Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1189/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.06.2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Савченко С.О.,

Суржика М.М.,

при секретареві - Салабай М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
поділ майна за апеляційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Ульянівського
районного суду Кіровоградської
області від 28 лютого 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_5
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6
про поділ майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що за період шлюбу
вони з відповідачем за рахунок
спільних коштів придбали житловий
будинок по АДРЕСА_1 із присадибною
земельною ділянкою та легковий
автомобіль ВАЗ 2107, 2006 року випуску,
державний реєстраційний № НОМЕР_1.

У зв"язку із розірванням шлюбу
просила розділили в натурі житловий
будинок з надвірними будівлями та
поділити автомобіль, виходячи з
рівності часток кожного із
співвласників.

Рішенням Ульянівського районного
суду від 28 лютого 2014 року позов
задоволено. Поділено спірний житловий
будинок з виділом у натурі позивачці на
її 1/2 частку у житловому будинку літ.
«А»: кімнати 1-8 площею 11,79 кв.м, кімнати
1-9,площею 19,57 кв.м, комори 1-6 площею 3,9
кв.м, ванної 1-7 площею 3.7 кв.м, у
господарських будівлях: сарай літ.»Б»,
погріб літ.»В», що становить 41/100 частку;
відповідачу виділено у житловому
будинку літ.»А»: коридор 1-2, площею 7,05
кв.м., кімнату 1-3 площею 11,84 кв.м., комору
1-4 площею 12.12 кв.м, кухню 1-5 площею 11,72
кв.м, веранду літ.»а» 1-1 площею 10.13 кв.м, у
господарських будівлях: сарай-гараж
літ.»Б», дворову вбиральню, що склало
59/100 часток.

Залишено у спільній власності в
спільному користуванні співвласників:
опорні конструкції будинку, дах та
горище, зовнішні і внутрішні інженерні
мережі та обладнання, каналізації.,
опалення, електропостачання, огорожу.

Зобов"язано відповідача
виплатити позивачці грошову
компенсацію за відступ від ідеальної
частки 16 043 грн.

Стягнуто з відповідача на користь
позивачки компенсацію вартості ?
частки автомобіля ВАЗ 2107 в розмірі 9 000
гривень.

Вирішено питання розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить змінити рішення: скасувати у
частині стягнення з нього грошової
компенсації вартості ? частки
автомобіля і ухвалити нове про відмову
у задоволенні позову в цій частині та
призначити додаткову
судово-будівельну експертизу з метою
з»ясування питання технічної
можливості улаштування переобладнання
житлового будинку з улаштуванням
окремо у кожній квартирі каналізації
та електропостачання. Посилається на
те, що суд необґрунтовано відмовив йому
у призначенні такої експертизи,
оскільки залишення у спільному
користуванні систем каналізації,
опалення, електропостачання є
практично неможливим.

Суд неправильно визначив
вартість ідеальної частки
співвласника у житловому будинку,
внаслідок чого поділ проведено
неправильно, що потягло неправильне
визначення розміру грошової
компенсації.

Суд дійшов також неправильного
висновку про те, що автомобіль є їх з
позивачкою спільним сумісним майном,
та про те, що він здійснив його
відчуження без її згоди, оскільки для
придбання автомобіля він позичив у
ОСОБА_7 20 000 гривень, які вони мали
повернути до 1.04.2010 року. Автомобіль
було придбано за 28 000 гривень. Борг вони
не віддали, оскільки не мали для цього
коштів, а тому він передав автомобіль
позикодавцеві в рахунок повернення
боргу.

Неправильним також вважає
стягнення з нього на користь позивачки
усієї вартості судової експертизи - 3000
гривень. Вважає, що ці судові витрати
мають бути поділені між ними порівну.

У судовому засіданні
представники відповідача адвокат
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовились від
клопотання про проведення додаткової
судової будівельної експертизи.

Заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції - частковому
скасуванню та зміні з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 10.10.1994 року сторони
зареєстрували шлюб у Лозуватській
сільській раді Ульянівського району
Кіровоградської області. Рішенням
Ульянівського районного суду від 22.05.2012
року шлюб між ними було розірвано. Від
шлюбу мають одну неповнолітню дитину -
доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

20.03.2007 року, на підставі договору
купівлі-продажу, сторони набули право
спільної сумісної власності на
житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
розташований по АДРЕСА_1. (а.с.12)

Задовольняючи позов в частині
поділу житлового будинку, суд першої
інстанції виходив з рівності розміру
часток подружжя, що відповідає
правилам ч.1ст.69, ч.1ст.70 Сімейного
кодексу України. Визначаючи порядок
поділу, суд обрав варіант №2 висновку
судової будівельно-технічної
експертизи від 25 липня 2013 року, з яким
погодились обидві сторони. Проте,
вирішуючи питання про розмір грошової
компенсації, яку належить сплатити
відповідачу на користь позивачки за
більшу частку виділеного йому у натурі
майна, суд не звернув уваги на те, що
судовим експертом за основу розрахунку
було взято інвентаризаційну
(залишкову) вартість домоволодіння, яка
становить 187 917 гривень, у той час як
ринкова вартість спірного нерухомого
майна визначена на час проведення
експертизи у сумі 169 204 гривні.

В порушення вимог ст.212 ЦПК
України суд не дав належної оцінки
висновку експерта, не визначив дійсної
(ринкової) вартості житлового будинку,
внаслідок чого неправильно визначив
вартість ідеальної частки кожного із
співвласників, що призвело до
неправильного визначення розміру
грошової компенсації, яку належить
сплатити ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 за
більшу частку отриманого в натурі
нерухомого майна.

Отже, ідеальна частка кожного із
сторін у вартісному вигляді становить
не 93 958,5 грн., а 84 602 грн. ( 169 204 грн. : 2).
Оскільки реальна частка виділеного
відповідачу спірного нерухомого майна
на 9/100 перевищує належну йому ідеальну
частку, він повинен сплатити позивачці
компенсацію в сумі 11 760 гривень.

Невідповідність висновку суду
першої інстанції обставинам справи є
підставою ( п.3ч.1ст.309 ЦПК України) для
зміни рішення в частині розміру
грошової компенсації, що підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивачки за більшу частку у житловому
будинку.

Задовольняючи позов в частині
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
грошової компенсації вартості ?
частини автомобіля ВАЗ 2107, 2006 року
випуску, реєстраційний № НОМЕР_2, суд
першої інстанції виходив з того, що цей
автомобіль було придбано сторонами в
період шлюбу, а отже він належить їм на
праві спільної сумісної власності
подружжя. Оскільки після розірвання
шлюбу відповідач здійснив відчуження
автомобіля без згоди позивачки - суд
стягнув з нього ? частину від суми
продажу - 9 000 грн. на користь позивачки.
Проте, рішення в цій частині ухвалене
судом з порушенням норм матеріального
права, за недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, що відповідно до
пп.2,4 ч.1ст.309 ЦПК України є підставою
для скасування рішення і ухвалення
нового рішення в апеляційному порядку.

Як видно з матеріалів справи,
спірний автомобіль було придбано
сторонами у квітні 2006 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу на
ім»я відповідача (а.с.15). Встановлено
також, що 20.02.2013 року ОСОБА_6 відчужив
автомобіль ОСОБА_7 ( а.с.36, 103, 104) за 18 000
гривень.

Проте, судом не було взята до
уваги та обставина, що для придбання
автомобіля сторони позичили у ОСОБА_7 20
000 гривень, які не повернули
позикодавцеві. У рахунок повернення
боргу ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 спірний
автомобіль. Ці обставини
підтверджуються наданими відповідачем
доказами, зокрема, оригіналом розписки
(а.с.37).

Оскільки договір позики було
укладено ОСОБА_6 в інтересах сім"ї, при
поділі майна подружжя мають
ураховуватися і їх борги, яких вони
набули під час шлюбу.

Приймаючи до уваги, що позивачка
фактично погодилась із укладеним
відповідачем правочином по відчуженню
автомобіля, про що свідчить зміст її
позовної вимоги ( стягнення вартості ?
частини коштів, отриманих від продажу
автомобіля), погодилась, що його
вартість на час вирішення справи
становить 18 000 гривень, не довела
недійсність укладеного відповідачем
договору позики грошей для придбання
автомобіля, не заявила вимог про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу автомобіля між
відповідачем і ОСОБА_7 - її вимога про
стягнення з відповідача вартості 1/ 2
частки від суми проданого автомобіля
не підлягає задоволенню, оскільки,
дійсно, спірний автомобіль було
передано позикодавцеві в рахунок
повернення боргу обох сторін.

Згідно із ч.1ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Разом з тим, доводи апеляційної
скарги про неправильність розподілу
судом першої інстанції судових витрат
не можуть бути взяті до уваги, оскільки
це питання вирішено з додержанням
положень ч.1ст.88 ЦПК України. У чому
полягає порушення судом норм
процесуального права при розподілі
витрат, пов»язаних з проведенням
судової експертизи, відповідач в
апеляційній скарзі не зазначає.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309,313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Ульянівського районного
суду від 28 лютого 2014 року змінити в
частині вирішення позову про поділ
житлового будинку щодо розміру
грошової компенсації, що підлягає
стягненню із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
за виділену йому більшу (від ідеальної)
частку у житловому будинку та
господарсько-побутових будівлях,
зменшивши її з 16 043 гривні до 11 760
гривень.

У частині вирішення позову про
поділ автомобіля ВАЗ 2107, 2006 року
випуску, рішення Ульянівського
районного суду від 28 лютого 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_5 у позові до ОСОБА_6 про
поділ автомобіля шляхом стягнення
вартості ? частки його вартості.

У решті рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: