Справа № 136/434/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"12" червня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Липовець цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до
Липовецького районного суду
Вінницької області з позовом до ОСОБА_2
про захист честі, гідності та ділової
репутації, обґрунтовуючи підставність
своїх позовних вимог наступним чином.

Він, ОСОБА_1, тривалий час працював
на керівних посадах в Липовецькому
районі. В даний час його дочка, ОСОБА_3,
здійснює підприємницьку діяльність,
зареєстрована в передбаченому чинним
законодавством порядку, як фізична
особа - підприємець. Свою торгівельну
діяльність вона здійснює на території
Липовецького району, в тому числі і на
території с. Щаслива Липовецького
району Вінницької області. А він,
ОСОБА_1, здійснював підвіз її товару до
місця торгівлі. В результаті
здійснення такої торгівельної
діяльності продуктами харчування на
території с. Щаслива Липовецького
району Вінницької області, в нього
неодноразово виникали конфлікти з
відповідачем, у зв'язку з тим, що на
переконання відповідача, торгівельна
діяльність продуктами харчування, яку
здійснює його дочка, перешкоджає
торгівельній діяльності членів його
родини, які володіють магазином в селі
Щаслива та здійснюють продаж
аналогічної продукції. 05 серпня 2013 року
відповідач зупинив позивача в селі
Щаслива, коли він їхав своїм
автомобілем та попередив його про те,
щоб він не здійснював торгівлю в селі
Щаслива. Свідком даної розмови була
його дочка - ОСОБА_3. Аналогічну погрозу
він отримав від відповідача 09 серпня 2013
року. Після вказаних конфліктних
ситуацій із відповідачем в с. Щаслива, 16
серпня 2013 року йому було пошкоджено
автомобіль, з приводу чого він
звертався до Липовецького РВ УМВС у
Вінницькій області із відповідною
заявою. 19 серпня 2013 року відповідач в
селі Щаслива при свідках: ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 вчинив неправомірні дії
відносно нього, зокрема погрожував
йому, виривав з рук ключі від його
автомобіля, наніс три удари йому в ногу.
Внаслідок пережитого стресу, йому,
ОСОБА_1, викликали швидку допомогу, у
зв'язку із чим в період з 19 серпня 2013
року, він фактично знаходився на
лікуванні в медичному закладі. При
цьому, позивач вважає, що ОСОБА_2,
свідомо поширював про нього неправдиві
відомості, зокрема, що начебто він,
ОСОБА_1, торгує по вулицях с. Щаслива
зіпсованими продуктами харчування та
тютюновими та горілчаними виробами без
ліцензії, тобто «лівандосами». Однак,
на думку позивача, ним жодного разу не
було порушено правил здійснення
торгівельної діяльності не тільки
підакцизними товарами, а й будь-якими
товарами взагалі, до будь-якого виду
відповідальності, у зв'язку із цим вони
не притягувались. Стверджує, що вказана
відповідачем інформація порушує його
особисті немайнові права, що
виражається у негативному
неупередженому ставленні до нього з
боку жителів населеного пункту, де вони
здійснюють торгівлю, які чули
висловлювання відповідача в його
сторону та вкрай підриває його
авторитет та перешкоджає провадженню
його донькою підприємницької
діяльності, в здійсненні якої він їй
допомагає. Ураховуючи наведені
обставини, позивач просив суд визнати
недостовірною інформацію поширену
ОСОБА_2 відносно нього, ОСОБА_1, про те,
що він здійснює торгівлю в с. Щаслива
продуктами харчування та тютюновими і
горілчаними виробами без ліцензії,
шляхом доведення такої інформації
невизначеному колу осіб, серед яких
була поширена. Вимагає, щоб дана
інформація була спростована у точно
такий спосіб, як була поширена серед
невизначеного кола осіб, стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі
15 000 гривень та матеріальну шкоду в
розмірі 1 850 гривень, а також понесені
судові витрати.

18.04.2014 року позивачем було подано
суду заяву про доповнення позовних
вимог, в якій він просив суд зобов'язати
відповідача по справі ОСОБА_2
спростувати інформацію про те, що
позивач здійснював торгівлю
продуктами харчування та тютюновими і
горілчаними виробами без ліценцзії, у
спосіб який вона була поширена серед
ОСОБА_4 і ОСОБА_6 та в друкованих ЗМІ,
зокрема газеті " 33-й канал" шляхом
публікації спростування недостовірної
інформації в даній газеті.

Позивач ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_7 в судовому
засіданні позовні вимоги з урахуванням
доповнень до позовної заяви
підтримали, просили позов
задовольнити. Позивач вказав суду, що
поширена негативна інформація
відповідачем стосовно нього, ОСОБА_1,
порушує його особисті немайнові права,
що виражається у негативному
неупередженому ставленні до нього з
боку жителів населеного пункту, де вони
здійснюють торгівлю, які чули
висловлювання відповідача в його
сторону та вкрай підриває його
авторитет та перешкоджає провадженню
його дочкою підприємницької
діяльності у здійсненні якої він їй
допомагає.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, хоча про день та час розгляду
справи був оповіщений в установленому
законом порядку, на що вказує наявне в
матеріалах справи рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення, клопотання про
відкладення розгляду справи за
наявності поважних причин, чи розгляду
справи у його відсутності до суду не
направив.

За наведених обставин, суд визнає
неявку відповідача неповажною, а
відтак не вбачає підстав для
відкладення розгляду справи, що
передбачені ст..169 ЦПК України, тому
проводить його в даному судовому
засіданні на підставі зібраних у
справі доказів.

В порядку ст.180 ЦПК України, судом
було допитано наступних свідків.

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що
вона є донькою позивача. 05.08.2013 року в
селі Щаслива Липовецького району, коли
вони проїжджали машиною разом із її
батьком за кермом, їх зупинив ОСОБА_2,
коли батько вийшов з машини, то ОСОБА_2 в
грубій, категоричній формі попередив
його, щоб той не здійснював торгівлю в
с.Щаслива. Така ж ситуація виникла й
09.08.2013 року, коли ОСОБА_2 також зупинив
їх машину почав на батька кричати на
підвищених тонах, бити по руках,
виривати з рук ключі від автомобіля
лише з тих підстав, що наче вона, ОСОБА_3,
перешкоджає йому, ОСОБА_2, здійснювати
торгівельну діяльність його родині у
цьому ж селі.

Аналогічні покази показам ОСОБА_3
дали суду свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які
суду показали, що вони відповідно
приходиться позивачеві онукою та
знайомим. Зазначили, що дійсно ОСОБА_2
перешкоджав позивачеві займатись з
його донькою торгівлею продуктами
харчування на території с. Щаслива,
розповсюджував про ОСОБА_1 неправдиві
відомості з приводу того, що останній
здійснює торгівлю не ліцензованою та
порченою продукцією.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що
він є сільським головою села Щаслива, а
тому йому достовірно відомо як у 2010
році підвідомчим йому органом
місцевого самоврядування було
прийняте рішення про виїзну торгівлю
біля магазинів села Королівка,
Білозерівка та Щаслива, оскільки
більшість села це люди похилого та
старечого віку, які не мають можливості
дістатись до райцентру для придбання
найнеобхіднішого для них. Ця
інформація була доведена до
підприємців у тому числі й ОСОБА_1, який
був водієм у своєї доньки, яка є
приватним підприємцем. Особисто він,
ОСОБА_8, не бачив, що ОСОБА_1 торгував
неліцензованими товарами чи
зіпсованими продуктами харчування.
Однак, займаючи посаду голови, до нього
звертались люди сіл Білозерівка та
Щаслива, які вказували на неякісний
товар та торгівлю горілчаними виробами
та цигарками. Таке питання було
предметом розгляду сільською радою з
ініціативи депутатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10.
Також зі слів громадян йому відомо, що
ОСОБА_1 привозив до ФОП - ОСОБА_11
алкогольні та тютюнові вироби для їх
реалізації.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що
ОСОБА_1 їй розповідав, що сварився з
ОСОБА_2 Ці події відбувались в 2013 році,
коли було холодно. Також ОСОБА_1 їй
розповідав, що після тих інцедентів із
ОСОБА_2 йому було дуже погано, у зв'язку
із чим викликали невідкладну швидку
допомогу, свідком цього вона була, знає,
що ОСОБА_1 проходив курс лікування.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що в
березні 2014 року він купляв з нагоди дня
народження своїх дівчат оселедці,
цигарки та вино в дочки позивача ОСОБА_3
Також вказав, після того, як він приніс
продукти харчування додому, оселедці
вживали його діти, після чого їм стало
зле, а тому викликали місцевого
фельдшера, який надавав першу медичну
допомогу його дітям.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що він
є фельдшером в населених пунктах села
Щаслива, Білозерівка Корлівка. Знає, що
ОСОБА_1 здійснює реалізацію продуктів
харчування в населених пунктах, в яких
він надає медичну допомогу, а тому йому
неодноразово приходилось надавати
медичну допомогу жителям сіл, у зв'язку
із тим, що вони споживали не якісні
продукти харчування, як потім
з'ясовувалось, придбані такі продукти
були в доньки ОСОБА_1 Йому відомо, що
остання проводить реалізацію
продуктів харчування, які швидко
псуються, зокрема: риба, м'ясо, майонез,
тощо. Транспортний засіб, з якого
проводиться реалізація продуктів не
оснащений необхідною холодильною
установкою, а відтак, хоча й термін
придатності продуктів ще не вичерпано,
однак у зв'язку із порушенням їх
зберігання вони втрачають свою
придатність до споживання. Він, ОСОБА_9,
піднімав таке питання перед головою
сільської ради, що люди отруюються,
однак чому не вживались якісь заходи
йому не відомо. Дійсно він, ОСОБА_9,
приходив на виклик ОСОБА_13 до його
дітей, та було з'ясовано, що діти
споживали оселедці чи то ковбасу, що
були придбані у доньки ОСОБА_1 Також
вказав, що він, ОСОБА_9, також особисто
купував вино, сигарети у доньки
позивача.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що
він є головою адмінкомісії Щасливської
сільської ради. Кілька років назад була
така ситуація, коли працівники міліції
направили на розгляд йому, як голові
адмінкомісії, адміністративні
матеріали (протокол) стосовно ОСОБА_11,
яка є продавцем (реалізатором) ОСОБА_1,
за наслідками розгляду якого було на
неї накладено стягнення. Також знає, що
не одноразово піднімалось питання про
те, що ОСОБА_1 із своєю донькою
реалізовує алкогольні напої та
тютюнові вироби, і він про це також
знає.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що на
вулиці, де він проживає в с. Щаслива,
ОСОБА_1 здійснює реалізацію продуктів
харчування біля ОСОБА_11 Йому, ОСОБА_15,
відомо, що ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_3
здійснюють реалізацію алкогольних та
тютюнових виробів, оскільки і сам він
купляв у дочки ОСОБА_1 сигарети в
березні місяці.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
його представника, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши обставини справи, давши
оцінку усім зібраним у справі
доказам в їх сукупності, дійшов до
наступних висновків.

Судом встановлено наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3,
вказана обставина була встановлена в
судовому засіданні, підтверджена
показами свідків, визнана стороною, а
відтак доказуванню не підлягає в силу
ст.61 ЦПК України.

Як убачається із Виписки з Єдиного
Державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців серія
НОМЕР_1, ОСОБА_3 зареєстрована як
Фізична особа - підприємець. Згідно
Свідоцтва платника єдиного податку
серія НОМЕР_2, ОСОБА_3 є суб'єктом
господарювання, місце проведення
господарської діяльності - по Україні;
вид господарської діяльності - 52.11.0
Роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах з
перевагою продовольчого асортименту. з
01 травня 2013 року - 47.11. роздрібна
торгівля в несанкціонованих магазинах,
переважно продуктами харчування,
напоями, крім підакцизних.

Позивач вказує в позовній заяві на те,
що відповідач ОСОБА_2, свідомо поширює
про нього неправдиві відомості,
зокрема, що начебто він, торгує по
вулицях с. Щаслива несвіжими
продуктами харчування, а також
тютюновими та горілчаними виробами без
ліцензії, вказавши, що ним жодного разу
не було порушено правил здійснення
торгівельної діяльності не тільки
підакцизними товарами, а й будь-якими
товарами взагалі, до будь-якого виду
відповідальності у зв'язку із цим вони
не притягувались. Стверджує, що вказана
відповідачем негативна інформація
порушує його особисті немайнові права,
що виражається у негативному
неупередженому ставленні до нього з
боку жителів населеного пункту, де вони
здійснюють торгівлю, які чули
висловлювання відповідача в його
сторону та вкрай підриває його
авторитет та перешкоджає провадження
ним та його донькою підприємницької
діяльності.

Відтак позивач просив суд визнати
недостовірною негативну інформацію
стосовно нього, ОСОБА_1, поширену ОСОБА_2
серед ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що він
здійснює торгівлю продуктами
харчування та тютюновими і горілчаними
виробами без ліценцзії та в друкованих
ЗМІ, зокрема газеті " 33-й канал" про те,
що він продає з машини неліцензований
товар - горілку, так звані "лівандоси", і
цигарки та зіпсовані продукти
харчування, шляхом доведення такої
інформації до ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
публікації її в газеті " 33-й канал" та
спростування такої інформації у
спосіб, що вона була поширена.

Згідно частини 2 пункту 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" N 1 від 27 лютого 2009 року,
зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло, а під діловою
репутацією фізичної особи розуміється
набута особою суспільна оцінка її
ділових і професійних якостей при
виконанні нею трудових, службових,
громадських чи інших обов'язків.

Згідно з частинами 5 - 6 пункту 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" N 1 від 27
лютого 2009 року недостовірною
вважається інформація, яка не
відповідає дійсності або викладена
неправдиво, тобто містить відомості
про події та явища, яких не існувало
взагалі або які існували, але відомості
про них не відповідають дійсності
(неповні або перекручені).

Відповідно до змісту частини 1 статті 277
ЦК України особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї недостовірної
інформації, має право на спростування
цієї інформації.

Згідно норм вказаної статті ЦК України
об'єктивна сторона складу даного
цивільного правопорушення передбачає
одночасну наявність двох складових
елементів - недостовірність поширеної
інформації та її неправильність на
порушення особистих немайнових прав
потерпілої особи (негативний зміст).

Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизначених
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка порушує право
позивача на повагу до гідності, честі
чи ділової репутації.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

На даний час обов'язок довести, що
поширена інформація є недостовірною,
покладається на позивача, оскільки ч. 3
ст. 277 ЦК україни, яка покладала даний
тягар на відповідача - виключена.
Жодних доказів, які свідчать про
недостовірність поширеної
відповідачем інформації позивач суду
не надав.

Згідно із п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№1 "Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи", вирішуючи
питання про визнання поширеної
інформації недостовірною, суди повинні
визначати характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 471 Закону України
"Про інформацію" оціночними судженнями,
за винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути тлумаченні як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема, гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК
України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецендентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень ст. 10
Конвенції.

Так, Європейський суд наполягає, що
свобода вираження поглядів становить
одну з основних підвалин
демократичного суспільства і одну з
принципових умов його прогресу і
самореалізації кожної особи та робить
розрізнення між твердженнями факту та
оціночними судженнями (справа "Лінгенс
проти Австрії").

Вимога щодо доведення правдивості
оціночного судження є неможливою та
порушує свободу вираження поглядів та
думки. Люди мають право мати думки та
висловлювати їх вільно з питань, які
становлять їх інтерес, думки, які дехто
чи навіть усі можуть вважати
перебільшеними, обмеженими або
упередженими, але думки, яких вони
чесно дотримуються.

Європейський Суд у своїй судовій
практиці дотримується підходу щодо
захисту свободи вираження, вказуючи, що
свобода висловлювати свої погляди є
правом людини, визнаним у світі, мабуть,
найбільш широко. Свобода слова
визнається цінною, оскільки публічні
обговорення є можливим інструментом
досягнення суспільних цілей та
вираження особистих поглядів саме по
собі є людським благом пошуку істини,
досягнення справедливості, викриття
негативних тенденцій у суспільстві і
взаємовідносинах між людьми.

