Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
Чішман Лариса Миколаївна
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів:
Коломієць О.С., Якухно О.М.

секретаря
Крижанівської М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства „Банк „Фінанси та кредит"
(далі ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит") до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
„Банк „Фінанси та Кредит" на рішення
Богунського районного суду м. Житомира
від 09 квітня 2014 року

встановила:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство „Банк „Фінанси та кредит"
(далі ПАТ „Банк „Фінанси та кредит")
звернулося з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2
та просило стягнути з відповідачів в
солідарному порядку на його користь
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 58 889,64 грн. та судові витрати. В
обґрунтування вимог позивач зазначав,
що 24 травня 2007 року між ОСОБА_1 та банком
укладений кредитний договір №24-507/07-ШД,
за умовами якого ОСОБА_1 надано
кредитні ресурси в розмірі 10 000 грн, які
він зобов'язався повернути та сплатити
проценти за користування кредитними
ресурсами. За договором поруки від 24
травня 2007 року ОСОБА_2 виступив як
поручитель і відповідає солідарно у
тому ж обсязі, що і боржник. 14 жовтня 2010
року рішенням Богунського районного
суду м. Житомира на користь позивача
була стягнута заборгованість за
вказаним кредитним договором в розмірі
6 883,69 грн. Однак, свої зобов'язання
станом на 25 листопада 2013 року
відповідачі належним чином не
виконують, у зв'язку з цим виникла
заборгованість по донарахованій
щомісячній комісії, відсотках та пені у
розмірі 58 889,64 грн.

Рішенням Богунського районного
суду м. Житомира від 09 квітня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ „Банк
„Фінанси та кредит" просить рішення
скасувати і ухвали нове рішення про
задоволення позову. Апелянт
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
стягнення відсотків та комісійної
винагороди за період з 23.05.2010 р. по 25.11.2013
р. заявлені з порушенням строків
позовної давності, стягнення відсотків
та комісійної винагороди за період з
23.05.2010 р. по 25.11.2013 р. після спливу строку
дії договору не передбачено умовами
кредитного договору, вимоги про
стягнення пені заявлені з порушенням
строків позовної давності.

Проте, повністю погодитися з
таким висновком суду не можна.

Як видно з матеріалів справи,
24.05.2007 р. між позивачем та ОСОБА_1
укладено кредитний договір № 24-507/07-ШД,
за умовами якого відповідач отримав
кредит в розмірі 10000 грн на умовах,
передбачених законом, зі строком
повернення до 23 травня 2010 року.

На забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
24.05.2007 р. між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_1
укладено договір поруки № 24-507/07-ШД-П,
згідно з умовами якого поручитель
ОСОБА_2, як солідарний боржник
зобов'язався перед кредитором
відповідати у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором,
включаючи повернення суми кредиту,
сплати процентів за користування
кредитними коштами, комісійної
винагороди та неустойки, а також по
відшкодуванню всіх збитків.

Рішенням Богунського районного
суду м. Житомира від 14 жовтня 2010 року з
ОСОБА_1, ОСОБА_2 у солідарному порядку
стягнуто на користь ПАТ „Банк
„Фінанси та кредит" заборгованість за
кредитним договором у розмірі 6 883 грн 69
коп., в тому числі 4440 грн заборгованість
по кредиту, 568 грн. заборгованість за
відсотками, 875 заборгованість по
комісійній винагороді та 1000 грн пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ч.1 ст.599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

За положеннями ч.1, ч.2 ст.625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання .

Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 4.9 кредитного договору
передбачено, що сторони підписанням
цього договору домовилися, що у випадку
непогашення, несвочасного погашення
або погашення не в повному обсязі трьох
поспіль щомісячних платежів по
погашенню позичкової заборгованості
та/або процентів за користування
кредитними ресурсами та/або щомісячних
комісійних винагород за користування
кредитними ресурсами застосовується
процентна ставка у розмірі 36 процентів
річних та подальше нарахування
процентів проводиться за вказаною
новою процентною ставкою, починаючи з
одинадцятого числа місяця, в якому
позичальник не сплатив або несвоєчасно
сплатив або сплатив не в повному обсязі
третій поспіль вищевказаний платіж.
При цьому позичальник підписанням
цього договору підтверджує, що для
вказаного вище застосування нової
процентної ставки не вимагається
підписання сторонами будь-яких інших
додаткових документів крім цього
договору.

Нарахування процентів
проводиться за період з моменту
списання кредитних ресурсів з
позичкового рахунку позичальника до
моменту повернення кредитних ресурсів
на позичковий рахунок.

За п. 4.7 кредитного договору
позичальник щомісяця сплачує
комісійну винагороду за надання
кредитних ресурсів у розмірі 175 грн. до
повного виконання позичальником
зобов'язань по поверненню отриманих
кредитних ресурсів.

З матеріалів справи видно, що
рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 14 жовтня 2010 року на
користь позивача стягнуто
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 6 883 грн 69 коп. При розгляді
даної справи вимога про розірвання
кредитного договору сторонами не
заявлялась. Рішення суду виконано у
жовтні 2013 року.

Вирішуючи спір, вищенаведених
вимог Закону та умов кредитного
договору суд першої інстанції не
врахував та безпідставно відмовив
банку у задоволенні позовних вимог до
ОСОБА_1 за період 01.12.2010 р. по 03.10.2013 р.
Оскільки зобов'язання щодо повернення
кредитних коштів та відсотків за
користування кредитними коштами
ОСОБА_1 виконано в жовтні 2013 року, то
вимога банку про стягнення відсотків
за користування кредитними коштами та
комісійної винагороди за період з
01.12.2010 р. по 03.10.2013 р. є обґрунтованою.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки вимоги про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за період з 14.05.2010 р. по 01.12.2010 р. заявлені
позивачем поза межами строку,
визначеного законом і відповідач подав
до суду першої інстанції заяву про
застосування строку позовної давності,
колегія суддів у задоволенні вимог за
вказаний період відмовляє за пропуском
строку.

Відповідно до ст. 548 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов?язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно із роз?ясненнями, наданими
у п. 27 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
істотними обставинами у розумінні
частини третьої статті 551 ЦК України
можна вважати, зокрема, ступінь
виконання зобов?язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов?язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов?язання).

З огляду на те, що відповідач
ОСОБА_1 не працює, має тяжке матеріальне
становище, про що подав до суду
письмову заяву, колегія суддів зменшує
розмір неустойки (пені) до 500 грн.

За таких обставин, рішення суду в
частині позовних вимог до ОСОБА_1
підлягає скасуванню з ухваленням у цій
частині нового рішення про часткове
задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

У договорі поруки зазначено, що
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання зобов'язання
за кредитним договором не заявив
позовні вимоги до поручителя (п.5.1).

Кредитним договором визначено, що
позичальник зобов'язується повністю
повернути кредитні ресурси, отримані
за цим договором, до 23 травня 2010 року
(п.3.2).

Оскільки вимога до поручителя
заявлена позивачем за спливом
шестимісячного строку від дня настання
строку виконання зобов'язання за
кредитним договором, то суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову до поручителя.

Рішення в цій частині відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства „Банк
„Фінанси та Кредит" задовольнити
частково.

Рішення Богунського районного
суду м. Житомира від 09 квітня 2014 року в
частині відмови в задоволенні позову
до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства „Банк „Фінанси та Кредит"
до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
„Банк „Фінанси та Кредит" 3402,87 грн
заборгованості по відсотках за
користування кредитними коштами, 500 грн
пені, а всього 9852,87 грн та 567,84 грн у
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

У задоволенні решти позовних
вимог про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором
відмовити за пропуском строку позовної
давності.

Рішення в частині вимог до ОСОБА_2
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді: