АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/1638/13
Справа: № 646/953/13-ц
Категорія: відшкодування шкоди
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової
Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 26 грудня
2013 року та додаткове рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 26 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до
Червонозаводського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Харківській області,
Харківського міського управління
юстиції про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом, в
подальшому доповненим, у якому
вказував на те, що рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 27.05.2004 року було задоволено
його позовні вимоги про стягнення з
гр-на ОСОБА_3 на його користь 8 426,50 грн. в
рахунок відшкодування заподіяної йому
останнім майнової шкоди та 4 000,00 грн. на
відшкодування заподіяної йому
моральної шкоди.

На підставі вказаного судового рішення
23.11.2004 року Дзержинським районним судом
м. Харкова було видано два виконавчих
листа за № 2-10289 про стягнення з
боржника ОСОБА_3 на користь позивача
вищезазначених грошових сум, загальний
розмір яких становить 12 426,50 грн.

17.12.2004 року зазначені виконавчі листи
були пред'явлені позивачем для
примусового виконання до ВДВС
Ленінського РУЮ у м. Харкові.

У подальшому, в липні 2005 року ці
виконавчі листи постановою державного
виконавця були направлені для
виконання за належністю до ВДВС
Червонозаводського РУЮ у м. Харкові за
місцем проживання боржника ОСОБА_3

Постановою державного виконавця ВДВС
Червонозаводського РУЮ у м. Харкові від
21.12.2005 року було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчих листів про стягнення з
боржника ОСОБА_3 на користь позивача
присуджених судом грошових сум.

Проте, в порушення вимог діючого
законодавства, а саме: Законів України
«Про державну виконавчу службу» та
«Про виконавче провадження» державні
виконавці Червонозаводського ВДВС
Харківського МУЮ до тепер не виконали
рішення суду, безпідставно закривали
виконавче провадження, повертаючи
виконавчі листи стягувачу, формально
поставилися до виконання своїх
обов'язків, зокрема в частині щодо
виявлення та арешту майна боржника, що
стало приводом для неодноразового
звернення позивача з відповідними
скаргами на бездіяльність останніх до
суду.

Ухвалами Дзержинського районного суду
м. Харкова бездіяльність державних
виконавців Червонозаводського ВДВС
Харківського МУЮ визнавалась
неправомірною, суд зобов'язував їх
здійснити відповідні дії щодо
належного виконання рішення суду.

Однак, виконавчі листи й до
теперішнього часу знаходяться на
примусовому виконанні у
Червонозаводському ВДВС Харківського
МУЮ, але рішення суду залишається не
виконаним, чим порушуються законні
права позивача як стягувача - сторони
виконавчого провадження на отримання
грошових коштів, присуджених йому
судом з боржника ОСОБА_3

Крім того, за весь час примусового
виконання рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 27.05.2004
року він, позивач неодноразово
звертався із різними заявами та
скаргами безпосередньо до начальника
Червонозаводського ВДВС Харківського
МУЮ, але відповіді на свої звернення не
отримував, або вони носили формальний
характер.

Таким чином, з вини посадових осіб
Червонозаводського ВДВС Харківського
МУЮ йому завдано шкоду (збитки) у
розмірі присудженої рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 27.05.2004 року, але не
отриманої ним грошової суми - 12 426,50 грн.,
які позивач ОСОБА_2 просив суд стягнути
з відповідача - Червонозаводського
ВДВС Харківського МУЮ на його користь
за бездіяльність останнього на
підставі ч. 2 ст. 87 Закону України «Про
виконавче провадження».

У процесі розгляду справи судом
позивач ОСОБА_2 доповнив свої позовні
вимоги та посилаючись на ст. 2 Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення», просив суд
додатково стягнути з відповідача -
Червонозаводського ВДВС Харківського
МУЮ на його користь 8 255,36 грн. у якості
індексації грошової суми, присудженої
йому рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 27.05.2004 року, за
період з 19.12.2005 року по 04.02.2013 року, а
всього 20 681,86 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2
підтримав заявлені ним позовні вимоги
в повному обсязі й наполягав на їх
задоволенні.

Представник відповідача -
Червонозаводського ВДВС Харківського
МУЮ проти задоволення заявлених
позивачем ОСОБА_2 вимог заперечував,
посилаючись на їх безпідставність.

При цьому він вказував на те, що
позивачем в обґрунтування своїх вимог
не надано доказів на підтвердження
того, що дії Червонозаводського ВДВС
Харківського МУЮ в процесі здійснення
виконавчого провадження, які були
визнані неправомірними, стали
наслідком спричинення позивачеві
будь-якої шкоди чи збитків.

Крім того, представник відповідача
вказував і на те, що відповідно до ст. 11
Закону України «Про державну виконавчу
службу» шкода, заподіяна державним
виконавцем фізичним чи юридичним
особам під час виконання рішення,
підлягає відшкодуванню у порядку,
передбаченому законом, за рахунок
держави, тобто за рахунок коштів
державного та місцевих бюджетів,
безспірне списання яких на підставі
рішення суду входить до повноважень та
компетенції центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
зв'язку з чим безпосереднє стягнення
коштів з виконавчої служби на
відшкодування шкоди, навіть у випадку
доведеності її спричинення, є
неможливим.

Представник співвідповідача -
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Харківській області проти задоволення
заявлених позивачем ОСОБА_2 вимог також
заперечував, посилаючись на те, що в
управлінні відсутні бюджетні
призначення на відшкодування шкоди, а
відтак і відповідні рахунки на
зазначені цілі не відкривалися, в
зв'язку з чим стягнення грошових коштів
з будь-яких інших рахунків Державного
бюджету, які відкриті в Головному
управлінні, призведе до їх нецільового
використання, що є порушенням норм
Конституції України та Бюджетного
кодексу України.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Червонозаводської державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції,
Казначейства України, Харківського
міського управління юстиції про
стягнення суми - 12 426,50 грн. в рахунок
відшкодування заподіяної йому шкоди
(збитків) відмовлено.

Додатковим рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 26 березня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
стягнення з відповідачів на його
користь 8 255,36 грн. у якості індексації
також відмовлено.

Не погодившись із такими рішеннями
районного суду, позивач ОСОБА_2 в
апеляційних скаргах просить скасувати
ці судові рішення та ухвалити по справі
нове рішення, яким задовольнити
заявлені ним вимоги в повному обсязі,
стягнувши з відповідача -
Червонозаводського ВДВС Харківського
МУЮ на його користь 20 681,86 грн. на
відшкодування заподіяної йому
тривалим невиконанням судового
рішення шкоди (збитків) з урахуванням
індексації грошової суми, присудженої
йому рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 27.05.2004 року, яку він
не отримав до цього часу внаслідок
бездіяльності відповідача.

В обґрунтування своїх скарг апелянт
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, та порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення
цивільно-правового спору по суті.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не вбачає
підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| встановлює,
що| суд першої інстанції
ухвалив|постановивши| рішення з
додержанням| вимог| матеріального і
процесуального| права.

Не може| бути| скасовано| правильне| по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише| формальних| міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
вирішуючи цивільно-правовий спір по
суті заявлених позивачем ОСОБА_2 вимог,
районний суд повно й всебічно дослідив
обставини справи, представлені докази
і надав їм належну правову оцінку в
судовому рішенні.

За приписами ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведеності перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
якими, зокрема є: справедливість,
добросовісність та розумність.

Пунктом третім частини другої статті 11
ЦК України передбачено, що завдання
майнової (матеріальної) шкоди іншій
особі є підставою виникнення цивільних
прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, визначаються
Законом України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV
(далі: Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України, та
здійснюється на підставі виконавчих
документів, у тому числі й виконавчих
листів, що видаються судами (ст.ст. 2, 17
Закону № 606-XIV).

Обов'язки державних виконавців
визначені законодавцем у ст. 11 Закону №
606-XIV.

Відповідно до вказаної правової норми
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Захист прав сторін у виконавчому
провадженні врегульовано ст. 87 Закону
№ 606-XIV.

Відповідно до частини 2 коментованої
правової норми збитки, завдані
державним виконавцем фізичним чи
юридичним особам під час проведення
виконавчого провадження, підлягають
відшкодуванню в порядку, встановленому
законом.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
державну виконавчу службу», якою
регламентована відповідальність
державних виконавців, шкода, заподіяна
державним виконавцем фізичним чи
юридичним особам під час виконання
рішення, підлягає відшкодуванню у
порядку, передбаченому законом, за
рахунок держави.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду передбачені ст.
1166 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала, за
наявності її вини.

Тобто, для відшкодування шкоди за
правилами ст. 1166 ЦК України необхідно
довести такі об'єктивні факти:
неправомірність поведінки особи.
Неправомірною можна вважати будь-яку
поведінку, внаслідок якої завдано
шкоду, якщо особа, яка завдала шкоди, не
була уповноважена на такі дії.
Наявність шкоди. Під шкодою слід
розуміти втрату або пошкодження майна
потерпілого та (або) позбавлення його
особистого нематеріального права
(життя, здоров'я тощо). Причинний зв'язок
між протиправною поведінкою та шкодою,
який є обов'язковою умовою
відповідальності та виражається в
тому, що шкода має виступати
об'єктивним наслідком поведінки
заподіювача шкоди. Вина заподіювача
шкоди, за виключенням випадків, коли в
силу прямої вказівки закону обов'язок
відшкодування завданої шкоди
покладається на відповідальну особу
незалежно від вини.

Таким чином, єдиною підставою
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння шкоди є правопорушення, що
включає такі елементи, як шкода,
протиправність поведінки, причинний
зв'язок між ними, а також за виключенням
передбачених законом випадків, вина
заподіювача шкоди, тобто відшкодуванню
підлягає тільки та шкода, яка є
об'єктивним наслідком протиправної дії
чи бездіяльності, а тому лише наявність
усіх вище перелічених умов є
обов'язковою для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди.

Як встановлено по справі, на
примусовому виконанні у
Червонозаводському ВДВС Харківського
міського управління юстиції, дійсно
перебувають два виконавчих листа за №
2-10289/2004, видані Дзержинським районним
судом м. Харкова 23.11.2004 року, про
стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь
стягувача - позивача ОСОБА_2 8 426,50 грн. в
рахунок відшкодування заподіяної йому
останнім майнової шкоди та 4 000,00 грн. на
відшкодування заподіяної йому
моральної шкоди, а всього на загальну
суму 12 426,50 грн., які до цього часу
залишаються невиконаними як із
суб'єктивних так і з об'єктивних причин,
а саме: відсутністю у боржника ОСОБА_3
постійного заробітку, грошових коштів,
а також рухомого та нерухомого майна,
на яке може бути звернено примусове
стягнення в межах виконавчого
провадження.

Разом із тим можливість примусового
виконання зазначених виконавчих
листів державною виконавчою службою чи
добровільного їх виконання боржником
ОСОБА_3 не втрачена, позаяк останній
існує, місце знаходження його
встановлене, свій борг перед
стягувачем ОСОБА_2 по відшкодуванню
заподіяної йому майнової та моральної
шкоди боржник ОСОБА_3 визнає та не
заперечує і від погашення цього боргу
не відмовляється.

При цьому належних та допустимих, в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України,
доказів на підтвердження того, що
внаслідок тривалого невиконання
державною виконавчою службою
вищевказаних виконавчих листів, а саме
неправомірними діями чи бездіяльністю
державних виконавців
Червонозаводського ВДВС Харківського
міського управління юстиції під час
проведення виконавчого провадження
стягувачу - позивачу ОСОБА_2 завдано
будь-якої майнової шкоди (збитків)
матеріали цивільної справи не містять.

Не представлено таких доказів
апелянтом ОСОБА_2 і до суду апеляційної
інстанції.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції, приймаючи рішення у
справі, обґрунтовано відмовив у
задоволенні заявлених позивачем
ОСОБА_2 вимог за їх недоведеністю, у
тому числі й що стосується стягнення з
відповідачів на його користь на
підставі ст. 2 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» 8 255,36 грн. у якості
індексації грошової суми, присудженої
йому рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 27.05.2004 року на
відшкодування шкоди, завданої йому
ОСОБА_3, позаяк борг останнього ніяким
чином не трансформувався в боргові
зобов'язання державної виконавчої
служби, а положення наведеного Закону
взагалі не розповсюджуються на спірні
правовідносини, які були предметом
розгляду суду першої інстанції.

Що ж стосується доводів апеляційних
скарг позивача ОСОБА_2, наведених на їх
обґрунтування та які фактично
зводяться до незгоди з ухваленими по
справі рішеннями та їх суб'єктивної
переоцінки, то ці доводи апелянта є
несуттєвими, рішення суду, прийняті по
суті розглянутого цивільно-правового
спору не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Таким чином, приймаючи до уваги
наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308,
313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,
-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року та
додаткове рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 26 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді: