У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової
Г.І.,Мартинюка В.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Ківшовата Агро» про
визнання недійсною додаткової угоди до
договору оренди землі, за касаційною
скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах
ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду
Київської області від 20 березня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ківшовата Агро»
(далі по тексту - ТОВ «Ківшовата Агро»
про визнання недійсною додаткової
угоди до договору оренди землі.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим,
що 23 квітня 2008 року між нею, як
власником земельної ділянки та ТОВ
«Ківшовата Агро» був укладений договір
оренди землі, строком на п'ять років.

У 2012 році, звернувшись до відповідача з
приводу припинення договору оренди, у
зв'язку з закінченням строку його дії,
вона дізналась про існування
додаткової угоди від 09 квітня 2012 року
до договору оренди від 23 квітня 2008 року,
згідно умов якого строк дії договору
оренди було продовжено ще на п'ять
років.

Позивачка вважає, що вказана додаткова
угода до договору оренди землі є
недійсною, оскільки вона не мала наміру
продовжувати строк дії договору оренди
землі та не підписувала її, тому
звернулась до суду з вказаним позовом.

Рішенням Таращанського районного суду
Київської області від 24 грудня 2013
року позов задоволено. Визнано
недійсною додаткову угоду до договору
оренди від 09 квітня 2012 року, укладену
між ОСОБА_6 та ТОВ «Ківшовата Агро».
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 20 березня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове про відмову в
задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_6 просить скасувати
судове рішення апеляційної інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд виходив із того,
що позивачка не надала суду належних та
допустимих доказів, які б свідчили, що
вона зверталась до відповідача з
приводу розірвання або продовження дії
договору оренди землі від 23 квітня 2008
року та доказів того, що вона не
підписувала додаткову угоду від 09
квітня 2008 року до договору оренди
землі.

Однак, такий висновок зроблено судом
без належного з`ясування дійсних
обставин справи, прав та обов'язків
сторін, належної оцінки наданих ними
доказів.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частино
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст. 203 ЦК України визначено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Судом першої інстанції встановлено, що
23 квітня 2008 року між ОСОБА_6, як
власником земельної ділянки, площею
2,3892 га та ТОВ «Ківшовата
Агро» був укладений договір оренди
землі, строком на п'ять років.

Даний договір був зареєстрований у
Таращанському районному відділі
Київської регіональної філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру 22
вересня 2008 року.

09 квітня 2012 року між ОСОБА_6 та ТОВ
«Ківшовата Агро» була укладена
додаткова угода, згідно умов якої строк
дії договору оренди землі від 23 квітня
2008 року продовжено на п'ять років з
моменту державної реєстрації
додаткової угоди.

ОСОБА_6 звертаючись до суду з вказаним
позовом стверджувала, що не мала наміру
продовжувати строк дії договору оренди
землі від 23 квітня 2008 року та
вказану додаткову угоду не
підписувала.

Вказаний факт підтверджується
показами свідка ОСОБА_8, який працював в
ТОВ «Ківшовата Агро» на посаді
інженера по охороні праці та без відома
ОСОБА_6 поставив підпис на додатковій
угоді замість неї.

Згідно із статтею 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України
фактичні дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

За таких обставин, суд першої
інстанції, у відповідності до вимог
ст. ст. 212-214 ЦПК України, належним чином
з`ясував фактичні обставини, від яких
залежить правильне вирішення спору
щодо вимог ОСОБА_6, у зв`язку з чим
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, оскільки
відповідач обґрунтовуючи свої
заперечення проти позову не надав
належних та допустимих доказів того, що
ОСОБА_6 підписувала оспорювану
додаткову угоду, а також те, що ТОВ
«Ківшовата Агро» зверталось до неї з
приводу продовження строку дії
договору оренди землі, як того вимагає
п. 3.1 договору оренди землі від 23 квітня
2008 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд не навів
обґрунтованих мотивів на спростування
висновків суду першої інстанції,
покладених в основу рішення та доказів,
наданих позивачкою.

Таким чином, апеляційним судом було
помилково скасовано рішення суду
першої інстанції, яке ухвалено згідно
із законом.

Враховуючи наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з підстав, передбачених ст.ст. 336, 339 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 20 березня 2014 року
скасувати.

Рішення Таращанського районного суду
Київської області від 24 грудня
2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук