Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №293/1907/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Бруховський Євген Борисович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Крижанівської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів у зв'язку із
продовженням навчання за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Черняхівського районного суду
Житомирської області від 01 квітня 2014
року,-

встановила:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом. Просив стягнути з
відповідача на його користь аліменти в
твердій грошовій сумі по 800 гривень
щомісячно у зв'язку із продовженням
навчання до досягненням ним двадцяти
трьох років. Свої вимоги позивач
обґрунтовував тим, що у 2013 році він
поступив на денну форму навчання до
Житомирського державного університету
імені Івана Франка. Оскільки навчання
та побутова організація життя
потребують значних витрат фінансового
характеру і через відсутність часу на
влаштування на роботу для заробітку
власних коштів, позивач потребує
матеріальної допомоги, яку відповідач
(батько позивача) добровільно не бажає
надавати. Позивач посилається на те, що
відповідач спроможний надавати
матеріальну допомогу.

Рішенням Черняхівського районного
суду Житомирської області від 01 квітня
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача аліменти у розмірі 1/4 частини
з усіх видів заробітку (доходу), але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
25.10.2013 року і до закінчення ним
навчання, але не далі як до досягнення
ним 23 років. Стягнуто з відповідача на
користь держави судовий збір в сумі 229,
40 коп.. В решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове - про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норми матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи. Зазначає, що суд не
врахував матеріальний стан позивача та
стан здоров'я відповідача.

Апелянт підтримав апеляційну скаргу і
пояснив, що позивач отримує стипендію
та пенсію, а тому має достатній дохід, а
його заробіток буде меншим від
прожиткового мінімуму при стягненні
аліментів. Судом не враховано його стан
здоров'я.

Представник позивача заперечує в
задоволенні скарги і пояснила, що син
отримував лише стипендію, а пенсію йому
виплатили тільки в червні 2014 року. Син
потребує допомоги на навчання,
оскільки є інвалідом і вона несе значні
витрати на його лікування, маючи
заробітну плату в 1600 грн..

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла до висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається з
01 вересня 2013 року у Житомирському
державному університеті вм.І.Франка на
денній формі навчання. Термін навчання
до 30 червня 2017 року (а.с.2-3).

Відповідач має ряд хронічних
захворювань та працює, отримує
заробітну плату в сумі 1358 грн. (а.с.28-30).

Задовольняючи частково позов та
визначаючи розмір аліментів у частці
від доходу, суд виходив з того, що
позивач навчається і потребує
матеріальної допомоги, а відповідач
має постійний дохід та може надавати
таку допомогу, врахувавши при цьому і
хворобу відповідача.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.199 СК, якщо повнолітні
дочка або син продовжують навчання і у
зв'язку з цим потребують матеріальної
допомоги, батьки зобов'язані їх
утримувати до досягнення двадцяти
трьох років за умови, що вони можуть
надавати матеріальну допомогу.

Суд визначає розмір аліментів у
твердій грошовій сумі і (або) у частці
від заробітку (доходу) платника
аліментів з урахуванням обставин,
зазначених у статті 182 цього Кодексу
(ст.200 СК України).

Відповідно до п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 року
„Про практику застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення ними повноліття, виникає за
обов'язковою сукупністю таких
юридичних фактів: продовження навчання
після досягнення повноліття;
недосягнення дочкою, сином 23 років;
потреби в матеріальній допомозі у
зв'язку з навчанням; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

При визначенні розміру аліментів на
повнолітніх дітей суд враховує такі
обставини: стан здоров'я та матеріальне
становище повнолітніх дочки, сина; стан
здоров"я й матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, інших дітей; можливість
надання утримання другим з батьків,
своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дітьми; інші обставини, що
мають істотне значення.

Матеріальне становище повнолітньої
дитини, яка продовжує навчання,
визначається з врахуванням вартості
навчання, навчального обладнання,
навчальних матеріалів, проїзду,
проживання за місцем розташування
навчального закладу тощо.

Суд правильно вважав, що аліменти
підлягають стягненню у частці від
заробітку (доходу), зважаючи на
працевлаштування відповідача, його
стан здоров'я та вірно визначив їх
розмір в 1/4 частині від заробітку,
оскільки відповідач має постійний
заробіток в сумі біля 1300 грн. (без
врахування податків та платежів).

При цьому, колегія судів не вбачає
підстав для звільнення відповідача від
сплати аліментів тому, що позивач
отримує стипендію в розмірі біля 800
грн., є інвалідом 3 групи, сплачує за
проживання у гуртожитку в сумі 1363 грн.
на рік, несе витрати на харчування, одяг
тощо.

Довід відповідача про зниження його
доходу нижче мінімального
прожиткового мінімуму у разі стягнення
аліментів не є підставою для зміни
судового рішення з урахуванням
незначної суми аліментів. Не може бути
прийняте до уваги і посилання на
отримання пенсії позивачем, зважаючи
на те, що на час розгляду справи судом
першої інстанції він такої пенсії не
отримував. Дана обставина може бути
підставою для звернення до суду із
позовом про зменшення розміру
аліментів у зв'язку із зміною
матеріального стану позивача.

Прийнявши до уваги наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про задоволення позову в частці від
заробітку та вірно визначив її розмір.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішенні.

Однак, колегія суддів звертає увагу на
те, що судом помилково застосовано
положення ч.2 ст.182 СК України щодо
встановлення мінімального розміру
аліментів, оскільки зазначена норма
стосується тільки неповнолітніх дітей.

За вказаних обставин рішення суду
підлягає зміні в частині посилання на
мінімальній розмір аліментів, з
виключенням вказаного речення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Змінити рішення Черняхівського
районного суду Житомирської області
від 01 квітня 2014 року, виключивши з
абзацу 2 резолютивної частини рішення
речення «але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: