Справа № 454/3053/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2014 року Сокальський районний
суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

при секретарі Матолінець З.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сокалі, цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «ВТБ
Банк», ОСОБА_3 за участю третьої особи -
інспекції з питань захисту прав
споживачів у Львівській області про
розірвання кредитного договору та
припинення договорів поруки,,

в с т а н о в и в:

Представник позивачів звернувся до
суду із даним позовом, вказавши, що
01.07.2008 між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №10.100/08-КЛ
про надання кредиту у формі не
відновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до договорів поруки
№10.100/08-ДП-1 від 01.07.2008 та №10.100/08-ДП-2 від
01.07.2008 укладених між ВАТ «ВТБ Банк» та
ОСОБА_1, ОСОБА_2 останні взяли на себе
обов»язки перед банком відповідати по
борговим зобов»язаннях боржника -
ОСОБА_3, які випливають із
вищезазначеного кредитного договору.

ПАТ «ВТБ Банк» в порушення вимог
ст..ст.526, 613 ЦК України надав кредит у
вигляді не відновлювальної кредитної
лінії не у розмірі 1450000дол США, як це
передбачено умовами договору, а у
розмірі 1350000дол.США.

Проведені дії відповідача щодо
ненадання чергового траншу кредиту
ОСОБА_3 є порушенням зобов'язання,
прийнятого на себе кредитним
договором №10.100/08-КЛ та додатковими
угодами до нього. У зв'язку з відмовою
кредитора в односторонньому порядку
від виконання договірних зобов'язань, а
саме надати позичальнику черговий
транш у розмірі 100000дол США та фактичне
припинення дії договору, ОСОБА_3
перестав здійснювати чергові платежі
згідно графіку.

У разі порушення зобов'язання однією
стороною друга сторона має право
частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов'язання, якщо це
встановлено договором чи законом.

Відповідно до ст..10 Закону України «Про
захист прав споживачів» споживач має
право відмовитися від договору про
виконання робіт (надання послуг) і
вимагати відшкодування збитків, якщо
виконавець порушив прийняті на себе
зобов'язання.

Крім того, у відповідності до вимог п.2
Закону України «Про захист прав
споживачів» та п. 2.1, 2.2., 2.5, 3.2. Правил про
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, затверджених
Постановою правління Національного
Банку України №168 від 10.05.2007 перед
укладанням договору про надання
кредиту Банк зобов'язаний у письмовій
формі повідомити позичальника про
умови кредитування, орієнтовану та
сукупну вартість кредиту, шляхом
надання йому складеного бюлетеня,
довідки або повідомлення, в яких має
бути обов'язково зазначено: особу та
місцезнаходження кредитодавця, форми
його забезпечення, наявні форми
кредитування з коротким описом
відомостей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача, тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий: орієнтовану сукупну
вартість кредиту та вартість кредиту,
вартість послуг з оформлення договору
про надання кредиту (перелік усіх
витрат, пов'язаних з одержанням
кредиту, його обслуговування та
повернення, зокрема таких, як
адміністративні витрати, витрати на
страхування, юридичне оформлення тощо);
строк, на який кредит може бути
одержаний; варіанти повернення
кредиту, включно кількість платежів їх
частоту та обсяги; можливість
дострокового повернення кредиту та
його умови; необхідність здійснення
оцінки майна та, якщо така оцінка є
необхідною, ким вона здійснюється;
податковий режим сплати відсотків та
про державні субсидії, на які споживач
має право або відомостей про те, від
кого споживач може отримати докладнішу
інформацію ; переваги та недоліки
пропонованих схем кредитування,
валютні ризики, тощо.

Із роз'яснення Міністерства юстиції
України від 12.05.2011 « Державний захист
прав громадян як споживачів фінансових
послуг» вбачається, що в разі ненадання
вищевказаної інформації суб'єкт
господарювання, який повинен її надати
несе відповідальність, встановлену
ст.. ст.. 15 та 23 Закону України « Про
захист прав споживачів».

Тому згідно ст..230 ЦК України якщо одна
зі сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення, такий
правочин визнається судом недійсним.

Звідси кредитний договір №10.100/08-КЛ від
01.07.2008 про надання кредиту на споживчі
цілі підлягає визнанню судом
недійсним.

На підставі наведеного представник
позивача просить суд ухвалити рішення,
яким визнати недійсним кредитний
договір №10.100/08-КЛ від 01.07.2008 укладений
між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 з моменту
його вчинення; Визнати недійсним
договір поруки №10.100/08-ДП-1 від 01.07.2008,
укладеного між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_1
з моменту його вчинення; визнати
недійсним договір поруки №10.100/08-ДП-2
від 01.07.2008 укладений між ПАТ "ВТБ БАНК"
та ОСОБА_2.з моменту його вчинення;
визнати недійсним іпотечний договір
від 02.07.2008р., укладений з ПАТ "ВТБ БАНК"
та ОСОБА_3; визнати недійсними
іпотечні договори від 04.07.2008р.,
укладений з ПАТ "ВТБ БАНК" та ОСОБА_3;
визнати недійсним іпотечний договір
від 04.07.2008р., укладений з ПАТ "ВТБ БАНК"
та ОСОБА_2; застосувати до сторін
недійсного правочину, який оформлений
кредитним договором №10.100/08-КЛ від
01.08.2008р. двосторонню реституцію;
зобов'язати ОСОБА_3 повернути ПАТ "ВТБ
БАНК" усе отримане ним на виконання
недійсного правочину, який оформлено
кредитним договором №10.100/08-КЛ від
01.07.2008, а саме: грошові кошти у розмірі 1
350 000дол.США; зобов'язати ПАТ «ВТБ Банк»
повернути ОСОБА_3 усе отримане ним на
виконання недійсного правочину, який
оформлено кредитним договором
№10.100/08-КЛ від 01.07.2008, а саме6 грошові
кошти у розмірі 83 202,23дол.США; шляхом
зарахування зустрічних позовних вимог
з кожної сторони: ПАТ «ВТБ Банк» до
ОСОБА_3 у розмірі 1 350 000грн та ОСОБА_3 до
ПАТ «ВТБ Банк» у розмірі 83202, 23дол.США
визначити борг ОСОБА_3 перед ПАТ «ВТБ
Банк» у розмірі 1 266 797,77грн.

16.04.2014 позивачі звернулися до суду із
заявою про зміну підстав позову.
Зазначили, що вдповідно до ч. 1 ст. 1054
Цивільного кодексу України (в редакції
яка діяла на момент підписання
кредитного договору), за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до Закону України "Про
захист прав споживачів" (в редакції яка
діяла на момент підписання кредитного
договору) споживчий кредит - кошти, що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

Проаналізувавши наведене, можна
зробити висновок, що кредитний договір
10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року за своєю суттю є
договором про надання споживчого
кредиту. Тому сторони кредитного
договору № 10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року,
виконуючи дії, спрямовані на його
вчинення зобов'язані були
дотримуватись, встановлених
законодавством України до такого роду
правочинів.

Статтею 553 Цивільного кодексу України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 ст. 554 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Частиною 2 ст. 554 Цивільного кодексу
України передбачено, що поручитель
відповідає у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 3 ст. 554 Цивільного
кодексу України, особи, які спільно
дали поруку, відповідають кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Тобто, відповідно до наведених норм
законодавства, поручитель
користується всіма правами
позичальника, а тому дії спрямовані на
вчинення та виконання кредитного
договору № 10.100/08-КЛ з дотриманням
вимог, передбачених законодавством
України для споживчих кредитів.

Відповідно до п. 2.7 кредитного договору
№ 10.100/08-КЛ позичальнику надаються
банківські та супутні послуги, які
сплачуються:

- банківські послуги - згідно діючих
тарифів Кредитора;

- послуги нотаріуса - згідно статей 19, 31
Закону України "Про нотаріат";

- послуги страхових компаній - згідно
діючих тарифів страхових компаній.

Розрахунок сукупної вартості кредиту з
урахуванням вищенаведених витрат
надається в Додатку № 1 до цього
договору.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору
№ 10.100/08-КЛ погашення Кредиту сплата
процентів та погашення кредиту
здійснюються в порядку та строки
згідно Графіку.

Додатком № 1 до Кредитного договору №
10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року є Графік
погашення кредиту та процентів.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів" України (в
редакції яка діяла на момент
підписання кредитного договору) у
договорі про надання споживчого
кредиту зазначаються: сума кредиту;
детальний розпис загальної вартості
кредиту для споживача; дата видачі
кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту; право
дострокового повернення кредиту; річна
відсоткова ставка за кредитом.

Пунктом 3.1. Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
№ 168 від 10.05.2007 року, передбачено, що
банки зобов'язані в кредитному
договорі або додатку до нього
надавати детальний розпис сукупної
вартості кредиту з урахуванням
процентної ставки за ним, вартості
всіх супутніх послуг, а також інших
фінансових зобов'язань споживача,
зазначивши таке: значення процентної
ставки та порядок обчислення
процентних доходів відповідно до
вибраного банком методу згідно з
вимогами нормативно-правових актів
Національного банку; перелік, розмір і
базу розрахунку всіх комісій
(тарифів) банку, що пов'язані з
наданням, обслуговуванням і
погашенням кредиту, у тому числі
комісії за обслуговування кредитної
заборгованості, розрахунково-касове
обслуговування, здійснення
валютно-обмінних операцій, юридичне
оформлення тощо; перелік і розмір інших
фінансових зобов'язань споживача, які
виникають на користь третіх осіб
згідно з вимогами законодавства
України та/або умовами кредитного
договору (страхові платежі під час
страхування предмета застави, життя
та працездатності споживача, розмір
зборів до Пенсійного фонду України,
комісії під час купівлі-продажу
іноземної валюти для погашення
кредиту та процентів за
користування ним, біржові збори,
послуги реєстраторів, нотаріусів,
інших осіб тощо).

Пунктом 3.2. Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
№ 168 від 10.05.2007 року, передбачено, що
кредитний договір має містити графік
платежів (згідно зі строковістю,
зазначеною у договорі, -щомісяця,
щокварталу тощо) у розрізі сум
погашення основного боргу, сплати
процентів за користування кредитом,
вартості всіх супутніх послуг, а
також інших фінансових зобов'язань
споживача за кожним платіжним
періодом з урахуванням даних,
передбачених у додатку до цих Правил.
У графіку платежів має бути докладно
розписана сукупна вартість кредиту за
кожним платіжним періодом.

Оскільки позивачам як
поручителям, під час підписання
договору поруки не було надано
детальний розпис сукупної вартості
кредиту, який визначає об'єм
відповідальності поручителів перед
кредитором (ПАТ "ВТБ Банк"), а також
детальний розпис сукупної вартості
кредиту не було надано безпосередньо
ОСОБА_3. Такі дії зі сторони ПАТ "ВТБ
Банк" не дають їм змоги, відповідно до п.
1.4 договору поруки 10.100/08-ДП-1 та договору
поруки 10.100/08-ДП-2 самостійно
контролювати дотримання та своєчасне
виконання Боржником своїх зобов'язань.

А тому кредитний договір №
10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року разом з графіком
погашення кредиту та процентів не
відповідає вимогам п. п. 3.1, 3.2 Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, затверджених
постановою Правління Національного
банку України № 168 від 10.05.2007 року.

Відповідно до п. 2.3 кредитного
договору № 10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року
кредит надається шляхом видачі Траншів
готівкою з позичкового рахунку через
касу Кредитора.

Відповідно до п. 2.5 кредитного
договору № 10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року сума
першого Траншу кредиту надається
Позичальнику у термін до 2 місяців від
дати набуття чинності цим договором.
Встановлений ліміт Кредиту повинен
бути використаний повністю
Позичальником протягом 6-ти місяців від
дати підписання кредитного договору №
10.100/08-КЛ.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів"
України (в редакції яка діяла на момент
підписання кредитного договору) у
договорі про надання споживчого
кредиту зазначається: дата видачі
кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови

надання кредиту.

Однак в кредитному договорі №
10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року не зазначено
дати видачі кредиту (дати видачі
траншів), що значним чином впливає на
обсяг відповідальності поручителів
перед кредитором, тому кредитний
договір № 10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року не
відповідає вимогам ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів"

Таким чином, при укладенні
кредитного договору № 10.100/08-КЛ від
01.07.2008 року, ПАТ "ВТБ Банк" надав неповну
інформацію, у розумінні ст. 15 України
"Про захист прав споживачів" України (в
редакції яка діяла на момент
підписання кредитного договору) по
відношенню до позичальника ОСОБА_3 та
поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Проаналізувавши наведене вище,
можна стверджувати, що ПАТ "ВТБ Банк"
свідомо під час укладення кредитного
договору № 10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року та
договорів поруки 10.100/08-ДП-1 та 10.100/08-ДП-2
від 01.07.2008 року, всупереч вимогам
чинного законодавства України, ввів в
оману Поручителів стосовно обсягу їх
відповідальності, згідно договірних
зобов'язань.

Крім цього, положення кредитного
договору № 10.100/08-КЛ суперечать нормам
Закону України "Про захист прав
споживачів" та Правилам надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджених
постановою Правління Національного
банку України № 168 від 10.05.2007 року.

Тому кредитний договір № 10.100/08-КЛ від
01.07.2008 року підлягає розірванню.

Відповідно до укладених договорів
поруки 10.100/08-ДП-1 та 10.100/08-ДП-2 від 01.07.2008
року між ВАТ (ПАТ) "ВТБ банк" та ОСОБА_1,
ОСОБА_2, поручителі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
взяли на себе зобов'язання відповідати
перед ВАТ (ПАТ) "ВТБ банк" по борговим
зобов'язанням Боржника - ОСОБА_3, які
виникають з умов Кредитного договору №
10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року.

Пунктом 2.4 договорів поруки 10.100/08-ДП-1 та
10.100/08-ДП-2 від 01.07.2008 року передбачено, що
у випадку невиконання боржником
боргових зобов'язань перед банком за
кредитним договором, банк має право
звернутись до поручителя з письмовою
вимогою про виконання боргових
зобов'язань в повному обсязі чи
частково. Поручитель здійснює
погашення боргових зобов'язань перед
банком за кредитним договором у валюті
кредиту. Погашення поручителем
боргових зобов'зань за кредитним
договором в іншій валюті, ніж валюта
кредиту, здійснюється лише за згодою
сторін, що оформляється у вигляді
додаткової угоди до цього договору.

У січні 2011 року на адресу поручителя
ОСОБА_1 та на адресу поручителя ОСОБА_2
від ПАТ "ВТБ банк" надійшла вимога про
повне виконання боргових зобов'зань
ОСОБА_3 перед ПАТ "ВТБ банк".

Після отримання вимоги поручителі
одразу ж звернулись до ОСОБА_3, та
пред'вили отримані ними вимоги. Під час
розмови ОСОБА_3 запевнив що вирішить
дані питання та попросив залишити йому
отримані вимоги, на що поручителі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погодились.

В подальшому поручителями ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не було виконано вимогу ПАТ "ВТБ
Банк" про повне виконання боргових
зобов'язань ОСОБА_3 перед ПАТ "ВТБ Банк",
однак ПАТ "ВТБ Банк" станом на 01.08.2011
року не звернувся із позовом про
стягнення з поручителів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 заборгованості, згідно боргових
зобов'язань ОСОБА_3 перед ПАТ "ВТБ банк".

Відповідно до 4 ст. 559 Цивільного
кодексу України порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Враховуючи той факт, що протягом
шести місяців з моменту скерування
поручителям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги
про повне виконання боргових
зобов'зань ОСОБА_3 перед ПАТ "ВТБ банк",
Банк не звернувся із позовом до суду до
поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
стягнення з поручителів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 заборгованості, згідно боргових
зобов'язань ОСОБА_3 перед ПАТ "ВТБ банк",
а тому дія договору поруки 10.100/08-ДП-1 від
01.07.2008 року та договору поруки 10.100/08-ДП-2
від 01.07.2008 року повинна бути припинена.

На підставі наведеного позивачі
просили суд ухвалити рішення, за яким
розірвати кредитний договір № 10.100/08-КЛ
від 01.07.2008 року, укладений між ВАТ (ПАТ)
"ВТБ Банк" та ОСОБА_3; припинити поруку
ОСОБА_1 перед ПАТ "ВТБ Банк", яка виникла
на підставі договору поруку 10.100/08-ДП-1
від 01.07.2008 року укладеного між ОСОБА_1 та
ВАТ (ПАТ) "ВТБ Банк" на виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором № 10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року;
припинити поруку ОСОБА_2 перед ПАТ "ВТБ
Банк", яка виникла на підставі договору
поруку 10.100/08-ДП-2 від 01.07.2008 року
укладеного між ОСОБА_5 та ВАТ (ПАТ) "ВТБ
Банк" на виконання зобов'язань ОСОБА_3
за кредитним договором № 10.100/08-КЛ від
01.07.2008 року.

Представник відповідача ПАТ «ВТБ
Банк» А.О. Мовчко надав суду письмові
заперечення. Вважає вимоги позивачів
необґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення з таких
підстав:

згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачено,
що перед укладенням договору про
надання споживчого кредиту
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі про особу
та місцезнаходження кредитодавця,
кредитні умови, зокрема: мету для якої
споживчий кредит може бути
використаний; форми його забезпечення;
наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними в тому
числі між зобов'язаннями споживача, тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий, орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту ( перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); строк, на
який кредит може бути одержаний;
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; можливість дострокового
повернення кредиту та його умови;
необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється, податковий режим
сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію;
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування.

Банк не порушував цього пункту,
так як ОСОБА_3 підписаний основний
кредитний договір, що підтверджує
надання йому у письмовій формі та в
повному об»ємі інформацію,
передбачену п.2 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів». Згідно
п.2.6. Кредитного договору останньому
роз'яснено можливі валютні ризики,
ОСОБА_3 мав можливість передбачити
зміну курси гривні до долара США,
виходячи з ситуації в Україні, ніщо не
перешкоджало отримати кредит у
національній валюті.

Вважає, що банком виконано вимоги
п.3.8. Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
від 10.05.2007 №168.

Звертаючись до суду з позовом позивачі
посилаються на те, що Кредитний договір
був укладений під впливом омани.
Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо
одна зі сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Обставинами, що мають істотне значення
в силу ст. 229 ЦК України є інформація
щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей
та якостей речей, які значно знижують
їх цінність або можливість
використання за цільовим призначенням.

Позивачі посилаються на те, що при
укладенні кредитного договору
відповідач не надав повну інформацію
про умови кредитування, сукупну
вартість кредиту та іншу інформацію,
передбачену ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» чим ввів їх в
оману. Коли позичальнику та
поручителям було б відомо про сукупну
вартість кредиту, а саме: які додаткові
послуги доведеться оплачувати
отримавши кредит, що, в свою чергу,
збільшують відповідальність
позичальника та поручителів,
позичальник та поручителі не укладали
б кредитний договір та договори поруки
на запропонованих умовах.

Ухвалою від 26.05.2014 до участі у даній
цивільній справі залучено в якості
співвідповідача ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_7 змінений позов
підтримав, просив задовольнити. В
обґрунтування навів обставини вказані
у заяві про зміну підстав позову. Надав
суду додаткові обгрунтування позову
06.06.2014р. в яких зазначив, що не надання
відповідачем - банком для ознайомлення
поручиелям сукупної вартості кредиту,
призвело до того, що поручителі та
позичальник повинні нести додаткові
витрати на придбання необов"язкових та
непотрібних послуг. Якби поручителі
знали про реальну сукупну вартість
кредиту, то відмовились би від
укладення договорів поруки та
кредитного договору. просив суд
розірвати кредитний договір та
припинити договора поруки з 11.07.2011р.

Представники відповідача Мовчко
А.О. та ОСОБА_8 проти задоволення
змінених позовних вимог заперечили.
Представник Мовчко А.О. додатково
пояснив, що позичальник та поручителі
повідомлені про вартість кредиту під
час підписання кредитного договору та
договорів поруки, однак підтверджуючих
документів надати банк не може,
оскільки не володіє такими
документами.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Заслухавши учасників розгляду справи
та дослідивши всі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що змінені позовні вимоги слід
задовольнити з таких підстав:

Судом встановлено, що 01.07.2008 між ВАТ
«ВТБ Банк» (правонаступником якого є
ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір №10.100/08-КЛ про
надання кредиту у формі
невідновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до п. 1 Кредитного договору
№ 10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року ПАТ "ВТБ Банк"
на умовах Кредитного договору надає
ОСОБА_3 грошові кошти (Кредит) на
наступних умовах:

- ліміт кредитної лінії - 1 450 000 (один
мільйон чотриста п'ятдесят тисяч)
доларів США 00 центів;

- цільове призначення - на споживчі
потреби;

- строк кредитування - по 30 червня 2014
року (включно);

- процентна ставка - 16 % річних.

- забезпечення зобов'язань - іпотека,
порука ОСОБА_1, порука ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України
"Про захист прав споживачів" (в редакції
яка діяла на момент підписання
кредитного договору) споживчий кредит
- кошти, що надаються кредитодавцем
(банком або іншою фінансовою
установою) споживачеві на придбання
продукції.

Враховуючи те, що у спірному кредитному
договорі зазначено цільове
призначення - споживчі потреби, то
такий кредитний договір 10.100/08-КЛ від
01.07.2008 за своєю суттю є договором про
надання споживчого кредиту. Тому
сторони кредитного договору № 10.100/08-КЛ
від 01.07.2008, виконуючи дії, спрямовані на
його вчинення зобов'язані були
дотримуватись, встановлених
законодавством України до такого роду
правочинів.

Крім того, згідно висновків викладених
у рішенні Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року за №15-рп/2011
(справа про захист прав споживачів
кредитних послуг) положення пунктів 22,
23 статті 1, статті 11 Закону України "Про
захист прав споживачів" з наступними
змінами у взаємозв'язку з положеннями
частини четвертої статті 42 Конституції
України треба розуміти так, що їх дія
поширюється на правовідносини між
кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як
під час укладення, так і виконання
такого договору.

В заяві про зміну підстав позову
позивачі вказують, що кредитний
договір №10.100/08-КЛ від 01.07.2008 укладений
між ОСОБА_3 та ВАТ «ВТБ Банк» не
відповідає вимогам ст..11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та п.п.3.1., 3.2. Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
№168 від 10.05.2007. Звідси при укладенні
вищевказаного кредитного договору
банк надав неповну інформацію у
розумінні ст..15 Закону України «Про
захист прав споживачів» по відношенню
до позичальника ОСОБА_3 та поручителів
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 З цієї підстави
кредитний договір слід розірвати.

Статтею 651 ЦК передбачені підстави для
зміни або розірвання договору. У
судовому порядку ці питання
вирішуються, якщо сторони договору не
досягли згоди і одна із
заінтересованих сторін звернулася з
вимогою до суду з двох підстав: має
місце істотне порушення договору
другою стороною; наявні інші випадки,
встановлені договором або законом (ч. 2
ст. 651 ЦК).

При цьому слід зазначити, що хоч у
вищевказаній нормі право на звернення
до суду із позовом про розірвання
договору мають лише сторони, проте в
силу ст.. 554 ЦК України поручителі
користуються всіма правами
позичальника, тому суд вважає їх
належними позивачами. Крім того, до
участі у справі як співвідповідача
залучено позичальника - ОСОБА_3

У Законі України «Про захист прав
споживачів» чітко прописана процедура
укладання договору, в якій йдеться й
про питання щодо надання інформації
кредитодавцеві та споживачеві один про
одного та щодо умов кредитування: мету,
для якої споживчий кредит може бути
витрачений, форми його забезпечення,
тип процентної ставки, сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту, строк, на який кредит може бути
одержаний, та варіанти його повернення.
При цьому в разі ненадання зазначеної
інформації суб'єкт господарювання,
який повинен її надати, несе
відповідальність, встановлену
статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно п.7 ст..15 вищезазначеного Закону
у разі коли надання недоступної,
недостовірної, неповної або
несвоєчасної інформації про
продукцію та про виробника
(виконавця, продавця) спричинило:

1) придбання продукції, яка не має
потрібних споживачеві властивостей, -
споживач має право розірвати договір і
вимагати відшкодування завданих йому
збитків;

2) неможливість використання
придбаної продукції за
призначенням - споживач має право
вимагати надання у прийнятно короткий,
але не більше місяця, строк належної
інформації. Якщо інформацію в
обумовлений строк не буде надано,
споживач має право розірвати договір і
вимагати відшкодування збитків;

3) заподіяння шкоди життю, здоров'ю або
майну споживача - споживач має право
пред'явити продавцю (виробнику,
виконавцю) вимоги, передбачені статтею
16 цього Закону, а також вимагати
відшкодування збитків, завданих
природним об'єктам, що перебувають у
його володінні на праві власності
або на інших підставах, передбачених
законом чи договором.

Згідно п.2.6. Кредитного договору
№10.100/08-КЛ від 01.07.2008 підписанням цього
договору позичальник підтверджує, що
він письмово ознайомлений з
інформацією про особу і
місцезнаходженням кредитора, про умови
кредитування та умови договорів
забезпечення виконання зобов'язань, що
запропоновані кредитором, а також про
сукупну вартість кредиту та послуг з
оформлення договорів іпотеки та
страхування.

В свою чергу, згідно кредитного
договору розрахунок сукупної вартості
кредиту з урахуванням вищенаведених
витрат надається в Додатку № 1 до цього
договору, однак Додатком №1 до
Кредитного договору № 10.100/08-КЛ від
01.07.2008 є Графік погашення кредиту та
процентів. Представник банку не зміг
надати суду документи, які б дійсно
свідчили про ознайомлення з
розрахунком сукупної вартості як
позичальника, так і поручителів,
фізично такого документу не існує.

Згідно висновків викладених у рішенні
Конституційного Суду України від 10
листопада 2011 року за №15-рп/2011 (справа
про захист прав споживачів кредитних
послуг) Конституційний Суд України
виходить також з того, що держава
сприяє забезпеченню споживання
населенням якісних товарів (робіт,
послуг), зростанню добробуту громадян
та загального рівня довіри в
суспільстві. Разом з тим споживачу, як
правило, об'єктивно бракує знань,
необхідних для здійснення
правильного вибору товарів (робіт,
послуг) із запропонованих на ринку, а
також для оцінки договорів щодо їх
придбання, які нерідко мають вид
формуляра або іншу стандартну форму
(частина перша статті 634 Кодексу) .
Отже, для споживача існує ризик
помилково чи навіть унаслідок
уведення його в оману придбати не
потрібні йому кредитні послуги. Тому
держава забезпечує особливий захист
більш слабкого суб'єкта економічних
відносин, а також фактичну, а не
формальну рівність сторін у
цивільно-правових відносинах, шляхом
визначення особливостей договірних
правовідносин у сфері споживчого
кредитування та обмеження дії
принципу свободи цивільного
договору. Це здійснюється через
встановлення особливого порядку
укладення цивільних договорів
споживчого кредиту, їх оспорювання,
контролю за змістом та розподілу
відповідальності між сторонами
договору.

В той же час, не будучи ознайомленими
про сукупну вартість кредиту,
підписавши кредитний договір та
договори поруки, як позичальник так і
поручителі, як споживачі, придбали та
змушені оплачувати послуги (продукцію),
які не потрібні позичальнику та
поручителям (яка не має потрібних
споживачеві властивостей).

Згідно ст..10 та ст..60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін; сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості і кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позовна вимога про
розірвання кредитного договору
№10.100/08-КЛ, укладеного між ВАТ «ВТБ
Банк» та ОСОБА_3 01.07.2008 підлягає до
задоволення.

Суд вважає, за необхідне роз»яснити, що
розірвання договору припиняє його дію
на майбутнє і не скасовує сам факт
укладення та дії договору включно до
моменту його розірвання, а також
залишає в дії окремі його умови щодо
зобов'язань сторін, спеціально
передбачені для застосування на
випадок порушення зобов'язань і після
розірвання договору, виходячи з
характеру цього договору, за яким
кредитор повністю виконав умови
договору до його розірвання.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позовних вимог. Вийти
за межі позовних вимог суд має право
лише у випадках, прямо передбачених
законом, і з дотриманням загальних
засад цивільного судочинства.

Щодо позовних вимог щодо припинення
договорів поруки 10.100/08-ДП-1 та 10.100/08-ДП-2
від 01.07.2008, то слід зазначити таке:

Відповідно до укладених договорів
поруки 10.100/08-ДП-1 та 10.100/08-ДП-2 від 01.07.2008
між ВАТ (ПАТ) "ВТБ банк" та ОСОБА_1,
ОСОБА_2, поручителі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
взяли на себе зобов'язання відповідати
перед ВАТ (ПАТ) "ВТБ банк" по борговим
зобов'язанням Боржника - ОСОБА_3, які
виникають з умов Кредитного договору №
10.100/08-КЛ від 01.07.2008 року.

Пуктом 2.4 договорів поруки 10.100/08-ДП-1 та
10.100/08-ДП-2 від 01.07.2008 року передбачено, що
у випадку невиконання боржником
боргових зобов'язань перед банком за
кредитним договором, банк має право
звернутись до поручителя з письмовою
вимогою про виконання боргових
зобов'язань в повному обсязі чи
частково. Поручитель здійснює
погашення боргових зобов'язань перед
банком за кредитним договором у валюті
кредиту. Погашення поручителем
боргових зобов'зань за кредитним
договором в іншій валюті, ніж валюта
кредиту, здійснюється лише за згодою
сторін, що оформляється у вигляді
додаткової угоди до цього договору.

Зміст договору як правочину складає
сукупність визначених на розсуд сторін
та погоджених ними умов, в яких
закріплюються їх права і обов'язки, що
складають зміст договірного
зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6
ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм закону
поручитель, хоча і пов'язаний з
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Поручитель,
зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього
Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Згідно п. 5.1 договорів поруки 10.100/08-ДП-1
та 10.100/08-ДП-2 від 01.07.2008 договори діють до
повного виконання боржником або
поручителем зобов'язань за Кредитним
договором та поручителем за цим
договором.

Проте, в силу п. 24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" № 5 від 30.03.2012 сама по
собі умова договору про дію поруки до
повного виконання позичальником
зобов'язання перед кредитодавцем або
до повного виконання поручителем
взятих на себе зобов'язань не може
розглядатися як установлення строку
дії поруки, оскільки це не відповідає
вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Суд враховує, що згідно зі ст. 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу. Пред'явленням вимоги до
поручителя є як направлення/вручення
йому вимоги про погашення боргу
(залежно від умов договору), так і
пред'явлення до нього позову. При цьому
в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Як вбачається з листа-вимоги №
882/1700-04-2 від 10.01.2011 на адресу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, отриманого поручителями 11.01.2011
ПАТ «ВТБ Банк» вимагає у 30-ти денний
строк з дня отримання цієї вимоги
погасити всю суму заборгованості по
Кредитному договору 10.100/08-КЛ із
змінами.

Зі змісту договору поруки
вбачається, що строк її припинення не
встановлено, тому згідно з вимогами
вищевказаних норм матеріального права,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання, настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту достроково
не пред'явить вимоги до поручителя.

Разом з тим, з матеріалів цивільної
справи № 2-1058/11 встановлено, що 15.08.2011
року ПАТ «ВТБ Банк» вперше звернувся до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як до поручителів з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором №10.100/08-КЛ від
01.07.2008, тобто після спливу
шестимісячного строку з моменту
пред'явлення вимоги про дострокове
повернення кредиту( погашення всієї
суми заборгованості), а тому поруку
10.100/08-ДП-1 від 01.07.2008 поруку 10.100/08-ДП-2 від
01.07.2008 слід визнати такими, що
припинилися з 13.07.2011р.

Щодо твердження позивачів про те,
що ПАТ "ВТБ Банк" свідомо під час
укладення кредитного договору №
10.100/08-КЛ від 01.07.2008 та договорів поруки
10.100/08-ДП-1 та 10.100/08-ДП-2 від 01.07.2008,
всупереч вимогам чинного
законодавства України, ввів їх в оману
стосовно обсягу їх відповідальності,
згідно договірних зобов'язань, то суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Правочин, здійснений під впливом
обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути
визнаний судом недійсним (а позивачі
вказують на це як на підставу
розірвання кредитного договору) у
випадку навмисного цілеспрямованого
введення іншої сторони в оману щодо
фактів, які впливають на укладення
правочину. Ознакою обману є умисел:
особа знає про наявність чи
відсутність певних обставин і про те,
що друга сторона, якби вона володіла
цією інформацією, не вступила б у
правовідносини, невигідні для неї.
Обман також мас місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом вказаної статті саме
позивач повинен довести наявність
умислу з боку відповідача, істотність
обставин, щодо яких його введено в
оману, і сам факт обману. Отже позивачам
необхідно довести:

- факти, що не відповідають
дійсності, але які є істотними для
вчиненого нею правочину;

- що їх наявність не відповідає їх
волі перебувати у відносинах
породжених правочином;

- що невідповідність обставин
дійсно викликана умисними діями
другої сторони правочину.

В свою чергу, доводи позовної заяви не
містять посилання на вищезазначені
обставини, які слід було довести
позивачам, а тому виключена можливість
застосування ст..230 ЦК України як
підстави недійсності, тим більше
розірвання кредитного договору чи
договорів поруки.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши
всі обставини справи в їх сукупності,
суд вважає, що змінені позовні вимоги
слід задовольнити.

Керуючись ст..ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,
суд,

в и р і ш и в:

Змінені позовні вимоги задвольнити.

Розірвати кредитний договір № 10.100/08-КЛ
від 01.07.2008, укладений між ВАТ (ПАТ) "ВТБ
Банк" та ОСОБА_3 з моменту набрання
рішенням законної сили.

Визнати поруку ОСОБА_1 перед ПАТ "ВТБ
Банк", яка виникла на підставі договору
поруки 10.100/08-ДП-1 від 01.07.2008, укладеного
між ОСОБА_1 та ВАТ (ПАТ) "ВТБ Банк" на
виконання зобов'язань ОСОБА_3 за
кредитним договором № 10.100/08-КЛ від
01.07.2008 такою, що припинилася з 13 липня 2011
року.

Визнати поруку ОСОБА_2 перед ПАТ "ВТБ
Банк", яка виникла на підставі договору
поруки 10.100/08-ДП-2 від 01.07.2008, укладеного
між ОСОБА_5 та ВАТ (ПАТ) "ВТБ Банк" на
виконання зобов'язань ОСОБА_3 за
кредитним договором № 10.100/08-КЛ від
01.07.2008 такою, що припинилася з 13 липня 2011
року.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Львівської області через Сокальський
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:
Л. Ю. Фарина