Суддя Лігус С. М.
Справа № 644/3893/14-ц
Провадження № 2/644/1447/14
РІШЕННЯ

іменем
України

13 червня 2014 року
м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м.
Харкова в складі :

головуючого - судді Лігус
С.М.

при секретарі - Дяченко
А.В.

за участю позивача
ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, її
представника адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа: четверта
Харківська державна нотаріальна
контора про розірвання договору
довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом, де просить
розірвати договір довічного утримання
від 31 липня 2009 року між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачем та ОСОБА_3,
посвідчений державним нотаріусом
четвертої. Харківської нотаріальної
контори Козелько Т.М.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що за вищевказаним
договором він передав у власність
відповідача ОСОБА_3 36/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1. А
відповідач ОСОБА_3, зобов'язалася
довічно утримувати позивача,
забезпечувати його доглядом,
необхідною допомогою, та залишити в
його довічному безкоштовному
користуванні вищевказаний будинок,
забезпечувати його харчуванням,
придатним для носіння одягом та
взуттям, доглядом, необхідною
допомогою та необхідною медичною
допомогою, наданням побутових послуг
Відповідач після підписання даного
договору свої обов'язки за ним не
виконувала. Тому позивач ОСОБА_1
просить суд розірвати договір
довічного утримання, складений між
сторонами.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник позов
підтримали та надали пояснення, що
позивач при підписанні зазначеного
договору вважав, що право власності на
частину будинку переходить до його
дружини ОСОБА_6, яка померла в
ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту підписання
договору між сторонами за позивачем
здійснювали догляд його дружина
ОСОБА_6, а також, його син ОСОБА_7 та
невістка ОСОБА_8 Відповідач ОСОБА_3, яка
є онукою позивача, проживала окремо від
нього зі своєю сім'єю, відповідач має
маленьку дитину, тому не мала
можливості здійснювати догляд за
позивачем. У січні 2014 року після
смерті дружини позивача, ОСОБА_3 зі
своєю сім'єю стала мешкати у спірному
будинку. З цього часу між сторонами
почалися сварки, відповідач погано до
нього ставилася, поміняла замки у домі,
забрала його документи, перешкоджала
спілкуванню з сином позивача та іншими
родичами, позивач вимушений був сам про
себе турбуватися. У зв'язку за
зазначеними обставинами у позивача
погіршився стан здоров'я та позивач
ОСОБА_1 не бажає проживати разом з
відповідачем ОСОБА_3 Він вимушений
внаслідок зазначених обставин
покинути свій будинок та в теперішній
час проживає зі своїм сином та
невісткою.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
позов визнали частково та надали
пояснення, що відповідач після
підписання договору довічного
утримання, не зважаючи на те, що
проживала окремо від позивача,
здійснювала за ним догляд, два рази на
тиждень приходила до нього, купувала
продукти харчування, готувала їжу,
прибирала в будинку. При необхідності
викликала лікаря, купувала ліки,
сплачувала за комунальні послуги а
коли померла дружина позивача, то
оплатила її поховання, в січня 2014 року
переїхала в будинок позивача, де
проживала разом зі своєю сім'єю та
продовжувала доглядати за позивачем.
Але 28 березня 2014 року син позивача без
згоди позивача забрав його зі спірного
будинку та з цього часу вона (ОСОБА_3.) не
може виконувати вимоги за договором
довічного утримання, складеного між
сторонами, оскільки син позивача
перешкоджає спілкуванню з позивачем.
Тому, вважає, що договір довічного
утримання від 31.07.2009 року підлягає
розірванню у зв'язку з неможливістю
його подальшого виконання набувачем,
та з урахуванням тривалості часу
протягом якого відповідач належно
виконувала зазначений договір,
залишити за нею право власності на 18/100
частини спірного будинку.

Суд заслухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи та надані
докази, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні ним правовідносини:

31 липня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем та ОСОБА_3було укладено
договір довічного утримання,
посвідчений державним нотаріусом
четвертої. Харківської нотаріальної
контори Козелько Т.М. зареєстрований в
реєстрі за №3 - 2556, зареєстрований в
реєстрації заборон за № З 2557, 31.07.2009
року. На час укладення цього договору
позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_6. За
вказаним договором позивач передав у
власність відповідача ОСОБА_3 36/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1. А
відповідач ОСОБА_3, зобов'язується
довічно утримувати позивача та ОСОБА_6,
забезпечувати їх доглядом, необхідною
допомогою, та залишити в його
довічному безкоштовному користуванні
вищевказаний будинок, забезпечувати
його харчуванням, придатним для
носіння одягом та взуттям, доглядом,
необхідною допомогою та необхідною
медичною допомогою, наданням побутових
послуг .(а.с.13-14). В ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6
померла. 64/100 ч. житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель та споруд за вищенаведеною
адресою належить позивачу ОСОБА_1
(а.с11).

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за
договором довічного утримання одна
сторона (відчужував) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Таким чином, підставою для розірвання
договору утримання є як повне
невиконання набувачем взятих на себе
обов'язків, так і їх неналежне
виконання у порівнянні з умовами
договору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.755 ЦК України
договір довічного утримання може бути
розірваний за вимогою відчужувателя, у
разі невиконання або неналежного
виконання набувачем своїх обов'язків,
незалежно від його вини.

Пункт 7 укладеного між сторонами
договору довічного утримання, також,
передбачає, що у випадку невиконання
його умов чи відмови від добровільного
розірвання однією із сторін договір
може бути розірваний у судовому
порядку.

У ході судового розгляду справи
встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з
часу підписання договору неналежно
виконувала його умови, не в повній мірі
надавала допомогу позивачу ОСОБА_1 що
до придбання продуктів харчування,
допомогу у приготуванні їжі, в
забезпечені необхідним одягом.

Ці обставини підтвердив в суді сам
позивач ОСОБА_1, який вказав, що його
онука відповідач ОСОБА_3 не піклувалася
про нього належним чином, не готувала
йому їжу, між ними виникали сварки,
відповідач погано до нього ставилася,
поміняла замки у домі, забрала його
документи, перешкоджала спілкуванню з
сином позивача та іншими родичами,
позивач вимушений був сам про себе
турбуватися. У зв'язку за зазначеними
обставинами у позивача погіршився стан
здоров'я та він не бажає проживати
разом з відповідачем ОСОБА_3 Він
вимушений внаслідок зазначених
обставин покинути свій будинок та в
теперішній час проживає зі своїм сином
та невісткою.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_7 надали
пояснення, що саме вони здійснювали
догляд за позивачем, купували продукти
харчування, одяг, готували їжу,
прибирали в будинку, робили його
ремонт. Вони оплачували лікування
позивача, зокрема операції на очах.
Позивач скаржився їм на погане
ставлення до нього з боку відповідача
ОСОБА_3 та попросив, щоб вони прийняли
його до себе жити.

Свідки ОСОБА_9, який є сусідом позивача
та свідок ОСОБА_10, який тривалий час
знайомий з позивачем та постійно з ним
спілкується, підтвердили пояснення
позивача ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 в тій частині, що піклування про
позивача було з боку його сина та
невістки, які займалися його
лікуванням, ремонтом будинку та ін.,
позивач скаржився на погане до нього
відношення з боку відповідача.

Свідок ОСОБА_11, який є чоловіком
відповідача, та свідок ОСОБА_11, який є
свекром відповідача, надали пояснення,
що відповідач надавала допомогу
позивачу, купувала продукти
харчування, прибирала в будинку,
оплачувала комунальні послуги.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, які є сусідами
позивача, надали пояснення, що
відповідач є онукою позивача та
проживала до заміжжя в будинку
позивача до 2004 року, після цього
проживала у свого чоловіка. В спірному
домоволодінні, а саме, у флігелі
проживає мати відповідача. Вони часто
бачили, як відповідач приходила до
спірного домоволодіння в період з 2009 -
2014 роки. Зі слів відповідача їм відомо,
що вона піклується за позивачем.

Відповідачем ОСОБА_3 надано до суду
копії квитанцій про сплату комунальних
послуг в спірному будинку в 2012-2013 році,
копії товарних чеків на купівлю ліків,
квитанцію на оплату ритуальних послуг
поховання, на підтвердження того
факту, що вона сплачувала за комунальні
послуги в спірному будинку та купувала
ліки для позивача, за її кошти було
поховано дружину позивача. Позивач
ОСОБА_1 не заперечував, що надав
відповідачу гроші зі своє пенсії на
сплату комунальних послуг та купівлю
ліків, а також, на поховання його
дружини.

Зазначені вище докази підтвердили
факт піклування відповідача про
позивача за договором довічного
утримання, але аналіз наданих
сторонами доказів дає суду підстави,
прийти до висновку, що відповідач
ОСОБА_3 виконувала умови договору
довічного утримання, складеного між
сторонами, неналежним чином. Тому
зазначений договір підлягає
розірванню.

Суд вважає, що позивачем не пропущено
трьох річний строк позовної давності,
оскільки відповідно до ч.1 ст.261
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася про порушення
свого права. Як зазначив позивач ОСОБА_1
він дізнався про порушення свого права
в березні 2014 року.

Ствердження відповідача ОСОБА_3 в
запереченнях на позов про необхідність
розірвання договіру довічного
утримання від 31.07.2009 року у зв'язку з
неможливістю його подальшого
виконання набувачем, та з урахуванням
тривалості часу протягом якого
відповідач належно виконувала
зазначений договір, залишити за нею
право власності на 18/100 частини
спірного будинку, суд не може прийняти
до уваги та вирішити це питання.

Оскільки, відповідно до
цивільно-процесуального закону суд
розглядає цивільну справу у рамках
позовних вимог.

З подібними позовними вимогами ні
позивач ОСОБА_1, а ні відповідач ОСОБА_3
до суду не зверталися.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 749, 750, 751, 755, 756 ЦК України,
ст.ст.10,11, 212,209,215, 60 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір довічного
утримання, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 31 липня 2009 року, зареєстрованого
в реєстрі за №3 -2556, посвідченого
державним нотаріусом четвертої
Харківської державної нотаріальної
контори Козелько Т.М

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
36/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель та споруд, що розташовано на
земельній ділянці площею 600 кв. м.

Скасувати заборону на 36/100 частин
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель та споруд
АДРЕСА_1, який по договору довічного
утримання належав ОСОБА_3, накладену
Державним нотаріусом Четвертої
Харківської державної нотаріальної
контори Козелько Т.М.,зареєстровану в
реєстрі за №3 - 2557.

Скасувати державну реєстрацію права
власності на підставі договору
довічного утримання /р№3-2556/ 31.07,2009/ 4-та
ХДНК, власника ОСОБА_3, форма власності
приватна, частка 36/100, житлового будинку
з надвірними будівлями та спорудами за
адресою АДРЕСА_1, зареєстрованого
Комунальним підприємством «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
за реєстраційним номером 27704328, номер
витягу 30214709 від 07.06.2011 року.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня оголошення рішення.

Суддя: