Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/1181/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 13 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом, в якому
просила стягнути з відповідача
аліменти на утримання сина ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісячно
до його повноліття. Зазначила, що
перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 з 08.09.2007
року по 08.08.2013 року, під час якого
народився син ОСОБА_3, який повністю
перебуває на її утриманні. Відповідач
ніякої матеріальної допомоги не надає,
хоча працездатний та спроможний
надавати таку допомогу.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду від 13.05.2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з
21.02.2014 року і до повноліття сина.
Допущено негайне виконання рішення в
межах платежу за один місяць, стягнуто
з відповідача судовий збір в сумі 243
грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та їх
неповне дослідження, просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення її позовних вимог у
повному обсязі. Зазначила, що доходи
відповідача від підприємницької
діяльності значно вище, а тому він
спроможний платити аліменти в розмірі
1000 грн. щомісячно. Крім того, надані
відповідачем чеки на підтвердження
придбання речей, не підтверджують
факту передачі цих речей дитині. Судом
не враховано і те, що син хворіє, а
відповідач ніякої матеріальної
допомоги не надає.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 180 Сімейного Кодексу України
передбачає обов'язок батьків
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття. Аліменти на утримання
дитини присуджуються у частці від
заробітку (доходу) її матері, батька (ст.
183 СК України) або в твердій грошовій
сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються
щомісячно. Розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку (ч. 2 ст. 182 згаданого
Закону).

З роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
від 15.05.2006 року за № 3 вбачається, що при
визначенні розміру аліментів, суд
повинен ураховувати: стан здоров'я,
матеріальне становище дитини і
платника аліментів; наявність в
останнього інших неповнолітніх дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони
перебували у шлюбі з 08.09.2007 року по
08.08.2013 року, під час якого народився син
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 р., який проживає з
матір'ю.

Позивачка працює, отримує заробітну
плату 2700 грн., що підтверджується її
поясненнями та Актом обстеження умов
проживання.

Відповідач є приватним підприємцем,
згідно податкової декларації за 2013 рік
сума його доходу за звітний період
складає 23800 грн. Крім того, ОСОБА_2
внаслідок ДТП, яка відбулася 28.11.2012
року, отримав тілесні ушкодження, у
зв'язку з чим продовжує потребувати
лікування, що підтверджується
відповідними медичними документами.
Також, відповідач має боргові
зобов'язання відповідно до рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 20.11.2012 року, та надає
матеріальну допомогу престарілій
матері.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 у добровільному порядку надавав
щомісячно матеріальну допомогу на
утримання сина, що підтверджується
відповідними квитанціями, та купував
для сина речі. Вказані обставини
спростовують доводи ОСОБА_1 про те, що
батько дитини не надавав ніякої
матеріальної допомоги на утримання
дитини.

Частково задовольняючи позов про
стягнення з відповідача аліментів на
утримання малолітнього сина у розмірі
500 грн. щомісячно, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що позивачка
має право на їх отримання, а відповідач
працює та спроможний сплачувати
аліменти у такому розмірі. Висновок
суду є обґрунтованим та відповідає
встановленим фактам.

Є безпідставними доводи апелянта про
те, що відповідач має значно більші
доходи від підприємницької діяльності,
оскільки вони нічим не підтверджені та
спростовуються матеріалами справи.

Крім того, ОСОБА_1 не позбавлена права, у
разі зміни матеріального становища
відповідача, звернутися до суду з
позовом про збільшення розміру
аліментів (ст. 192 СК України). Також, у
разі понесення нею додаткових витрат,
пов'язаних із хворобою сина, вона має
право на їх відшкодування в порядку ст.
185 СК України.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, підстав для
скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 13 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча Судді