Справа № 203/1079/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року
Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.

при секретарі - Величко О.М.

за участю: представника відповідача -
Коробки В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
про визнання недійсним в частині
третейського застереження кредитного
договору, -

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ПАТ «УкрСоцбанк» в
якому просила визнати недійсним
третейське застереження, що міститься
в пункті 6.2 кредитного договору № 204/144
від 15.08.2008 р., укладеного між нею та
відповідачем.

Представник позивача у позовній заяві,
в обґрунтування позовних вимог
зазначив, що між позивачем та
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «УкрСоцбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «УкрСоцбанк»,
було укладено вищевказаний кредитний
договір. В пункті 6.2. кредитного
договору міститься третейське
застереження згідно якого, всі спори,
які виникають між сторонами повинні
розглядатися в Постійно діючому
третейському суді при Асоціації
українських банків. Позивач вважає, що
третейське застереження повинне бути
визнано судом недійсним через те, що
підписуючи даний договір, позивач
фактично не мала вичерпну інформацію
про те, що даний пункт договору є
третейською угодою, і вже тим більше -
до чого цей пункт зобов'язує, бо,
дізнавшись про це, ОСОБА_2 відмовилася б
від такої угоди. Пункт 6.2, що містить
третейське застереження, був доданий
відповідачем за своєю ініціативою, без
права з боку позивача вносити
пропозиції за змістом даних пунктів,
даний пункт є недійсним, оскільки він
суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав
споживачів», ЗУ «Про третейські суди»
та Цивільного Кодексу України та
порушує права позивача як споживача,
містить дискримінаційні по відношенню
позивача умови, тому позивач просила
суд визнати пункт 6.2 кредитного
договору № 204/144 від 15.08.2008 року
укладеного між сторонами
недійсним(а.с.1-5)

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, надав суду заяву
в якій просив слухати справу за його
відсутністю, позовні вимоги підтримав
в повному обсязі(а.с.24-28).

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову, так як він є
безпідставним та не обґрунтованим,
посилаючись також на те, що банк не
порушував права позивача, пункти
договору є законними, відповідач не
звужував обсяг прав та законних
інтересів позичальника, тому просив
відмовити в задоволені позову та
розглянути питання про строки позовної
давності, які позивач прострочила(а.с.32)

Вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
даної цивільної справи, суд приходить
до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 15 серпня 2008 робу
між Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «УкрСоцбанк» з
однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої
сторони, було укладено Договір кредиту
№ 204/144 від 15.08.2008 р., що підтверджується
копією договору(а.с.8-13)

В пункті 6.2. вищевказаного договору
зазначено наступне: «у випадку
неможливості вирішення спору шляхом
переговорів, Сторони, керуючись ст. 5
Закону України «Про третейські суди»,
домовляються про те, що спір
розглядається одноособово третейським
суддею Ярошовцем Василем
Миколайовичем Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться за
адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, б.
15. У випадку неможливості розгляду
спору вказаним третейським суддею спір
розглядається третейським суддею
Мороз Оленою Анатоліївною або
Білоконем Юрієм Миколайовичем у
порядку черговості, вказаному у пункті.
У разі якщо спір не може бути
розглянутий визначеними у даному
пункті суддями, суддя призначається
Головою Постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків
у відповідності до чинного Регламенту
постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків».

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Цивільного кодексу України та умовами
укладених між сторонами договорів.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до Практики застосування
судами Закону України «Про третейські
суди», викладеної в листі Верховного
суду України (узагальнення) від 11.02.2009
року встановлено «Третейська угода є
підставою для передачі спору на
розгляд третейського суду, а в деяких
вигадках - і підставою для створення та
діяльності такого суду. Таким чином,
належність форми і змісту третейської
угоди, наявність у ній всіх істотних
умов, передбачених законом, є первинною
та обов'язковою умовою правомірності
третейського розгляду, а відтак - і
третейського рішення. Відповідно до
положень ст. 5 Закону N 1701-IV спір, може
бути переданий на розгляд третейського
суду за наявності між сторонами
третейської угоди, яка відповідає
вимогам цього Закону. Однак слід
наголосити на тому, що третейська угода
є різновидом цивільно-правового
правочину, тому вона має відповідати
також вимогам, встановленим цивільним
законодавством. Невідповідність
третейської угоди вимогам цивільного
законодавства дає підстави вважати
таку третейську угоду нікчемною на
підставі ст. 228 Цивільного Кодексу,
згідно з ч. 1 якої правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, АР Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Судам також слід звернути увагу на
положення ст. 203 Цивільного Кодексу
України, якою встановлено загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину».

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України у справі за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) справа N 1-7/99 (N 1-рп/99) від 9 лютого
1999 року зазначено: «Тому
Конституційний Суд України дійшов
висновку, що положення частини першої
статті 58 Конституції України про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів у випадках,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, стосується
фізичних осіб і не поширюється на
юридичних осіб. Але це не означає, що
цей конституційний принцип не може
поширюватись на закони та інші
нормативно-правові акти, які
пом'якшують або скасовують
відповідальність юридичних осіб. Проте
надання зворотної дії в часі таким
нормативно-правовим актам може бути
передбачено шляхом прямої вказівки про
це в законі або іншому
нормативно-правовому акті.

Статтею 638 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Оскільки позивач і ПАТ
«Укрсоцбанк» у момент укладення
Кредитного договору досягли взаємної
згоди щодо усіх його істотних умов,
вказаний договір був укладений у
повній відповідності із вимогами
законодавства. Зміст Кредитного
договору доводить, що він містить всі
необхідні суттєві умови згідно закону:
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткова ставка, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність, що повністю
відповідає вимогам, ст.ст. 638, 1054, 1046
Цивільного кодексу України; ст. 47
Закону України «Про банки і банківську
діяльність».

