АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 604/462/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Сташків Н.Б. Провадження №
22-ц/789/634/14 Доповідач - Костів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Дикун С. І., Жолудько Л. Д.,

розглянувши у письмовому провадженні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на ухвалу Підволочиського
районного суду від 15 квітня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Країна» про
стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Підволочиського районного суду із
позовом до ПАТ «Страхова компанія
«Країна» про стягнення коштів за
договором страхування в розмірі 242 810.17
грн.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим,
що 06 квітня 2009 року між позивачем,
відповідачем та ВАТ «Державний ощадний
банк України» (вигодонабувач) було
укладено договір страхування
наземного транспортного засобу, із
яким стався страховий випадок -
автомобіль було знищено пожежею, що
підтверджується відповідним актом.
Відповідач в добровільному порядку не
виконав покладені на нього договором
зобов'язання, не відшкодував
заподіяних збитків в розмірі вартості
застрахованого автомобіля, а тому
позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Підволочиського районного
суду від 15 квітня 2014 року позовну заяву
повернуто позивачу для звернення до
належного суду.

ОСОБА_1 подав на вказану ухвалу
апеляційну скаргу, посилаючись на її
незаконність та необґрунтованість,
порушення судом норм процесуального
права. Вказує, що він, як споживач
послуг із страхування, має право на
звернення до суду в порядку захисту
прав споживачів, оскільки
правовідносини, що виникли за
договором страхування, регулюються
Законом України «Про захист прав
споживачів».

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає
виходячи із наступного.

Повертаючи позовну заяву суд першої
інстанції виходив із того, що вказана
справа не підсудна Підволочиському
районному суду.

Із вказаним висновком колегія суддів
погоджується.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення з відповідача страхової
виплати позивач послався на те, що
відповідач не виконує своїх обов'язків
за зазначеним договором страхування.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЦПК України
позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

З матеріалів справи вбачається, що
місцезнаходження відповідача, з яким
було укладено договір страхування, є м.
Київ, вул. Електриків, 29-А, фактичне
місцезнаходження - м. Київ, вул.
Кудрявський узвіз, 7.

У відповідності до п.2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №5 від
12 квітня 1996 року «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів», з подальшими змінами,
визначено, що до відносин, які
регулюються Законом України «Про
захист прав споживачів» належать,
зокрема, ті, що виникають із договорів
страхування.

В Аналізі судової практики розгляду
цивільних справ, що виникають із
договорів страхування, проведеному
Верховним Судом України у 2011 році,
зроблено висновок про те, що Закон
№1023-ХІІ («Про захист прав споживачів»)
не поширюється на правовідносини, які
випливають із Закону від 01 липня 2004
року №1961-ІV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», та на
правовідносини з добровільного
майнового страхування відповідно до
Закону України від 07 березня 1996 року
№85/96-ВР «Про страхування».

З урахуванням висновків, викладених у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року у справі №1-26-2011
(справа про захист прав споживачів
кредитних послуг), Верховним Судом
України в узагальненні судової
практики з розгляду цивільних справ
про захист прав споживачів (2009-2012 р.р.)
від 01 лютого 2013 року висловлено
наступну правову позицію.

З урахуванням того, що діяльність
страховика підпадає під визначення
послуги і виконавця, що міститься в ч.1
ст.1 Закону України №1023-ХІІ («Про захист
прав споживачів»), то у разі, якщо
договір страхування спрямований на
задоволення особистих потреб
застрахованої фізичної особи, такі
правовідносини регулюються Законом
№1023-ХІІ («Про захист прав споживачів»)
в частині, не врегульованій
спеціальним законом.

Таким чином, приймаючи до уваги, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, випливають із договору
страхування від нещасних випадків та є
договірними, а відтак регулюються
Законом України «Про страхування»,
колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта про те, що при
визначенні підсудності справи слід
керуватися положеннями Закону України
«Про захист прав споживачів».

У зв'язку з цим суд першої інстанції
вірно повернув позовну заяву позивачу
для звернення до суду за
місцезнаходженням відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду є законною та
обґрунтованою, постановленою з
дотриманням норм процесуального права,
в зв'язку із чим підстав для її
скасування з мотивів, викладених в
апеляційний скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Підволочиського районного суду
від 15 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.З. Костів