АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5848/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мовчан Д. В. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського,
Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 16 травня 2014
року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» про захист прав
споживачів та визнання в частині
недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що між ним та ЗАТ
«Родовід Банк» (правонаступником якого
є відповідач) було укладено кредитний
договір №35/АК-00099.08.2 від 29 серпня 2008
року, за умовами якого відповідач надав
у кредит грошові кошти на придбання
транспортного засобу в розмірі 78000,00
євро з кінцевим терміном повернення 29
серпня 2015 року.

Умовами п. 3.6. даного договору
встановлено обов'язок позичальника
сплачувати банку пеню у розмірі 1,6% від
суми простроченої заборгованості за
кожен день прострочення повернення
кредиту та процентів.

Вважаючи, що така умова кредитного
договору є несправедливою й такою, що
не відповідає вимогам ст. ст. 11, 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ОСОБА_2 просив визнати недійсними п. 3.6.
кредитного договору №35/АК-00099.08.2 від 29
серпня 2008 року та стягнути з ПАТ
«Родовід Банк» на його користь збитки
(зайво сплачену пеню у зв'язку з
несправедливими умовами) у розмірі 6370,82
грн. (а.с. 1-2).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 травня 2014 року у
задоволенні позовних вимог було
відмовлено (а.с. 37-40).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права при ухваленні
судового рішення, у зв'язку з чим
ставить питання про його скасування з
прийняттям нового про задоволення
позовних вимог в повному обсязі (а.с.
42-45).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно до ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Договір є укладеним з моменту
передання грошей (ч. 2 ст. 1046 ЦК України)
і є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним (ст. 204
ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
(в редакції, яка діяла на момент
укладення договору) продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами було укладено кредитний
договір №35/АК-00099.08.2 від 29 серпня 2008
року, відповідно до умов якого банком
було надано кредит у розмірі 78000,00 євро
на придбання транспортного засобу
Lexus-LX570, з кінцевим терміном повернення
29 серпня 2015 року та зі сплатою
процентної ставки 7,7% річних за
користування кредитними коштами та
плати за обслуговування кредиту 0,3% від
суми наданого кредиту щомісячно.

Відповідно до п. 3.6. укладеного договору
за порушення строків повернення
кредиту чи сплати процентів,
позичальник зобов'язався сплачувати
банку за кожен день прострочення пеню у
розмірі 1,6% від суми простроченої
заборгованості (а.с.3-4).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

При укладанні кредитного договору
позивач був ознайомлений з умовами
договору, розміром пені у випадку
порушення строків погашення. Позивач
особисто підписав договір та в той же
день отримав його примірник (а.с. 4
зворот).

Частиною 6 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» (в
редакції, яка діяла на момент укладення
договору) передбачено право споживача
протягом чотирнадцяти календарних
днів відкликати свою згоду на
укладення договору про надання
споживчого кредиту без пояснення
причин. Перебіг цього строку
розпочинається з моменту передачі
споживачеві примірника укладеного
договору.

Однак, ОСОБА_2 цього не зробив, не
скористався своїм правом щодо
відкликання згоди на укладення
договору та навпаки, визнав умови
зрозумілими, відповідними своїм
інтересам, і прийняв виконання умов
договору, шляхом його підписання та
виконання, з отриманням кредиту і з
частковою сплатою відсотків та частини
основного боргу. При цьому у позивача
було право вибору, тобто укладати
договір на умовах, що викладені в ньому
чи відмовитись від його укладення.

Відтак, доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки судом
першої інстанції дано належну оцінку
твердженням позивача про те, що розмір
пені є непропорційно великим, оскільки
укладений кредитний договір був
добровільно підписаний ОСОБА_2, а
відтак, останній погодився зі всіма
умовами даного договору, в тому числі і
з пунктом 3.6.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, відтак підстав
для його скасування за доводами
апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 травня 2014року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: