Справа № 415/2823/13-ц
Провадження № 22ц/782/1949/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року, червня місяця, 16-го дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Луганської
області у складі : головуючого судді:
Яресько А.В., суддів: Орлова І.В.,
Дронської І.А., при секретарі: Веселові
С.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 01 квітня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення порядку
користування будинком,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року позивачка звернулася
до суду із позовною заявою, яку в
подальшому уточнила, просила
встановити її право з дитиною на
користування житловою кімнатою № 1-2, а
також право з дитиною на користування
приміщеннями загального користування:
коридором №1 і 2, підсобним приміщенням
№ 1-5, яке використовується під ванну
кімнату з туалетом, кухнею № 1-1.
Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні приміщеннями загального
користування шляхом зняття дверних
запорів та стягнути з ОСОБА_2 на її
користь судові витрати які складаються
з судового збору в розмірі 114 гривень 70
коп. та витрат на послуги адвоката по
складанню позовної заяви в сумі 100
гривень, а всього 214 грн. 70 коп.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 01 квітня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено
частково та виділено у користування
ОСОБА_1 кімнату 1-3 площею 7,8 кв. м. в
житловому будинку АДРЕСА_1. У
загальному користуванні залишено в
житловому будинку АДРЕСА_1 коридор № І
і II, підсобне приміщення № 1-5, кухню № 1-1
та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп.,
витрати на юридичні послуги в сумі 100
грн., а всього 214 грн., 70 коп.

Позивачка не погодилась із винесеним
рішенням суду та подала на нього
апеляційну скаргу, у якій просила
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 01 квітня 2014 року
змінити у частині надання їй з сином
для мешкання жилої кімнати № 1-3 площею
7,60 кв. м, у будинку, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2
та постановити нове рішення у цій
частині про надання їй з сином для
мешкання жилої кімнати № 1-2 площею 17,10
кв. м. у будинку, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1, який належіть ОСОБА_2
У іншій частині рішення Лисичанського
міського суду Луганської області від 01
квітня 2014 року просила залишити без
змін.

Вислухавши доповідача, представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги та заперечень проти
неї, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до наступних
висновків.

Так, статтею 213 ЦПК є встановленим, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи по суті судом
першої інстанції було встановлено, що
відповідно до договору дарування
житлового будинку від 17 жовтня 2001 року,
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подарували, а ОСОБА_2
прийняв у дар житловий будинок з
дворовими побудовами, що знаходиться у
АДРЕСА_1. Рішенням Лисичанського
міського суду Луганської області від 12
березня 2012 року, яке було залишено без
змін ухвалою Вищого Спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 грудня 2012
року, ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вселили в будинок,
розташований за адресою АДРЕСА_1.

Також, Відповідно до свідоцтва про
народження ОСОБА_5, який народився 27
березня 2000 року, батьком вказано -
ОСОБА_2, а матір'ю - ОСОБА_1. Відповідно до
свідоцтва про народження ОСОБА_4, який
народився 07 травня 2006 року, батьком
вказано - ОСОБА_2, а матір'ю - ОСОБА_1.
Згідно з довідкою голови вуличного
комітету від 20.10.2013 року, ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 проживають за адресою
ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з дітьми ОСОБА_1, та
ОСОБА_7 Актом обстеження умов
проживання від 14.06.2013 року встановлено,
що за адресою АДРЕСА_1, складається з
трьох кімнат. Житло впорядковано (є
опалення газове, водопровід,
каналізація). Житло ремонтується. Актом
від 13 червня 2013 року встановлено, що
відповідно до плану - домобудівництва,
будинок має 3 кімнати. В кімнаті № 1-2
житловою площею 17,10 кв. м. мешкає ОСОБА_2
та його цивільна дружина ОСОБА_8 В
кімнаті № 1-4 житлова площа якої 16.90 кв.
м. мешкають різностатеві ОСОБА_5 та
ОСОБА_7, які не є кровними родичами.
Житлова кімната № 1-3 житловою площею 7,8
кв. м. була виділена ОСОБА_1 для
проживання з 01.04.2013 року. Кімната № 1-1
загальною площею 8,10 кв. м. є кухнею
загального користування. Згідно з
свідоцтвом про народження ОСОБА_7,
народилась 15 квітня 2002 року, батьком
якої вказано - ОСОБА_9, а матір'ю - ОСОБА_8.
Відповідно до свідоцтва про шлюб,
ОСОБА_2 та ОСОБА_8, 17 серпня 2013 року
зареєстрували шлюб, про що складено
відповідний актовий запис № 316.
Частково задовольняючи позовні вимоги
суд першої інстанції виходив із того,
що в будинку постійно мешкає
відповідач з дружиною ОСОБА_6 та дітьми,
тоді як позивачка фактично не мешкала
в. будинку, суд виходив з того, що
необхідно виділити в користування
ОСОБА_1 кімнату № 1-3 площею 7,8 кв. м. в
житловому будинку АДРЕСА_1, у
загальному користуванні залишити
коридор № І і II, підсобне приміщення №
1-5, кухню № 1-1.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду першої інстанції, адже
до них він дійшов із належним
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, при
дослідженні обставин справи та оцінці
доказів судом не було порушено правил
оцінки доказів, не допущено таких
порушень норм матеріального права, що
давали б підстави для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення суду.
Апелянт не довела, що існує якась угода
щодо порядку користування спірним
приміщенням, вона своїми доводами не
спростовує висновків суду про те, що у
будинку постійно мешкає відповідач із
своєю дружиною та дітьми, спірний
будинок належить відповідачеві,
наявний у матеріалах справи план
будівлі (а.с. 5, 37) свідчить про
відсутність інших приміщень для
розміщення позивачки із дитиною, адже
інші кімнати більшою площею є
зайнятими власником житла та членами
його сім'ї. Статтею 150 ЖК є визначено, що
саме громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновків про те, що суд
першої інстанції належним чином
виконав вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із нормами
матеріального та процесуального права,
що підлягали застосуванню до даних
правовідносин, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.
Судом першої інстанції дана належна
оцінка доводами та запереченням
сторін. Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314 -
315 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 01 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:________________
Судді:________________________