Статтею 638 Цивільного кодексу України
та статтею 180 ГПК України передбачено,
що договір вважається укладеним, якщо
між сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Моментом
укладення договору є момент підписання
цього договору сторонами.

Оскільки позивач і ПАТ «Укрсоцбанк» в
момент укладення Кредитного договору
досягли взаємної згоди щодо усіх його
істотних умов, вказаний договір був
укладений у повній відповідності із
вимогами законодавства.

Пункт 6.2 Договору кредиту укладеного
між Сторонами містить в собі
домовленість щодо передачі будь-якого
спору (з приводу укладення та
виконання), що може виникнути між
сторонами договору на розгляд
третейського суду. Тобто в договорі
міститься третейське застереження, яке
в повному обсязі відповідає вимогам ст.
12 Закону «Про третейські суди».

Відповідно до статті 17 ЦПК України
сторони мають право передати спір на
розгляд третейського суду, крім
випадків, встановлених законом.
Рішення третейського суду може бути
оскаржено в порядку, передбаченому цим
Кодексом.

Статтею 5 Закону України "Про
третейські суди" передбачено, що
юридичні та/або фізичні особи мають
право передати на розгляд третейського
суду будь-який спір, який виникає з
цивільних чи господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом. Спір може бути
переданий на розгляд третейського суду
за наявності між сторонами третейської
угоди, яка відповідає вимогам цього
Закону.

Спір може бути переданий на вирішення
третейського суду до прийняття
компетентним судом рішення у спорі між
тими ж сторонами, з того ж предмета і з
тих самих підстав.

Згідно з частиною першою статті 12
Закону України "Про третейські суди"
третейська угода може бути укладена у
вигляді третейського застереження в
договорі, контракті або у вигляді
окремої письмової угоди. На час
виникнення спірних правовідносин
Закон не містив заборони на укладення
третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 січня 2008 року у справі за
конституційним поданням 51 народного
депутата України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень абзаців сьомого, одинадцятого
статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та
розділу VIII "Третейське самоврядування"
Закону України "Про третейські суди"
(справа про завдання третейського суду)
визнано, що відповідно до чинного
законодавства підвідомчий суду
загальної юрисдикції спір у сфері
цивільних і господарських
правовідносин може бути передано його
сторонами на вирішення третейського
суду, крім випадків, встановлених
законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12
ГПК України, стаття 6 Закону України
"Про третейські суди"), оскільки,
гарантуючи право на судовий захист з
боку держави, Конституція України
водночас визнає право кожного
будь-якими не забороненими законом
засобами захистити свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань (частина п'ята статті 55
Конституції України). Це конституційне
право не може бути скасоване або
обмежене (частина друга статті 22,
стаття 64 Конституції України).

Відтак, не можна погодитися з вимогами
позивача про визнання недійсним пункту
правочину, який містить третейське
застереження, зокрема, умову про
третейський розгляд спорів (постанова
від 6 червня 2012 р. № 6-50цс12)

Отже, вирішуючи позовні вимоги
позивача, суд виходить з того, що
позивач була ознайомлена з умовами
договору і підписала його, жодних
доказів того, що позивач зверталась до
відповідача з пропозицією про внесення
змін до умов договору або щодо
роз'яснення конкретних положень
договору, представником позивача не
надано, зазначені позивачем
обґрунтування недійсності пункту
кредитного договору не можуть бути
підставою для визнання його таким, так
як укладаючи даний договір сторони
з'ясовують на яких умовах він
укладається, а відтак з власної
ініціативи на момент отримання коштів,
визначають для себе правила подальшої
поведінки, які в подальшому не мають
безпідставно змінюватися на вимогу
однією з сторін, як і пункти договору.
Умови кредитного договору
задовольняли позивача на протязі
значного часу та погоджувався зі всіма
його істотними умовами. Позивач так і
не надав суду пояснень, чому лише зі
спином п'яти років після укладення
кредитного договору позивач вирішив,
що кредитний договір є укладеним під
впливом помилки та пункти договору є
незаконними.

Також, суд вважає, що позивачем було
порушено строк звернення до суду,
оскільки перебіг позовної давності
щодо вимог про визнання правочинів
недійсними обчислюється не з моменту
вчинення правочину, а відповідно до
частини першої статті 261 ЦК - від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. При
цьому, позивач знала про наявність
оспорюваного пункту договору з моменту
підписання, а саме 15.08.2008 року, а
звернулась позивач з позовом до суду
лише 17.02.2014 року.

Враховуючи на вищезазначене, оцінюючи
всі докази, які були досліджені у
судовому засіданні у їх сукупності, суд
вважає, що у позові ОСОБА_2 до ПАТ
«Укрсоцбанк» про визнання недійсним
умов договору слід відмовити.

Крім того, суд вважає, що позивач
помилково керується в даних
правовідносинах ЗУ «Про захист прав
споживачів» оскільки кредитний
договір № 204/144 від 15.08.2008 року
укладений між сторонами не є споживчим
в розумінні ст..1 даного Закону, а тому
вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд вважає за необхідне
стягнути з позивача судовий збір у
розмірі 243,60 грн., оскільки за таких
обставин, остання не звільняється від
його сплати.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.
15, 16, 638, 1054, 1046 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 5, 12 Закону України "Про
Третейські суди", ст.ст. 10, 17, 60, 197, 212,
214-215, 218 Цивільно-процесуального
кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_2 у задоволені позову до
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про визнання недійсним в
частині третейського застереження
кредитного договору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Ф.Ф. Маймур