Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/5978/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового
засідання:Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
територіальної громади міста Житомира
в особі Житомирської міської ради та
виконавчого комітету Житомирської
міської ради про визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності на житло, недійсною
реєстрації права власності на квартиру
та визнання права власності на
квартиру

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 05 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до
територіальної громади міста Житомира
в особі Житомирської міської ради.
Просила визнати частково недійсним
свідоцтво про право власності на житло
від 17 лютого 1995 року в частині
належності квартири АДРЕСА_1, на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_3,
визнати недійсною реєстрацію за ОСОБА_3
права власності на спірну квартиру та
визнати за нею (позивачкою) право
власності на ? частину квартири за
свідоцтвом і на ? - у порядку
спадкування. В обґрунтування позову
зазначала, що в процесі оформлення
спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року чоловіка ОСОБА_4 було встановлено,
що свідоцтво про право власності на
житло від 17 лютого 1995 року на зазначену
квартиру було видано також і на померлу
ІНФОРМАЦІЯ_2 року матір чоловіка
ОСОБА_3, що впливає на розмір частки в
праві власності на квартиру її та
померлого чоловіка.

Ухвалою Корольовського районного суду
м. Житомира від 03 грудня 2013 року до
участі у справі в якості
співвідповідача залучено виконавчий
комітет Житомирської міської ради
(а.с.44).

Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 05
березня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано частково недійсним
свідоцтво про право власності на житло
від 17 лютого 1995 року в частині
належності квартири АДРЕСА_1, на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_3 У
решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 14 квітня
2014 року визнано недійсною реєстрацію
за ОСОБА_3 права власності на спірну
квартиру.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції від 05 березня 2014 року,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.
Просить рішення скасувати в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити в повному обсязі. Вважає,
що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд не врахував відповідь
нотаріуса, з якої вбачається, що видачі
свідоцтва про право на спадщину
перешкоджають помилки в
правовстановлюючому документі на
квартиру, реєстрація права власності
на квартиру за померлою ОСОБА_3 та у
зв'язку з цим невизначеність частки
померлого чоловіка ОСОБА_4 для
оформлення спадщини.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що вона
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено та вбачається із
матеріалів справи, що свідоцтвом про
право власності на житло від 17 лютого
1995 року №16486, виданим відділом
приватизації держаного житлового
фонду, посвідчено, що квартира АДРЕСА_2
на праві спільної сумісної власності
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.6).

Однак, свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_3
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.7), але
була знята з реєстрації (виписана) за
вище вказаною адресою лише 26 жовтня 1996
року(а.с.8).

Цивільна правоздатність фізичної
особи припиняється у момент її смерті,
а не зняття з реєстрації.

Відповідно до змісту ч.4 ст.5 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фронду» право на
приватизацію квартир державного
житлового фонду одержують громадяни
України, які постійно проживають в цих
квартирах.

Передача квартир здійснюється у
спільну сумісну власність за письмовою
згодою всіх повнолітніх членів сім'ї,
які постійно мешкають у цій квартирі та
здійснюється на підставі рішень
відповідних органів приватизації, що
приймаються не пізніше місяця з дня
одержання заяви громадянина (ст.8
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фронду»).

З огляду на обставини справи, на момент
приватизації квартири (1995 рік) цивільна
правоздатність ОСОБА_3 припинилася у
зв'язку із смертю (у 1993 році), що апріорі
виключило участь останньої у
приватизації спірної квартири.

На підставі вище викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції обґрунтовано визнав
свідоцтво про право власності на житло
недійсним в частині належності
квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_3 на праві
спільної сумісної власності.

Відмовляючи у задоволенні решти
позову, суд першої інстанції, керуючись
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та
виходячи з того, що недійсність
свідоцтва про право власності на
квартиру в частині її належності
померлій ОСОБА_3 не створила для
позивачки та її померлого чоловіка
ОСОБА_4 автоматичного набуття права
власності на нерухоме майно, прийшов до
висновку про безпідставність вимог
щодо належності позивачці та її
померлому чоловіку ОСОБА_4 права
власності на ? частину спірної квартири
кожному. Відмовляючи у задоволенні
решти позову, суд також виходив із
відсутності у позивачки перешкод в
оформленні права на спадщину в
нотаріальній конторі шляхом отримання
нею свідоцтва про право на спадщину за
законом, що належала померлому ОСОБА_4
на час смерті.

Погодитися з висновком суду першої
інстанції в цій частині (в частині
відмови) колегія суддів не може з
наступних підстав.

Позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 20
листопада 1976 року, що підтверджується
свідоцтвом НОМЕР_2 (а.с.7).

Як вбачається із матеріалів справи у
1995 році подружжя постійно мешкало у
квартирі АДРЕСА_4.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до приписів вище зазначених
статей Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», що діяли в редакції на час
приватизації, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мали
право на приватизацію відповідної
квартири та реалізували надане їм
законом право у спосіб та у порядку,
передбаченому цим законом, набувши
кожний право власності на ? частину
спірної квартири, враховуючи ту
обставину, що на момент приватизації
квартири правоздатність ОСОБА_3
припинилася.

Суду не надано доказів того, що інші
особи, крім ОСОБА_2 та ОСОБА_4, мали право
прийняти участь у приватизації спірної
квартири та їх права були порушені.

Згідно зі свідоцтвом серії НОМЕР_3
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.4).
Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина.

До складу спадщини увійшли усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті,
тобто до складу спадщини увійшла у тому
числі ? частина квартири АДРЕСА_3.

Позивачка належить до першої черги
спадкоємців за законом згідно ч.1 ст.1261
ЦК України, як переживше подружжя.

Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла
ОСОБА_2, оскільки вона постійно
проживала із спадкодавцем на час
відкриття спадщини (а.с.9) та подала 19
березня 2013 року до першої Житомирської
державної нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини (а.с.24).

Суду не надано доказів існування інших
спадкоємців першої черги за законом,
крім ОСОБА_2 та прийняття ними спадщини.

Видача нотаріусом свідоцтва про право
на спадщину за законом на частину
квартири не видається можливою у
зв'язку з тим, що не визначена частка
ОСОБА_4 у нерухомому майні (а.с.10).

Таким чином, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про наявність правових
підстав для визнання в судовому
порядку за позивачкою права власності
на ? частину спірної квартири в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка, ОСОБА_4

Оскільки позивачка набула право
власності на ? частину квартири в
порядку приватизації, а на іншу ?
частину квартири у порядку спадкування
за законом, колегія суддів вважає
доцільним визнати за позивачкою право
власності на всю квартиру АДРЕСА_5,
загальною площею 52,06 кв.м., що вирішить
спір по суті, оскільки ОСОБА_2 просить
визнати право власності за собою, а не
за покійним чоловіком, як помилково
вважав суд першої інстанції.

Невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права
тягне скасування рішення суду першої
інстанції в частині відмови у визнанні
права власності та ухвалення у цій
частині нового рішення, яким колегія
суддів задовольняє вимоги у повному
обсязі. У решті рішення залишається без
змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 05 березня 2014 року
скасувати в частині відмови у
задоволенні решти позову та ухвалити в
цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на ? частину квартири АДРЕСА_5 в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка, ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, визнавши за ОСОБА_2
право власності на всю квартиру
АДРЕСА_5, загальною площею 52,06 кв.м.

Виключити з абзацу першого
рішення слово «частково».

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: