Справа № 462/9821/13
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/3514/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого - судді Курій
Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за
секретаря Данилик І.І.,

з участю
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 25 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа: Залізнична
районна адміністрація Львівської
міської ради, Відділ приватизації
державного житлового фонду
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради про усунення
перешкод у користуванні коридором
загального користування та
зобов'язання переоформити документи,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 25 березня 2014 року у
задоволенні вищезазначеного позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не взяв до уваги порушення
його права користування загальним
коридором та не звернув увагу на те, що
приміщення коридору з 25.03.2013 року стало
знову у спільному користуванні,
оскільки відповідно до розпорядження
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради №167 від 25.03.2013
року «Про внесення змін до
розпорядження від 24.12.2002 року за №1191» в
останнє було внесено зміни та
скасовано передачу родині ОСОБА_3 у
спільну сумісну власність приміщення
загального коридору, площею 4,9 м.кв.

Апелянт вважає, що за наведених вище
обставин суд повинен був застосувати
вимоги п.3 ч. 1 ст. 263 ЦК України, в якому
зазначено, що перебіг позовної
давності зупиняється у разі зупинення
дії закону або іншого
нормативно-правового акту, який
регулює відповідні відносини.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2
доводи апеляційної скарги підтримав,
однак, пояснив, що будь-яких доказів про
те, що відповідачі чинять йому
перешкоди у користуванні коридором
загального користування, площею 4,9 м.кв.
у нього немає, оскільки його квартира
знаходиться на першому поверсі, а
спірний коридор на другому поверсі
будинку, і він туди не заходить.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
доводи апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1. ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші. Оцінка зібраних по справі
доказів має здійснюватися за
правилами, передбаченими ст.212 ЦПК
України з врахуванням положень ст.57-66
ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи та
вирішити спір у межах заявлених
позовних вимог та зібраних у справі
доказів.

Відповідно до вимог частини третьої
ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Встановлено, що позивачу на праві
власності належить квартира АДРЕСА_1,
власниками квартири АДРЕСА_2
зазначеного будинку є відповідачі. У
спільному користуванні сторін
перебуває приміщення загального
коридору, площею 4,9 м.кв.

Розпорядженням Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
№1191 від 24.12.2002 року при приватизації
відповідачами квартири АДРЕСА_2 їм було
передано також приміщення загального
коридору та видано свідоцтво про
право власності на квартиру, в склад
якої увійшов і коридор загального
користування, який в подальшому був
відповідачами переобладнаний в кухню,
а приміщення кухні - в житлову кімнату.
Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 11.04.2011 року, яке набрало
законної сили, визнано частково
недійсним вказане розпорядження в
частині передачі відповідачам у
спільну сумісну власність приміщення
загального коридору, площею 4,9 м.кв. та
свідоцтво про право власності на
квартиру в цій частині.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 16.05.2008 року, яке набрало
законної сили, було зобов'язано
відповідачів не чинити позивачу
перешкод у користуванні приміщенням
коридору, площею 4,9 м.кв. на другому
поверсі будинку АДРЕСА_1 та привести
зазначене приміщення до належного
стану.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині зобов'язання
відповідачів демонтувати двері у
приміщенні загального коридору, площею
4,9 м.кв. за спливом позовної давності,
суд виходив з того, що про незаконне
встановлення відповідачами дверей в
приміщенні загального коридору
позивачу було відомо з часу виникнення
у них спору з 09.11.2005 року, проте, з
вимогами щодо демонтажу цих дверей
звернувся лише 23.12.2013 року, відтак,
пропустив строк позовної давності, не
навівши поважних причин такого
пропуску.

Проте, з таким висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах закону.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів судом відповідно до
п.4 ч.2 ст.16 ЦК України є відновлення
становища, яке існувало до порушення.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено матеріалами справи і це
не заперечується сторонами, рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 16.05.2008 року, яким зобов'язано
відповідачів не чинити позивачу
перешкод у користуванні приміщенням
загального коридору, площею 4,9 м.кв. та
приведення цього приміщення до
належного стану, було виконано
відповідно до положень Закону України
«Про виконавче провадження», жодних
доказів у підтвердження створення та
існування після цього будь-яких
перешкод для позивача у користуванні
цим приміщенням і наявності в
приміщенні посторонніх речей,
позивачем не представлено.

Ураховуючи, що позивачем не доведено
факту порушення відповідачами його
права на користування приміщенням
загального коридору, площею 4,9 м.кв. та
створення ними перешкод у користуванні
таким, відтак, відсутні підстави для
відмови у позові у зв'язку зі спливом
позовної давності, а в задоволенні
вимог в цій частині належить відмовити
за недоведеністю.

За таких обставин рішення суду в цій
частині як ухвалене з порушення норм
матеріального і процесуального права
необхідно скасувати з ухваленням
нового рішення про відмову у позові.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині зобов'язання
відповідачів переоформити документи
про право власності на належну їм
квартиру АДРЕСА_2 суд правильно виходив
з того, що відповідно до ст.ст.19, 26
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» зміни до
свідоцтва про право власності на
квартиру та державної реєстрації
речових прав проводяться на підставі
рішень судів, що набрали законної сили,
яким є рішення Залізничного районного
суду м.Львова від 11.04.2011 року, а відтак,
відсутні правові підстави для
задоволення цих вимог позивача.
Рішення суду в цій частині відповідає
матеріалам справи та вимогам
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, підстав
для його скасування в цій частині
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст.
309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія
суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 25 березня 2014 року в частині
відмови в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи -
Залізнична районна адміністрація
Львівської міської ради, Відділ
приватизації державного житлового
фонду Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
про усунення перешкод у користуванні
коридором загального користування та
зобов'язання переоформити документи
залишити без змін.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 25 березня 2014 року в частині
відмови за спливом позовної давності у
задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про
зобов'язання ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_3 демонтувати двері у приміщенні
загального коридору, площею 4,9 м.кв. (VII)
у будинкуАДРЕСА_1 скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення про відмову
в цій вимозі.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.