Вільне передавання почуттів, поглядів
та ідей є істотним чинником
повноцінного розвитку особистості в
суспільстві, так само, як і здатність
людини сприймати заперечення,
спонукання, заохочення через ідеї,
висловлені іншими людьми, яка є також
важливою для формування особистих
переконань.

Дослідивши поширену відповідачем
інформацію стосовно позивача в
системному зв'язку з текстом статті під
назвою "У мене стріляв керівник району"
що надрукована в газеті « 33 канал» від 19
березня 2014 року за №12, суд приходить до
висновку, що інформація, спростування
якої вимагає позивач, не є негативною,
недостовірною, оскільки як було
встановлено в судовому засіданні із
показів свідків ОСОБА_13, ОСОБА_9,
ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_8 позивач та його
донька дійсно здійснюють реалізацію
неліцензованого товару, як вказали
свідки це алкогольні та тютюнові
вироби. Крім цього, із пояснень свідків
ОСОБА_13 та ОСОБА_9, судом було
встановлено, що наслідком споживання
придбаних у позивача продуктів
харчування, особи звертались за
медичною допомогою, оскільки отримали
отруєння в результаті неналежного
зберігання такої продукції.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що поширена відповідачем інформація є
фактичним твердженням, однак не є
недостовірною, оскільки ґрунтується на
реальних подіях.

Також, суд бере до уваги те, що у статті,
яка надрукована в газеті « 33 канал»,
відповідач лише оприлюднив свою думку,
яка відповідає дійсності та містить
відомості про події та явища, які мали
місце, оскільки реалізація позивачем
неліцензованої продукції та
зіпсованих продуктів харчування
знайшла своє підтвердження в показах
свідків, які були допитані в судовому
засіданні щодо відомих їм обставин та є
доказами.

За таких підстав, коли позивач не надав
суду жодних належних доказів про те, що
поширена про нього інформація є
неправдивою, суд приходить до висновку,
що розповсюджена інформація не є такою,
що порочить честь і гідність позивача.

Крім того, суд вважає, що не підлягають
до задоволення вимоги позивача
стосовно присудження йому із
відповідача у відшкодування майнової
шкоди в розмірі 1850 гривень витрат, які
він поніс на медикаменти відповідно до
поданої накладеної від 04.01.2014 року
виданої ФОП ОСОБА_17, оскільки події на
які позивач вказує у позовній заяві, що
спричинили йому стрес та фізичний біль
зі сторони відповідача стались 19.08.2013
року. Як слідує із отриманої судом
інформації з Хмільницької станції
швидкої медичної допомоги Вінницької
обласної ради від 30.05.2014 року за №01-04/216,
виклик від ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 19.08.20134
року до Липовецької підстанції швидкої
допомоги не надходив. А додані
позивачем як доказ понесення майнової
шкоди Виписки із медичної картки
амбулаторного (стаціонарного) хворого
та Довідка Липовецької ЦРЛ Вінницької
області від 04.02.2014 року, стосовно того,
що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному
лікуванні у кардіологічному
відділенні Липовецької ЦРЛ в період з
20.01.2014 року по 04.02.2014 року не
підтверджують причинного зв'язку між
подіями, що стались 19.08.2014 року, на які
він вказав та лікуванням позивача в
медичному закладі в період з 20.01.2014 року
по 04.02.2014 року, коли були придбані
медичні препарати.

Відповідно до абзацу 4 пункту 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" N 4 від 31 березня 1995
року (із змінами та доповненнями),
критична оцінка певних фактів і
недоліків, думки та судження, критичні
рецензії творів не можуть бути
підставою для задоволення вимог про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Ураховуючи наведене, суд також
відмовляє позивачу в задоволенні вимог
про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є безпідставними і
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають у повному обсязі.

Вирішуючи питання про судові витрати,
суд керується правилами ст..88 ЦПК
України, а тому в разі відмови в
задоволені позову відносить їх на
рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 16, 22, 23, 270, 275, 277, 1167 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи", ст.ст. 3, 10,11, 60, 119-121,
212, 214-215, ЦПК, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності та
ділової репутації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко