АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22 -ц-796- 5708 /2014 р.
Головуючий в 1 інстанції-
Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї
Н И

«27» травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі

Головуючого -
Барановської Л.В.

Суддів - Качана В.Я., Росік Т.В.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 11.03.2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, треті особи:
Інспекція з питань захисту прав
споживачів у м. Києві, ПАТ «ОТП Банк»
про визнання недійсними пунктів
договору, розірвання договору,
стягнення коштів, відшкодування
моральної шкоди .

Заслухавши доповідь судді
Барановської Л.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

В С ТА Н О В И Л А :

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 11.03.2014 року
в задоволенні вказаних позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, посилаючись на
те, що суд не дав належної оцінки
доказам по справі, неповно з'ясував
обставини справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_1
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 08 травня
2013 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2
укладено договір № FQ-305I, за умовами
якого замовник доручив, виконавець
зобов'язався організувати роботи по
виготовленню і передачі у власність
ПВХ конструкцій по цінам виконавця, а
замовник зобов'язався оплатити і
прийняти готові вироби і роботу згідно
з умовами цього договору (а.с. 10)

Відповідно до розділу 2 договору,
вартість виробів становить 21162 гривні.
Завдаток 20349 гривень. Борг до передачі у
власність 763 гривні.

З метою оплати завдатку за договором №
FQ-305I від 08 травня 2013 року між ПАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір
про надання споживчого кредиту від 08
травня 2013 року за умовами якого банком
перераховано кошти в сумі 20349 гривень
на користь продавця в рахунок оплати
товару та послуг. Кредит надано на
строк 36 місяців з відсотковою ставкою
0,01 % річних (а.с. 12-13).

Довідкою ПАТ «ОТП Банк» від 16 травня 2013
року підтверджено відсутність
заборгованості по кредитному договору
№ від 08 травня 2013 року (а.с. 29-30).

ОСОБА_1 зазначала, що менеджером
відповідача їй було запропоновано
умови оплати виробів, відповідно до
яких вона може сплатити 20349 гривень
задатку на умовах безвідсоткової
розстрочки протягом 36 місяців без
жодних переплат на що вона погодилася,
підписавши договір № з ПАТ «ОТП
Банк». Проте, прочитавши наступного дня
уважно цей договір, вона зрозуміла, що
підписала не договір розстрочки, як
запевняла менеджер відповідача, а
договір про надання споживчого кредиту
на 36 місяців і загальна сума, яку вона
повинна сплатити ПАТ «ОТІЇ Банк» за
вироби з урахуванням комісії банку
склала 38299 гривень 93 копійки, що майже в
2 рази більше тієї суми, за яку вона мала
намір придбати вироби. Враховуючи
наведене, вважає, що відповідач ввела
її в оману та її дії відповідають
ознакам нечесної підприємницької
практики, яка заборонена ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів».
Вона була введена в оману щодо
запропонованої відповідачем форми
оплати за вироби у вигляді розстрочки
щодо дійсної ціни виробів та їх якості.

Такі посилання позивача є
необґрунтованими.

Пунктом 3.11. зазначеного кредитного
договору підтверджено, що підписання
позичальником цього договору
засвідчує, що позичальнику була надана
вичерпна інформація про послуги, що
йому надаються та повністю роз'яснені
всі питання, що має позичальник по
цьому договору.

Згідно з п. 3.14. цього договору
позичальник отримав детальний розпис
сукупної вартості кредиту.

Відповідно до п.п. «а», «г», «з», п. 3.15.
кредитного договору, підписанням цього
договору позичальник заявляє, гарантує
та підтверджує, що будь-які умови цього
договору є істотними і підлягають
виконанню, зміст статей 6, 207, 627 ЦК
України позичальнику роз'яснено, що
банк надав позичальнику в письмовій
формі та в повному об'ємі інформацію,
передбачену п. 2 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» від 01
грудня 2005 року; банк ознайомив
позичальника з умовами кредитування та
орієнтовною вартістю кредиту.

Також наприкінці кредитного договору
міститься примітка про те, що «Я,
позичальник, ОСОБА_1, підтверджую, що
перед укладенням цього договору банк
повідомив мене у письмовій формі про
особу та місцезнаходження банку,
кредитні умови (мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений,
форми його забезпечення, наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями позичальника, тип
відсоткової ставки, суму, на яку кредит
може бути виданий, орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як комісії, витрати на
страхування, юридичне оформлення,
консультаційні витрати, тощо), строк, на
який кредит може бути одержаний,
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги, можливість дострокового
повернення кредиту та його умови,
відомості про те, від кого позичальник
може одержати докладнішу інформацію,
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування. Один з оригінальних
примірників цього договору та додаток
№ 1 «Графік платежів» до цього договору
отримав».

Таким чином, посилання позивачки на її
не поінформованість з умовами
кредитування, спростовується її
особистим підписом на договорі,
відсутністю застережень та зауважень,
що свідчить про її згоду зі всіма його
умовами.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист
прав споживачів» забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених з використанням
нечесної підприємницької діяльності,
яка полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не надано суду будь-яких
належних доказів про те, що менеджер,
який запропонував їй укласти кредитний
договір, є працівником ФОП ОСОБА_2, як і
не надано доказів на підтвердження
факту навмисного введення її в оману
щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину.

Відповідачем у повному обсязі було
надано інформацію позивачу стосовно
характеристики виробів, їх якості,
ціни, прав та обов'язків замовника,
зазначених у договорі. Позивач не мала
претензій щодо умов договору при його
укладенні та засвідчила свою згоду
підписом, тому дії відповідача не
містять ознак нечесної
підприємницької практики.

Крім того, позивачем не заявлялася
вимога про визнання недійсними
кредитного договору та договору № FQ-305I,
зокрема, з підстав, передбачених ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Заявляючи вимоги про розірвання
договору та повернення коштів, ОСОБА_1
посилається на те, що вона звернулася
до відповідача з заявою про розірвання
договору до моменту перерахування
авансу в розмірі 20349 гривень на рахунок
відповідача.

Довідкою ПАТ «ОТП Банк» від 10 грудня 2013
року № 77-77-13-68-2-1/15235 підтверджено, що
кошти в розмірі 20349 гривень було
перераховано 14 травня 2013 року на
рахунок продавця (а.с. 144).

Також з матеріалів справи вбачається,
що 11 травня 2013 року позивач звернулася
до відповідача з заявою про розірвання
договору від 08 травня 2013 року № FQ-305I, в
якій зазначила, що на даний момент
роботи не розпочаті, скло не нарізане і
не розкроєне, тому вважає, що п. 7.6.
договору не має юридичної сили (а.с. 19).
Зазначена заява отримана відповідачем
06 червня 2013 року, що підтверджується
зворотнім повідомленням про вручення
поштового відправлення (а.с. 21).

Аналогічний лист було відправлено
позивачем через кур'єрську службу 13
травня 2013 року, який отримано
відповідачем 14 травня 2013 року (а.с. 20-21).

Враховуючи вимоги даної статті позивач
вважає, що вона зобов'язана
відшкодовувати відповідачу тільки ті
витрати, які понесені ним та
документально підтверджені до 11 травня
2013 року включно, тобто до моменту
надіслання заяви про розірвання
договору.

Листами від 31 травня 2013 року та 07 червня
2013 року ФОП ОСОБА_2 відмовила в
задоволенні вимоги позивача про
розірвання договору та повернення
коштів, мотивуючи це тим, що замовлені
ПВХ конструкції були виготовлені в
строки, встановлені договором, а також
висловила прохання виплатити борг у
розмірі 763 ґрн до передачі у власність
замовлення (а.с 92-96).

З матеріалів справи вбачається, що на
запит суду TOB «ПРЕСТИЖ ГРУПП» надано
відповідь № 2 від 19 лютого 2014 року щодо

замовлення FQ-3051. З відповіді
вбачається, що замовлення надійшло на
завод10.05.2013р. Робота почалася після
надходження замовлення на TOB «Престиж
Групп» 10 травня 2013 року, так як не
передбачає авансу або повної оплати.
Кошти за замовленням FQ-305I були внесені
на рахунок TOB

«Престиж Групп» 15 травня 2013 року.
Замовлення FQ-305I було виготовлено 16
травня 2013 року .(а.с. 157)

Позивач не надала жодного доказу на
підтвердження того, що на час її
звернення до відповідача була
виконана лише частина роботи, і яку
саме частину виконаної роботу вона
погоджується оплатити.

При цьому суд обґрунтовано врахував, що
предметом замовлення були ПВХ
конструкції, які виготовляються
відповідно до замірів замовника і не
можуть бути реалізовані виробником
іншому замовнику, процес виробництва
таких конструкцій не може бути
здійснений протягом одного дня.

Крім того, за умовами договору № FQ-305I
від 08 травня 2013 року відповідач
зобов'язалася лише організувати
роботи по виготовленню і передачі у
власність ПВХ конструкцій, а
безпосереднім виконавцем робіт є TOB
«Престиж Групп», якому банком
перераховані кошти. Вимоги до цією
юридичної особи позивач не заявляла.

У п.7.8. договору роз'яснюється, що так як
вироби із ПВХ профілю, на відміну від
виробів з дерева, відрізняються
підвищеною щільністю запирання, то при
цьому можлива поява «парникового
ефекту» (виникає поява капель
повітряної вологи (роси) на склопакетах
зі сторони приміщення). Це явище не є
причиною для претензій до
незадовільної якості виробів з ПВХ і
усувається звичайним провітрюванням, а
також справною вентиляційною системою
в квартирі, належним опаленням.

Зазначене підтверджує те, що позивач
ознайомилась з відповідними
нормативними документами та була
згідна із споживчими якостями товарів
та послуг, про що свідчить підпис
позивача на договорі.

Якість замовленого відповідачем
профілю IMEX, підтверджується
сертифікатом якості та Висновком
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи (а.с. 87-89), тому посилання
позивача щодо надання відповідачем
неякісної продукції є недоведеними та
необгрунтованими.

Позивач посилається на лист Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
місті Києві, згідно якого під час
перевірки відповідача було
встановлено, що останнім порушені
вимоги ст. 15Закону України «Про захист
прав споживачів» та п. 7 «Правил
побутового обслуговування населення»,
а саме зазначено, що у приміщенні де
проводиться приймання та видача
замовлень, не розміщено інформацію про
повне найменування виконавця.

Дане правопорушення з боку не
стосується договору, укладеного між
сторонами, між ними було досягнуто
згоди за всіма його істотними умовами,
було попереджено про можливість появи
конденсату, поява якого допускається
стандартами, і зазначено рекомендації
з метою уникнення цього явища.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов
до обґрунтованого висновку про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Суд повно та всебічно з»ясував
дійсні обставини справи, дав належну
оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків
рішення суду не спростовують .

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 11.03.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді