Справа № 595/847/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2014

Бучацький районний суд Тернопільської
області

одноособово суддею:
Гордєєвим В.О.,

при секретарі:
Тарчинській Л.Я.,

з участю представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши заочно у відкритому
судовому засіданні в м. Бучачі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розподіл майна спільно нажитого
подружжям, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася з позовом до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя, мотивуючи тим, що вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем з 15.02.2003 року до 29.12.2012
року. В шлюбі дітей не було. За
договором купівлі-продажу від 07.06.2006
року вони придбали будинок по АДРЕСА_1
Бучацького району, загальною площею 59,7
кв.м. Договір було оформлено на
відповідача. Просить поділити вказаний
будинок та стягнути з відповідача
судові витрати по справі.

В судовому засіданні
представник позивачки ОСОБА_1
підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явився, хоч
належно повідомлявся про розгляд
справи в суді в газеті «Свобода» № 43
від 30.05.2014 року і від нього не надійшло
повідомлення про причини неявки, тому
суд вважає за можливе вирішити справу
згідно ст. 224 ЦПК України на підставі
наявних у справі доказів, за наявності
у справі достатніх матеріалів про
права та взаємовідносини сторін.

Вислухавши представника
позивача, вивчивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню із слідуючих
міркувань :

Встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
15.02.2003 року по 29.12.2012 року.

Від шлюбу дітей не мають.

Згідно до договору
купівлі-продажу від 07.06.2006 року
сторони придбали будинок по АДРЕСА_1
Бучацького району, загальною площею 59,7
кв.м., у тому числі житловою площею 39,7
кв.м. За договором будинок оформлено на
відповідача ОСОБА_3

Статтею 60 СК України встановлено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено,
що об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено,
що дружина і чоловік мають право на
поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що
перебуває на праві спільної сумісної
власності подружжя, належить кожному з
них незалежно від того, в який момент
здійснюється поділ: під час шлюбу або
після його розірвання. Поділ може бути
здійснений як за домовленістю
подружжя, так і за судовим рішенням. В
основу поділу покладається презумпція
рівності часток подружжя, яка може бути
спростована домовленістю подружжя або
судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України
встановлено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" від 21 грудня
2007 року N 11, сутність поділу полягає в
тому, що кожному з подружжя
присуджуються в особисту власність
конкретні речі, а також здійснюється
розподіл майнових прав та обов'язків.
При здійсненні поділу в судовому
порядку суд має виходити з презумпції
рівності часток. При винесенні рішення
суд має керуватися "обставинами, що
мають істотне значення", якими можуть
бути, насамперед, ступінь трудової та
(або) фінансової участі кожного з
подружжя в утриманні спільного майна,
зроблених поліпшеннях, доцільність та
обґрунтованість укладених правочинів,
спрямованих на розпорядження спільним
майном, наявність або відсутність
вчинення одним з подружжя дій, що
порушують права другого з подружжя,
суперечать інтересам сім'ї,
матеріальне становище співвласників
тощо. Поділ спільного сумісного майна
подружжя здійснюється з визначення
кола об'єктів спільної сумісної
власності подружжя і встановлення
їхньої вартості. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.
Поділу підлягає усе майно, що є у
спільній сумісній власності.

Вирішуючи питання про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
зокрема неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4,
5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої
згоди присудження грошової
компенсації може мати місце з підстав,
передбачених ст. 365 ЦК України, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України)
та попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути
реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому
майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Суд вважає за можливе
визнати за сторонами право власності
на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1
Бучацького району за кожним, залишивши
вказане майно у їх спільній частковій
власності.

Судові витрати підлягають розподілу
відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 60, 70, 71
Сімейного Кодексу України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 р. №11, ст.ст. 10, 11, ч. 4 ст. 61, 212,
214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель та споруд, що знаходиться по
АДРЕСА_1 Бучацького району
Тернопільської області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель та споруд, що знаходиться по
АДРЕСА_1 Бучацького району
Тернопільської області.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у дохід
держави в розмірі 839(вісімсот тридцять
дев'ять) гривень 65 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500
грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Тернопільської області через
Бучацький районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте
Бучацьким районним судом протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В. О. Гордєєв