Справа №585/628/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Глущенко Є. Д.Номер
провадження 22-ц/788/1150/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 59
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Дочірнього підприємства
«Аква-сервіс» приватного підприємства
«Еліпс»

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 14 травня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Дочірнього підприємства «Аква-сервіс»
приватного підприємства «Еліпс»

про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 14 травня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволена частково.

Стягнуто з ДП «Аква-сервіс» ПП «Еліпс»
на користь ОСОБА_3 5 774 грн. 06 коп.
упущеної вигоди, 100 грн. у відшкодування
моральної шкоди та 300 грн. витрат на
правову допомогу.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ДП «Аква-сервіс» ПП «Еліпс»
243 грн. 60 коп. судового збору з вимог
майногово характеру та 243 грн. 60 коп.
судового збору з вимог немайногово
характеру до спеціального фонду
Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі ДП «Аква-сервіс»
ПП «Еліпс» просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове,
про відмову ОСОБА_3 у задоволенні
позову повністю. При цьому зазначає, що
на час звернення позивачки за
довідкою для оформленні соціальної
допомоги, у період, який було потрібно
відобразити у довідці, остання вже не
мала трудових відносин з відповідачем,
заробітна плата їй не нараховувалася, а
виконавче провадження щодо виконання
виконавчого листа №2/585/595/13 від 09 жовтня
2013 року було зупинене у зв'язку зі
зверненням Відділу ДВС Роменського МУЮ
до суду про роз'яснення рішення
Апеляційного суду Сумської області в
частині стягнення на користь ОСОБА_3
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу. Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України №192 від 27 серпня 2004
року затверджена форма довідки про
доходи для подання в органи праці та
соціального захисту населення при
призначенні соціальної допомоги та
житлових субсидій, згідно якої
відповідач у довідці повинен був
зазначити, що відповідачка дійсно
працює у ДП «Аква-сервіс» ПП «Еліпс»,
вказати посаду, на якій вона працює,
вказати суму нарахованої заробітної
плати, але зазначення таких даних на
момент звернення позивачки було
неможливим, оскільки з квітня 2013 року
позивачка у відповідача не працювала і
виплата заробітної плати та інших
нарахувань їй не здійснювалося. Крім
того, зазначає, що відповідно ст.7
Закону України «Про державну соціальну
допомогу малозабезпеченим сім'ям» на
момент звернення до управління
соцзахисту населення позивачка не мала
права на призначення соціальної
допомоги, оскільки протягом останнії
трьох місяців не працювала,а
відповідач не мав можливості надати їй
довідку за встановленою формою,
оскільки нарахування за вимушений
прогул згідно рішення суду було
здійснене бухгалтерією підприємства
лише 11 грудня 2013 року після отримання
ухвали Апеляційного суду Сумської
області.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача пояснення
представника ДП
«Аква-сервіс»-Карнаухова Ігоря
Миколайовича, який апеляційну скаргу
підтримує з мотивів у ній викладених,
пояснення ОСОБА_3, яка проти скарги
заперечувала, вивчивши матеріали
справи, перевіривши рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін, виходячи з
наступного.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов
у частині відшкодування позивачу
упущеної вигоди в зв'язку з ненаданням
їй довідки про заробітну плату, суд
першої інстанції дійшов до висновку
про порушення відповідачем вимог ст.49
КЗпП України, а тому, у відповідності до
ч.1 ст.22 ЦК України її вимоги є
обґрунтованими.

Частково задовольняючи позов у частині
стягнення моральної шкоди та
визначаючи її розмір, місцевий суд
виходив з доведеності її спричинення,
а також принципів розумності та
справедливості.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають зібраним у
справі доказам та суд дійшов їх з
дотриманням та правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Як і передбачено ч. 1 ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитки, у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Підставою відповідальності за завдану
моральну шкоду є ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
що передбачає відшкодування особою,
яка її завдала за наявності її вини у
випадках заподіяння неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягає: наявність
такої шкоди, протиправність діяння
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправними
діями заподіювача та вини останнього в
її заподіюванні.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3 з 22 січня 2013
року працювала контролером
водопровідного господарства у
відповідача, а 22 квітня 2013 року
звільнена з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП
України (а.с. 7, 56).

Рішенням Апеляційного суду Сумської
області від 26 вересня 2013 року поновлена
на роботі в ДП «Аква-сервіс» ПП
«Еліпс», на її користь з відповідача
стягнута заробітна плата за час
вимушеного прогулу з 22 квітня 2013 року
по день ухвалення рішення 6642,56 грн., 300
грн. моральної шкоди та 2 000 грн. на
відшкодування витрат на правову
допомогу (а.с. 8).

15 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Роменської міської ради за
призначенням державної соціальної
допомоги на дітей, що підтверджується
розпискою про прийняття заяви від 15
жовтня 2013 року, в якій зазначено про
необхідність додати довідку з місця
роботи про заробітну плату до 15
листопада 2013 року (а.с.15).

Стаття 49 КЗпП України покладає на
роботодавця обов'язок видати
працівникові на його вимогу довідку
про його роботу із зазначенням
спеціальності, кваліфікації, посади,
часу роботи і розміру заробітної плати.

На усне звернення до відповідача про
видачу довідки про заробітну плату за
період з квітня по вересень 2013 року ,
позивачці було відмовлено, що змусило
її 08 листопада 2013 року звернутися до
відповідача з письмовою заявою (а.с.12).

Відповідач відмовив у видачі довідки,
посилаючись на звернення до державної
виконавчої служби за роз'ясненням
судового рішення в частині стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу - з 22 квітня 2013 року
по 26 вересня 2013 року (а.с. 13, 14, 45, 46).

20 листопада 2013 року у призначенні
державної соціальної допомоги ОСОБА_3
було відмовлено у зв'язку з відсутністю
повного пакету документів (а.с. 16).

З довідки Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Роменської міської ради №
1275/05 від 06 травня 2014 року вбачається, що
за умови своєчасного надання довідки
про доходи розмір державної соціальної
допомоги малозабезпеченим сім'ям
позивачу становив би щомісячно: з 01
жовтня 2013 року по 30 листопада 2013 року -
856,33 грн., з 01 грудня 2013 року по 31 грудня
2013 року - 1 008,04 грн., з 01 січня 2014 року по 31
березня 2014 року - 1 526,68 грн., а всього - 5
774,06 грн. ( а.с. 50).

Не отримана допомога за зазначений
період становить упущену вигоду, про
стягнення якої заявлений позов.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що позивачка
не мала права взагалі на отримання
допомоги, оскільки безпосередньо перед
зверненням до Управління соціального
захисту вона протягом останніх трьох
місяців не працювала; крім того, на
момент звернення за довідкою не
працювала, так як була звільнена з
роботи у квітні 2013 року.

Не зважаючи на те, що згідно рішення
Апеляційного суду Сумської області від
26 вересня 2013 року позивачка була
поновлена на роботі, фактично, на
виконання рішення суду, вона була
поновлена на роботі лише 25 жовтня 2013
року, чого не спростовує і представник
відповідача і ця обставина
підтверджена матеріалами справи,
зокрема, постановою про закінчення
виконавчого провадження (а.с. 11).У цей же
день вона була звільнена з роботи за
угодою сторін, за п. 1 ст. 36 КЗпП України.
Тобто, до 25 жовтня 2013 року позивачка
перебувала у трудових відносинах,
вважалась такою, що працювала у
відповідача, в тому числі і протягом
останніх трьох місяців.

Відповідно до ст. 7 Закону України
«Про державну соціальну допомогу
малозабезпеченим сім'ям» державна
соціальна допомога малозабезпеченим
сім'ям не призначається, якщо
працездатні члени малозабезпеченої
сім'ї не працюють, не служать, не
вчаться за денною формою навчання в
загальноосвітніх,
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах 1- рівнів акредитації впродовж
трьох місяців, що передують місяцю
звернення за призначенням державної
соціальної допомоги, крім осіб, які в

установленому порядку визнані
безробітними та за інформацією
центрів зайнятості не порушують
законодавство про зайнятість щодо
сприяння своєму працевлаштуванню;
осіб, які доглядають за дітьми до
досягнення ними трирічного віку або за
дітьми, які потребують догляду
протягом часу, визначеного у
медичному висновку

лікарсько-консультативної комісії, але
не більше ніж до досягнення ними
шестирічного віку; осіб, які доглядають
за інвалідами I групи або
дітьми-інвалідами віком до 18 років, за
інвалідами II групи внаслідок
психічного розладу, а також за
особами, які досягли

80-річного віку; фізичних осіб, які
надають соціальні послуги).

Відповідно до п.8 Порядку
призначення і виплати державної
соціальної допомоги малозабезпеченим
сім'ям, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 24
лютого 2003 року № 250, соціальна допомога
призначається з місяця звернення, якщо
протягом місяця подано всі необхідні
документи.

Пунктом шостим Порядку визначений
перелік документів, необхідних для
призначення допомоги. Серед них
значиться декларація про доходи та
майно (заповнюється на підставі
довідок про доходи кожного члена
сім'ї).

Згідно п. 20 Порядку соціальна
допомога призначається на шість
місяців.

Тобто, звертаючись до Управління із
заявою про нарахування допомоги у
жовтні 2013 року, за умови надання
довідки, позивачка мала право на
отримання допомоги із жовтня 2013 року
по березень 2014 року. Але, не отримавши
довідку та звільнившись у жовтні 2013
року, вона втратила можливість
оформити допомогу на період з жовтня 2013
року березень 2014 року, оскільки не
працювала, перебувала на обліку у
Центрі зайнятості. Право на допомогу у
позивачки виникло лише через три
місяці з дня постановки її на облік у
Центрі зайнятості населення, тобто у
березні 2014 року, на майбутні шість
місяців.

Не можливо погодитись з доводами
апелянта про те, що відповідач не знав,
яку суму заробітної плати за період з
квітня по вересень 2013 року необхідно
було зазначати у довідці, що за цей
період середній заробіток стягнутий
за рішенням суду і з приводу
роз'яснення рішення суду в цій частині
малося на розгляді у суді подання
державного виконавця. Суть питання про
роз'яснення рішення зводилась до того,
чи потрібно утримувати податки, збори
та обов'язкові платежі із заробітної
плати, стягнутої за рішенням суду. Але ж
для відповідача це питання було
зрозумілим, оскільки, саме він
розраховував та надавав суду довідку
про середньомісячну заробітну плату,
на підставі якої судом був визначений
середній заробіток за час вимушеного
прогулу. Крім того, є очевидним те, що у
довідці зазначається нарахована
заробітна плата, тобто заробітна плата,
з якої підлягають при її виплаті
утриманню всі податки та обов'язкові
платежі.

Колегія суддів вважає, що наявність
судового рішення, розгляд судом
подання державного виконавця про
роз'яснення рішення суду не були і не
могли бути перешкодою відповідачеві у
видачі позивачці довідки про її
заробітну плату.

В частині стягнення моральної шкоди
колегія також погоджується з рішенням
суду, так як суд першої інстанції
достатньо обґрунтував свій висновок як
щодо підстав для її стягнення, так і
розміру.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про невірність
застосування судом норм матеріального
чи порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
невірного вирішення справи.

Таким чином колегія суддів вважає, що
рішення суду є законним і
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування не
вбачається.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись 307
ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Аква-сервіс» приватного
підприємства «Еліпс» відхилити .

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 14 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: