьої нейтральної
сторони(а.с. 49-51).

При цьому відповідно до довідки
дитячого будинку «Клас'є» м. Осієк від
02.04.2012 р. ОСОБА_2 та її неповнолітній син
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали у філії
їх Будинку, м. Осієк, з 03.02.2011 р. по 08.07.2011
р.(а.с. 57-58).

Рішенням Ворошилівського
районного суду м. Донецька від 18.09.2012 р.
відмовлено у задоволенні позовної
заяви Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Донецькій області в інтересах ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про визнання незаконним
утримування на території України
неповнолітньої дитини, повернення
неповнолітньої дитини до Республіки
Хорватія, зобов'язання передати
неповнолітню дитину, відмовлено(а.с.
52-53). Згідно з актом обстеження умов
проживання ОСОБА_2 від 17.10.2011 р. за
місцем проживання ОСОБА_2 створила всі
необхідні умови для проживання,
виховання та розвитку малолітнього
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с. 59).

З листа начальника служби у
справах дітей Горлівської міської ради
від 22.06.2012 року вбачається, що в ньому
повідомлено на звернення ОСОБА_3 щодо
визначення способу участі у вихованні
малолітнього сина про те, що рішенням
виконавчого комітету Горлівської
міської ради від 20.06.2012 р. № 635 визначено
спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні
малолітнього сина шляхом спілкування з
ним щодня у період з 10 по 20 число серпня
місяця з 17 до 18 годин у присутності
матері дитини, гр. ОСОБА_2, та
представника служби у справах дітей
міської ради(а.с. 60). Вказаний порядок
участі у вихованні дитини встановлений
рішенням виконавчого комітету
Горлівської міської ради від 20.06.2012 р. №
635(а.с. 134). Згідно із актом про ухилення
ОСОБА_2 від виконання рішення виконкому
Горлівської міської ради від 20.06.2012 р.
№ 635 «Про визначення ОСОБА_3 способу
участі у вихованні малолітнього
ОСОБА_7» констатовано, що 20.08.2012 р. о 17
год. 10 хв. ОСОБА_2 у телефонній розмові з
перекладачем гр. ОСОБА_3 повідомила, що
відмовляється надати можливість
зустрічатися батьку з сином(а.с. 177).
Відповідно до листа Міністерства
закордонних справ України від 18
листопада 2013 року ОСОБА_2 у грудні 2010
року зверталася до Посольства України
в Республіці Хорватія щодо реєстрації
та внесення відомостей про дитину до
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон, а також з метою виїзду
консульської посадової особи до місця
її проживання у зв'язку із тим, що
чоловік перешкоджає приїзду до
Посольства. З метою забезпечення
законних прав громадянки України,
консульська посадова особа та І
секретар з питань безпеки Посольства
24.12.2010 р. виїжджали до с. Джаковачкі
Селці. Під час виїзду здійснено
перевірку умов проживання громадянки
та її дитини, проведено беседу з
ОСОБА_3(а.с. 195). Із листа Посла України в
Республиці Хорватія до Міністерства
закордонних справ України вбачається,
що 24.12.2010 р. було здійснено виїзне
консульське обслуговування за місцем
проживання ОСОБА_2. За згодою членів
сім'ї з хорватської сторони
консульською посадовою особою та
офіцером безпеки Посольства України в
Республіці Хорватія було здійснено
перевірку умов проживання громадянки
та її дитини проведено беседу з її
чоловіком по суті питань, порушених
ОСОБА_2 у скарзі до Посольства. За
результатами перевірки неналежних
умов для утримання дитини виявлено не
було. Крім того, консульською посадовою
особою ОСОБА_2 було запропоновано
одразу відбути службовим автомобілем
Посольства до Загребу, звідки літаком
можна дістатися України, проте згадана
громадянка відмовилась (а.с. 196-197).

Згідно довідки парафіяльної ради
Снєжне Госпе - Джаковачкі Селці
підтверджено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
зразковим і взірцевим жителем селища
Джаковачкі Селці. Не є схильним до
алкоголю, інших залежностей, бійок чи
сварок ні до порушення громадського
порядку(а.с. 139). Відповідно довідки
основної школи Джаковачкі Селці
підтверджується, що ОСОБА_3, народжений
ІНФОРМАЦІЯ_1, був учнем цієї школи в
період з 1982 р. до 1990 р. Всі вісім класів
він закінчив з відмінним успіхом і
зразковою поведінкою. До нього не
застосовувалися жодні дисциплінарні
стягнення(а.с. 143-144). Довідкою районного
суду міста Джаково встановлено, що у
міському суді міста Джаково, міському
суді м. Нашіце та в обласному суді м.
Осієк не пред'явлено звинувачень, які
вступили в дію, нема судимості за
злочини, за які передбачено грошові
стягнення або тюремне ув'язнення, та не
існує підтвердженого звинувачення на
території Республіки Хорватія(а.с. 141 -
142). Відповідно до медичної довідки
ОСОБА_3 не страждає від психічних
захворювань (а.с. 144-145). При цьому згідно
з рішенням правопорушного суду м.
Джакова ОСОБА_3 виправданий від
звинувачення у тому, що 23.12.2010 р. він
піддавав свою дружину психологічному
насиллю(а.с. 147-155).

Відповідно до висновку виконавчого
комітету Горлівської міської ради як
органу опіки та піклування від 22.01.2014 р.
№ 01-302 орган опіки та піклування вважає,
що підстав для позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина Хорватії, відносно
малолітнього сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
немає(а.с. 206-207).

Частиною 1 статті 164 СК України
встановлено, що мати, батько можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину
з пологового будинку або з іншого
закладу охорони здоров'я без поважної
причини і протягом шести місяців не
виявляли щодо неї батьківського
піклування; 2) ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини; 3)
жорстоко поводяться з дитиною; 4) є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; 5) вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини. Позивач в позовній заяві
зазначив, що відповідач допустив
жорстке поводження з дитиною, що
передбачено п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України.
Пленум Верховного Суду України в п. 18
постанови від 30.03.2007 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснив, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом. В пункті 16 зазначеної
постанови вказано, що ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками. Жорстоке
поводження полягає у фізичному або
психічному насильстві, застосуванні
недопустимих методів виховання,
приниженні людської гідності дитини
тощо.

Судом не встановлено обставин,
передбачених ст. 164 СК України як
підстави для позбавлення батьківських
прав. Приведені позивачем рішення суду
Республіки Хорватії не містять фактів
ухилення від виконання своїх
батьківських обов'язків відповідача
щодо своєї дитини, неналежних умов
проживання в будинку, жорстокого
поводження з дитиною. Само по собі
визначення місця проживання дитиною з
матір'ю, визначення порядку участі
батька у вихованні дитиною шляхом
зустрічі у присутності матері та
соціального працівника такими не є.
Неналежних умов для утримання дитини
виявлено не було виявлено і при
відвідуванні за місцем проживання у
Хорватії консульською посадовою
особою Посольства України в Республіці
Хорваті, що вказано у відповідних
листах Посольства України. Показаннями
свідків факти жорстокого поводження з
дитиною не підтверджені. Що стосується
показань свідка ОСОБА_9, то суд не може
покласти їх в соснову рішення, оскільки
вони не підтверджені іншими доказами, а
сам свідок є близьким родичем(матір'ю)
позивачки. У судовому засіданні дійсно
встановлені проблеми в стосунках між
позивачкою та відповідачем, проте ці
проблеми не є рівнозначними жорстокому
поводженні з дитиною. Натомість
відповідно до довідок, наданих
парафіянською радою, медичним
закладом, районним судом, основною
школою м. Джаково, відповідач ОСОБА_3
характеризується позитивно, судимості
не має, на психічні захворювання не
страждає. Відповідно до довідки
банківської установи «HYPO-ALPE-ADRIA-BANK D.D.»
від 27.08.2012 р. ОСОБА_2 має відкритий
рахунок, з якого не знімалися кошти
останні 6 місяців, у тому числі,
аліменти(а.с. 136-137). Згідно з довідкою
відділення у Осієку Пенсійного фонду
Республіки Хорватія від 30.09.2013 р. для
неповнолітнього ОСОБА_7 по рішенню
районного суду № OVR -364/11, стягується 50 %
від розміру пенсії за період з січня 2013
по вересень 2013 року з пенсії від 1754,63
кун на місяць до 1772,08 кун на місяць (а.с.
171-172). Отже, відповідач виконує свої
обов'язки по участі в утриманні дитини.
Також вживає заходи для участі у
вихованні дитини, звертаючись до
органів опіки та піклування з заявами
про встановлення порядку такої участі.
Стан здоров'я значну втрату
зору(генетична атрофія очного нерва
через яку в нього зір на обидва ока
зберігся на 2-4 %), але само по собі
захворювання зору не є підставою для
позбавлення батьківських прв. Отже,
підстави для задоволення позову в
частині вимог щодо позбавлення
відповідача батьківських прав
стосовно неповнолітнього сина
відсутні.

Згідно із ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом. Відповідно
до рішення районного суду м. Джаково
від 01.02.2011 р. для забезпечення
фінансових і не фінансових претензій
сторони ОСОБА_2 і ОСОБА_3, щодо рішення, з
ким буде проживати неповнолітня
дитина, утримання і визначення терміну
зустрічей і спілкування
неповнолітнього з другим із батьків
винесено тимчасове рішення дитина
подружжя неповнолітній ОСОБА_7,
тимчасово, до остаточного закінчення
цієї справи, проживатиме з матір'ю
ОСОБА_2. Від батька, ОСОБА_3, вимагається,
щоб він утримував свого
неповнолітнього сина, фінансово
сплачуючи місячно 902,87 кун на рахунок
матері ОСОБА_2, починаючи з дні
проголошення тимчасової міри, тобто
01.02.2011 р., і до винесення кінцевого
рішення в цій справі. Найпізніше - до 15
числа кожного місяця. Виносячи рішення
про тимчасове утримання, суд врахував,
зокрема матеріальні умови батька(який
згідно даних Центру соціальної опіки м.
Джаково одержує інвалідську пенсію 1800
кун на місяць і є власником двох
автомобілів, а також кафе в Джаковічкі
Селці)(а.с.45-48). На час розгляду справи
матеріальне становище відповідача не
поліпшилося. Згідно із довідкою
земельного відділу районного суду м.
Джаково Республіка Хорватия ОСОБА_3 не
має у власності у с. Джаковачкі(а.с.
173-174). Довідкою відділення Джаково
регіонального бюро Осієк Міністерства
Фінансів - податкове управління
Республіка Хорватія. ОСОБА_3 від 30.09.2013
р., пенсіонер і його доходи складають за
2012 р. - 20638,10 кун, а за поточній період 2013
р. - 13758,72 кун, має у власності автомобіль
PEUGEOT 304,2001 року випуску (а.с. 175-176). При
цьому згідно з довідкою Пенсійного
фонду утримується 50 % від його пенсії.
Отже, обставини щодо отримання доходу
від знаходження у власності кафе, не
знайшли свого підтвердження в суді та у
судовому засіданні не доведено
поліпшення матеріального становища
відповідача, яке згідно із ст. 192 СК
України є підставою для зміни розміру
аліментів. Більш того, аліменти
утримуються вже в розмірі 50 % від його
доходів. За таких обставин, підстави
для задоволення позову і в цій частині
відсутні.

Таким чином, позов не підлягає
задоволенню в повному обсязі.

На підставці викладеного, ст.ст. 164-165, 192
СК України, керуючись ст. ст. 10-11, 57-60, 212 -
217 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа виконавчий комітет
Горлівської міської ради про
позбавлення батьківських прав та зміну
розміру аліментів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення в
Апеляційний суд Донецької області
через Центрально - Міський районний суд
міста Горлівки. Особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О. Ю.
Перетятько