Справа № 642/293/14-ц
Провадження № 2/642/403/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
12 травня 2014 року Ленінський районний
суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Вікторова В.В.
при участі секретаря Сластінової
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у володінні та
користуванні земельною ділянкою,
зобов'язання повернення самовільно
зайнятої частини земельної ділянки,
перенесення огорожі на межу земельних
ділянок та відшкодування моральної
У січні 2014 року позивач звернулася до
Ленінського районного суду м. Харкова з
позовною заявою, у якій просить усунути
перешкоди зі сторони ОСОБА_2 у
володінні та користувані земельною
ділянкою, площею 0,0905 га, кадастровий
АДРЕСА_1. Зобов'язати ОСОБА_2 повернути
ОСОБА_1 самовільно зайняту частину
земельної дялінки, площею 28,6 кв.м., яка
розташована у АДРЕСА_1. Зобов'язати
ОСОБА_2 перенести огорожу на межу
земельних ділянок НОМЕР_1 та АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди 150 000
грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати, повязані з
поданням та розглядом позовної заяви.
В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує, що вона є власником земельної
ділянки, площею 0,0905 га, кадастровий
АДРЕСА_1. Власником суміжної земельної
ділянки, яка розташована у АДРЕСА_2 є
відповідач ОСОБА_2, який без узгодження
з нею збудував на її ділянці огорожу,
тим самим скоїв самовільне будівництво
споруди на самовільно зайнятій частині
земельної ділянки НОМЕР_2. Згідно з
Планом перенесення меж земельної
ділянки, який було виконано
Геодезичною фірмою «СХМ», площа
частини земельної ділянки НОМЕР_2, яка
знаходиться за огорожею ділянки
НОМЕР_1, складає 28,6 кв.м. 05.07.2013 року та
15.07.2013 року її представником
відповідачу поштою були направлені
пропозиції про припинення
користування чужою земельною ділянкою
та пропозиції щодо вирішення спору з
цього приводу, на які відповідач не
відреагував. 20.08.2013 року позивач
звернулася до Ленінського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області з
відповідною заявою та 30.11.2013 року
начальником відділення розслідування
злочинів у сфері господарської
діяльності СВ Ленінського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області майором
міліції Трус М.В. було винесено
постанову про закриття кримінального
провадження, в результаті чого вона
вимушена була звернутися до суду. Крім
того, позивач зазначила, що своєю
незаконною діяльністю відповідач
спричинив їй моральну шкоду, яка
втілилась у тому, що подібного
приниження позивач раніше ніколи не
відчувала, таким чином відповідач
спричинив моральні страждання,
принизив людську гідність позивача,
примусив її відчувати себе лише
маріонеткою, лялькою у чужій грі.
Переживання з приводу того, що сталося,
примусили позивача замкнутися в своєму
світі. Вона втратила інтерес до життя:
не хочеться бачить нікого з друзів та
знайомих, порушилося звичне коло
спілкування. Їй необхідно докладати
додаткових зусиль для організації
свого життя. Почуття розчарування,
недовіри поселилися в її серці.
Неправомірна діяльність відповідача
примусила позивача звернутися за
правовою допомогою до адвокатів та
міліції які, вивчив матеріали, прийшли
до висновку, що діяльність відповідача
прямо протирічить діючому
законодавству України. Цей факт
посилив страждання та хвилювання
позивача. Моральну шкоду позивач
оцінила у 150 000 грн.
У січні 2014 року представник позивача
надав уточнену позовну заяву.
У судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_4 уточнені позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
Відповідач та його представник до
судового засідання не з'явилися, про
дату та місце слухання справи були
повідомлені належним чином, причини
своєї неявки суд не повідомили, надали
суду письмові заперечення.
На підставі викладеного, суд вважає
можливим, згідно вимог ст. 224 ЦПК
України, ухвалити по справі заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів за згодою представника
позивача.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали
справи, вважає, що у задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування заданих збитків.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: а) визнання прав; б) відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав; в)
визнання угоди недійсною; г) визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; ґ) відшкодування
заподіяних збитків; д) застосування
інших, передбачених законом, способів.

Згідно ч. 3 вказаної статті одним із
способів захисту прав громадян на
земельні ділянки є відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Так, відповідно до Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯА № 560195 ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки, площею 0,0905 га,
кадастровий номер :08:018:0018, яка
розташована у АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідач ОСОБА_2 є власником суміжної
ділянки площею 0,0905, яка розташована у
АДРЕСА_2, на підставі Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 047370, який зареєстрований
25.12.2007 року за № 64, кадастровий
номер :08:018:0047. Даний факт
встановлений постановою від 30
листопада 2013 року начальника
відділення розслідування злочинів у
сфері господарської діяльності СВ
Ленінського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області майором міліції
Трус М.В., відповідно якої за заявою
ОСОБА_1 стосовно самовільного зайняття
ОСОБА_2 її земельної ділянки
кримінальне провадження було закрито у
зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2
ознак кримінального правопорушення
(а.с. 14-15).

05.07.2013 року та 15.07.2013 року представником
позивача відповідачу поштою були
направлені пропозиції про припинення
користування чужою земельною ділянкою
та пропозиції щодо варіантів вирішення
спору з цього приводу (а.с. 12, 13, 72-75).

За нормою ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні не знайшли своє
підтвердження доводи представника
позивача, що відповідачем було
самовільно зайнято земельну ділянку
позивача та самовільно встановлено
огорожу, оскільки в підтвердження
своїх доводів суду був наданий лише
План меж земельної ділянки, який було
виконано ТОВ «Геодезична фірма «СХМ»,
де було зазначено, що площа частини
земельної ділянки НОМЕР_2, яка
знаходиться за огорожею ділянки
НОМЕР_1, складає 28,6 кв.м. Даний План меж
земельної ділянки не може бути
визнаний судом як належний доказ,
оскільки суду не були надані копії
ліцензії на проведення та надання
такого роду висновку ТОВ «Геодезичною
фірмою «СХМ» щодо меж земельної
ділянки. Крім того, ОСОБА_5, який склав
даний План меж земельної ділянки, не
попереджався про кримінальну
відповідальність за дачу завідомо
неправдивого висновку. В матеріалах
справи відсутні дані про те, що ОСОБА_5 є
експертом та має дозвіл на проведення
та складення такого роду висновків.

В судовому засіданні з метою
правильного вирішення даного спору
представник позивача від проведення
будівельно-технічної експертизи
відмовився.

Таким чином, представник позивача не
довів свої вимоги щодо здійснення
відповідачем дій, пов'язаних з
самовільним зайняттям частини
земельної ділянки позивача та
самовільного встановлення огорожі.

Вимога позивача стосовно стягнення з
ОСОБА_2 на її користь у рахунок
відшкодування моральної шкоди у сумі 150
000 грн. також не підлягає задоволенню.

Так, згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна
шкода полягає в тому числі у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі, гідності, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Згідно п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року N 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення
спору.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року N 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Позивач та її представник не надали до
суду доказів, що відповідач спричинив
позивачу моральну шкоду, яка як
зазначає позивач у позові, втілилася у
тому, що подібного приниження позивач
раніше ніколи не відчувала, що
відповідач принизив людську гідність
позивача, примусив її відчувати себе
лише маріонеткою, лялькою у чужій грі,
що позивач внаслідок переживань
замкнулася в своєму світі, втратила
інтерес до життя, не хоче бачити нікого
з друзів та знайомих. В ході судового
розгляду обставини, на які посилався
представник позивача як на докази
завдання позивачу моральної шкоди
відповідачем, підтвердження свого не
знайшли.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє
позивачу в задоволенні позову, то не
підлягає й стягненню з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір
у сумі 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 208-209, 212,
214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 23, 60, 391 ЦК
України, ст. 152 ЗК України, п. 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року N 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року N 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
володінні та користуванні земельною
ділянкою, зобов'язання повернення
самовільно зайнятої частини земельної
ділянки, перенесення огорожі на межу
земельних ділянок та відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути переглянуте судом за
письмовою заявою відповідача в порядку
ст. 228 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя
В.В. Вікторов