________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/1173/14-ц
Провадження № 2/520/3123/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

судді Пучкової І.М.

за участю
секретаря Єгорової Н.Ю.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ
УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», третя
особа - ОСОБА_3, про визнання кредитного
договору удаваним правочином та
недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом,
який надалі вточнив, про визнання
кредитного договору за № 5228580 від 25.02.2007
року удаваним правочином та визнання
його недійсним, посилаючись на те, що
банк не надав повну, необхідну,
доступну, достовірну та своєчасну
інформацію щодо умов кредитного
договору, сукупної вартості кредиту з
урахуванням процентної ставки,
вартості всіх супутніх послуг, інших
фінансових зобов'язань. Крім того,
вважає, що банк не мав ліцензії на
видачу грошових коштів у іноземній
валюті та позивач взагалі особисто не
отримував грошові кошти на покупку
транспортного засобу, вони були
перераховані автосалону.

Представник відповідача позов не
визнав, надав до суду письмові
заперечення, посилаючись на
безпідставність заявлених вимог.

Третя особа у судове засідання не
з'явилась, надала до суду заяву про
підтримання позовних вимог та розгляд
справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін у справі,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позовні вимоги є необґрунтованими
та не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 25 лютого 2007 року
між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «Перший
Український Міжнародний банк» (на цей
час - ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ
МІЖНАРОДНИЙ БАНК») був укладений
кредитний договір № 5228580 про надання
кредиту для придбання транспортного
засобу, марки «Volkswagen», номер кузову
НОМЕР_1, у розмірі 24078 доларів США, зі
сплатою 11,5 % річних за користування
кредитом, з кінцевим терміном
повернення до 22 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Банк виконав умови договору з надання
кредитних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України,
сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України,
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Представником відповідача надано
ліцензію Національного банку України
на право здійснення банківських
операцій, в тому числі, з валютними
цінностями, та на кредитування в
іноземній валюті.

Доводи позивача, що він не був
повідомлений банком про сукупну
вартість кредиту, інші істотні умови
кредитування, є необґрунтованими,
оскільки ОСОБА_1 підписав зазначений
договір, був ознайомлений з умовами
договору, у тому числі, з п.6.9.
кредитного договору, відповідно до
якого договір набуває чинності з
моменту його підписання сторонами, та
діє до моменту виконання сторонами
взятих на себе зобов'язань, згідно з цим
договором, в повному обсязі.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 виконував
умови кредитного договору, який надалі
почав вважати його удаваним та
недійсним правочином.

Посилання позивача, що він не отримував
грошові кошти, не знайшли свого
підтвердження, оскільки самим ОСОБА_1
визнано, що він звернувся до банку з
метою отримання кредиту для придбання
транспортного засобу, внаслідок чого
банком було перераховано грошові кошти
автосалону, позивач отримав зазначений
автомобіль.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач ОСОБА_1 не довів
обґрунтованість своїх вимог щодо
визнання кредитного договору за № 5228580
від 25.02.2007 року удаваним правочином та
недійсним.

Крім того, 14 березня 2014 р. Київським
районним судом м. Одеси позовні вимоги
ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ
БАНК» задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором за № 5228580 від 25.02.2007
року у розмірі 10447 доларів 22 цента США,
що за курсом НБУ на день ухвалення
рішення у справі еквівалентно 98996 грн. 80
коп.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК
України, ст. 215, 235, 236, 524, 533 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»,
третя особа - ОСОБА_3, про визнання
кредитного договору за № 5228580 від 25.02.2007
року удаваним правочином та недійсним
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги до
Київського районного суду м. Одеси
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Пучкова І. М.