АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1063/2014
І інстанції Рябова О.Д.
Доповідач: Приходько Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 12 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Приходько
Л.А.Суддів:Бездрабко В.О. Борка А.Л.При
секретарі:Романовій Д.С.розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Херсоні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 19 лютого 2014 року у
справі

за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 19 лютого 2014 року позов
ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково. Стягнено з ОСОБА_5 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором №НЕХRFU00120019 від
21.07.2009 року, у розмірі 15611,35грн., а саме:
5434,25грн. - заборгованість за кредитом;
3,45грн.-заборгованість по процентам за
користування кредитом; 1304,16грн.-
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 5434,25грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафні санкції: 500,00грн. - штраф
(фіксована частина), 2935,24грн. - штраф
(процентна складова). Вирішено питання
про розподіл судових витрат. В решті
позовних вимог відмовлено за
необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішення суду ОСОБА_5
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на допущенні судом
порушення норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду скасувати, та ухвалити нове
рішення яким відмовити ПАТ КБ
«ПриватБанк» у задоволені позовних
вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та її
представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу
підтримали в повному обсязі за
обставинами викладеними у скарзі.
Просили рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у
задоволені позовних вимог.

Заперечуючи проти апеляційної скарги
представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Кобзар
Ю.Б., зазначаючи що, на її думку, рішення
суду є законним та обґрунтованим,
просила апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймають участь у розгляді справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Виходячи з положень статей 6,626-631,526 ЦК
України, укладений договір є
обов'язковим для належного виконання
сторонами, відповідно до його умов,
вимог Цивільного Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що згідно заяви
позичальника №НЕХRFU00120019 від 21.07.2009 року
про надання кредиту та Умов надання
споживчого кредиту фізичним
особам(«Розстрочка») (Стандарт),
затверджених наказом правління банку
№391 від 21.03.2006 року, ПАТ КБ «ПриватБанк»
надав ОСОБА_5, строковий кредит у сумі
5928,20грн. на строк 12 місяці з 21.07.2009 року
до 21.07.2010 року з відсотковою ставкою 0,01%
в місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту, зі строком
погашення кредиту та заборгованості
відповідно до умов договору.

В заяві від 21.07.2009 року відповідачка
надала згоду на те, що заява разом із
Умовами та правилами надання
банківських послуг, а також тарифами
складає договір між нею та Банком про
надання банківських послуг.

Своїм підписом на заяві відповідачка
надала згоду на отримання кредиту, та
засвідчила що ознайомилась та згодна з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), які були надані їй у
письмовій формі; своїм підписом
відповідачка підтвердила факт
отримання інформації про умови
кредитування банку.

Банк умови договору виконав та надав
ОСОБА_5 відповідно до її заяви кошти в
сумі 5928,20грн.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Кредитним договором відповідно до
розрахунку заборгованості станом на 07
листопада 2013 року утворилась
заборгованість, яка складається з
5434,25грн. - заборгованості за кредитом;
3,45грн. - заборгованості по процентам за
користування кредитом; 1304,16грн. -
заборгованості по комісії за
користування кредитом. У зв'язку з
порушенням позичальником зобов'язань
передбачених Заявою та п.п. 3.2.2., 3.2.3.
Умов, а також строків платежів по
грошовим зобов'язанням передбаченими
Договором, банком на підставі п. 5.1, 5.3
Умов нарахована пеня в сумі 51962,98грн. за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, штрафні санкції: 500,00грн. -
штраф (фіксована частина), 2935,24грн.-
штраф (процентна складова).

Зменшуючи нараховану Банком пеню, суд
першої інстанції виходив з того, що її
розмір значно перевищує розмір
збитків, що суперечить принципу
розумності і справедливості.

Заперечуючи проти позовних вимог
ОСОБА_5 посилається на сплив строку
позовної давності, обґрунтовуючи свою
заяву про застосування позовної
давності зазначила, що, на її думку
кінцевий термін дії договору та
повернення кредитних коштів є 21.07.2010
року, тоді як позовна заява подана лише
у листопаді 2013 року.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки. Сплив позовної давності є
підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним
строком виконання, відповідно до вимог
ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної
давності починається зі спливом
строку виконання.

Зі змісту ч.1, 4 ст. 631 ЦК України
вбачається, що строком договору є час
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, яке мало місце
під час дії договору.

Згідно Умов та правил надання
банківських послуг, Договір, укладений
між сторонами, діє протягом 12 місяців з
моменту підписання.

Відповідно до п.5.5. вказаних Умов, в
редакції, що діяла на час укладання
сторонами спірного договору, термін
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

Зважаючи на те, що відповідачка
засвідчила своїм підписом на Заяві
факт ознайомлення та свою згоду з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), які були надані їй у
письмовій формі, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що при
укладенні сторонами кредитного
договору сторони в письмовій формі
домовились про збільшення позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків, комісії, винагороди
та неустойки до 5-ти років, що
передбачено, ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Отже, враховуючи, що кредит виданий
відповідачці з терміном повернення до
21 липня 2010 року, і звернувшись до суду з
позовом про стягнення кредитної
заборгованості в листопаді 2013 року,
Банком дотримано збільшеного за
домовленістю сторін п'ятирічного
строку позовної давності.

На підтвердження своїх доводів про те,
що під час укладення договору
споживчого кредиту вона була
ознайомлена з іншими Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) ніж ті, що
надані до суду, будь-яких доказів
апелянтом не надано. Посилання
апелянта на відсутність дати складання
Умов, з чого, на її думку,не можна
зробити висновок, що саме ці Умови
діяли на час укладення спірного
договору, колегія суддів до уваги не
приймає, оскільки зазначені Умови
затверджені наказом № 391 від 21.03.2006 року
та були чинними на час укладення
договору, є частиною договору і
обов'язковими для виконання сторонами,
своїм підписом в заяві відповідачка
засвідчила факт ознайомлення з даними
Умовами, а існування інших Умов на час
укладення кредитного договору ОСОБА_5
не довела.

Доводи апелянта про те, що будь-які інші
умови ніж перелічені в Заяві, в тому
числі і те що Умовами надання
споживчого кредиту фізичним
особам(«Розстрочка») (Стандарт) можуть
бути врегульовані і інші відносини,
зокрема з приводу збільшення позовної
давності, сторонами не погоджувалися,
також є неприйнятними, оскільки зі
змісту Заяви, підписаної ОСОБА_8,
вбачається, що вона погодилась що заява
разом із запропонованими Банком
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), тарифами складає між нею та
Банком кредитно-заставний договір, а
отже перелічені в Заяві умови договору
не є вичерпними.

Суд з достатньою повнотою з'ясував
дійсні обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дослідив
надані сторонами докази, яким дав
належну оцінку та постановив законне і
обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують і не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого у справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 19 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: