Справа № 314/1610/14-ц
Провадження № 2/314/775/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2014 року
м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі

головуючого судді
Кіяшко В.О.,

при секретарі
Павлівській І.В.,

за участі позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовною
заявою про розірвання шлюбу, в якій
зазначила, що 10.12.2011 року
Шевченківським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції між нею і
відповідачем був укладений шлюб,
актовий запис №605.

Від шлюбу дітей не мають. Розірвати
шлюб через органи РАЦСу відповідач не
згодний, посилаючись на свою
зайнятість.

Шлюбні відносини між ними не
склалися, спільне господарство не
ведеться. Наміру на збереження сім'ї
немає.

Позивач в судовому засіданні
наполягала на своєму позові і просила
суд розірвати шлюб між нею та
відповідачем, стягнути з відповідача
понесені нею судові витрати, а саме
судовий збір в розмірі 229,40, та витрати
на правову допомогу в сумі 250 грн.

Відповідач в судовому засіданні не
заперечував проти задоволення
позовних вимог позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи,
вислухавши сторони, приходить до
висновку, що позовна заява підлягає
повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони 10.12.2011
року зареєстрували шлюб, про що
Шевченківським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції було
видано свідоцтво про шлюб та складено
актовий запис № 605 (а.с. 4).

Шлюбні відносини між сторонами
припинені з грудня 2013 року, спільне
господарство не ведуть, взаємини
подружжя не підтримують, спору
майнового характеру не мають. Бажання
до примирення у позивача відсутнє.
Подальше спільне подружжя і збереження
шлюбу неможливо.

Згідно ст. 111 СК України суд приймає
міри до збереження шлюбу, якщо це не
суперечить моральним засадам
суспільства. В даному випадку, позивач
вважає неможливим з моральної точки
зору, продовжувати шлюбні відносини,
тому суд не може зобов'язати його
прийняти заходи до примирення.

Відповідно до ст. 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

В роз'ясненнях Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року « Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» зазначено, що проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Таким чином, враховуючи той факт, що
сторони вже тривалий час (6 місяців)
мешкають окремо без ведення спільного
господарства та бюджету, суд приходить
до висновку, що шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
може бути збережений, оскільки
зазначені факти свідчать про те, що він
фактично розпався, спільне життя
подружжя і збереження сім'ї стало
неможливим, його формальне існування
обмежує особисту свободу позивача та
порушує його особисті інтереси, що має
істотне значення.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі, має
право на правову допомогу, яка
надається адвокатами або іншими
фахівцями у галузі права в порядку,
встановленому законом.

Право на допомогу також закріплено і
ст. 27 ЦПК України.

Згідно вимогст.79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи, до яких належать і витрати на
правову допомогу (п.2 ч.3 ст.79 ЦПК
України).

Ст. 84 ЦПК України передбачено, що
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця у
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

В обґрунтування вимог про
відшкодування витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, позивач
надала суду копію договору на надання
правової допомоги від 20.03.2014 року,
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, копію
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю, копію
квитанції про отримання коштів в сумі
250 грн. ОСОБА_3, за надання правової
допомоги, розрахунок вартості наданої
ОСОБА_3 правової допомоги на підставі
договору від 20.03.2014 року. (а.с. 6-9).

За таких обставин, суд вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1, понесені нею витрати, пов'язані
з оплатою за надання правової допомоги
розмірі 250 грн.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача судовий збір у
розмірі 229 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 169, 212, 215, 294
ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного
Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 10.12.2011 року
Шевченківським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції, актовий
запис №605.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, зареєстрованого АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1 витрати пов'язані з
оплатою за надання правової допомоги
розмірі 250 грн. та судовий збір у
розмірі 229 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя:

В.О. Кіяшко

26.05.2014