Справа № 189/304/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.06.2014 року Покровський районний суд
Дніпропетровської області

в складі головуючого судді
Пустовар О.С.

при секретареві
Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Покровське цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приват Банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення заборгованості з
ОСОБА_1, яка була уточнена в ході
розгляду справи, посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору №
DNH4KR84620894 від 30.12.2005 року відповідач
отримав кредит у розмірі 1 491,95 гривень
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Так, 02.04.2009 року Покровським районним
судом Дніпропетровської області було
винесено судовий наказ, згідно до якого
з відповідача на користь позивача було
стягнуто 7741,60 грн. Однак, у зв'язку з тим,
ОСОБА_1 далі взяті на себе зобов'язання
по поверненню кредитних коштів
належним чином не виконав, станом на
27.01.2014 року у нього виникла
заборгованість у розмірі 19 883 гривень 17
копійок, яка складається з наступного:
5349,45 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 14 533,72 грн. -
пеня, а відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2
ст.1050 ЦК України наслідками порушення
боржником зобов'язання щодо повернення
чергової частини суми кредиту є право
заявника достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту,
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «Приватбанк»
вимушено було звернутись з даним
позовом до суду.

Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158
ЦПК України у відсутності сторін, які
надіслали до суду заяву з проханням
справу розглянути за їх відсутності.
Представник позивача позовні вимоги
підтримує та просить позов
задовольнити в повному обсязі,
представник відповідача позов не
визнає, надавши до суду заперечення, в
яких вказав, що дійсно 13.12.2005 року між
ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Банк» було укладено
споживчий кредитний договір. Станом на
02.04.2009 року відповідач зобов'язання в
повному обсязі не виконав та рішенням
Покровського районного суду з нього
було стягнуто грошові кошти на
загальну суму 7 741, 60 грн. 03.03.2014 року
позивач звернувся до суду про
стягнення з ОСОБА_1 на його користь
грошових коштів в сумі 19883,17 грн. за
період часу з 27.02.2009 року по 27.01.2014 року.
Тому представник відповідача просить
застосувати до спірних правовідносин
строк позовної давності.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи та
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовна заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що
30.12.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений
договір № DNH4KR84620894, відповідно до якого
відповідач отримав кредит у розмірі
1491,75 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Так, згідно Судового Наказу судді
Покровського районного суду від 02
квітня 2009 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ
КБ «ПриватБанк» було стягнуто грошові
кошти на загальну суму 7 741, 60 грн.

У відповідності до ст.526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора забов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Факт перебування сторін у
договірних правовідносинах
підтверджується копією письмової
заяви відповідача на отримання кредиту
в розмірі 1491,75 грн. та копією Умов та
правил надання банківських послуг, де
викладені всі істотні умови укладеного
між сторонами кредитного договору.

З розрахунку заборгованості
вбачається факт невиконання
відповідачем умов кредитного договору
та наявність заборгованості по комісії
та пеня за період з 27.02.2009 року по 27.01.2014
року в загальному розмірі 19883,17 грн.

Отже, факт невиконання
відповідачем умов кредитного договору
доведений і розмір заборгованості за
кредитним договором є встановленим.
Сам відповідач факту його перебування
у договірних правовідносинах з
позивачем не оспорював, як не оспорював
і факт наявності у нього
заборгованості за кредитним договором,
у зв'язку з чим дані факти є
встановленими згідно ч.1 ст.61 ЦПК
України.

Однак з матеріалів справи та
заперечень представника відповідача
вбачається, що позивачем пропущена
позовна давність.

Так, у відповідності до ст.256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встовлюється
тривалістю у три роки.

У ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
справі, є підставою для відмови у
позові.

Якщо суд визнає причини
пропущення позовної давності
поважними, порушене право підлягає
захисту, про що зазначено в ч.5 ст.267 ЦК
України.

Таким чином, права позивача в
частині не повернення ОСОБА_1 грошових
коштів порушено з 27.02.2009 року тобто
строк виконання договору сплив у
зв'язку з закінченням строку його дії.

Оскільки між сторонами в порядку
ст.259 ЦК України домовленості щодо
зміни тривалості позовної давності не
було досягнуто, на дані правовідносини
поширюється загальна позовна давність
тривалістю у три роки, перебіг якої
починається зі спливом строку
виконання зобов'язання, тобто з 27
лютого 2009 року.

Отже, у даному випадку позовна
давність для звернення позивача до
суду починається з 27 лютого 2009 року і
закінчується 27 лютого 2012 року, тоді як
позивач звернувся до суду з позовом 18
лютого 2014 року, тобто після спливу
позовної давності, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог,
оскільки доказів поважності причин
пропущення позовної давності позивач
суду не надав.

У відповідності до ст.266 ЦК
України зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Оскільки позовна давність до
основної вимоги позивача про стягнення
заборгованості за кредитним договором
спливла, то відповідно позовна
давність спливла і до додаткових вимог
щодо стягнення з відповідача процентів
за користування кредитом, комісії та
штрафних санкцій, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог і
в цій частині.

Таким чином, суд не вважає
наявність фактів, якими позивач
обгрунтовує свої позовні вимоги,
встановленою.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 257, 261, 267, 266, 259,
1050, 1054 ЦК України, ст.215-219 ЦПК України
суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приват Банк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя:
О.С.
Пустовар