У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне
рішення Мар'їнського районного суду
Донецької області від 26 грудня 2012 року
та рішення апеляційного суду Донецької
області від 04 квітня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 публічне акціонерне
товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ
«Родовід Банк») звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
27 вересня 2006 року між ВАТ
«Родовід Банк», правонаступником якого
є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір
№ Д013/АА-032.06.1, на підставі якого
останньому було надано кредитні кошти
у розмірі 10 297 доларів США на часткову
оплату вартості автомобіля марки «DACIA
LOGAN 90L». Кредит був наданий ОСОБА_3 під
обов'язок сплати ним банку процентів за
користування грошовими коштами у
розмірі 12,5% річних, при цьому згідно
додаткової угоди від 24 вересня 2008 року
до кредитного договору процентну
ставку змінено на 14,5% річних та
визначено остаточно виконання
обов'язків не пізніше 26 вересня 2011 року.
У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором № ДА13/АА-032.06.1
між ПАТ «Родовід Банк» та
ОСОБА_3 27 вересня 2006 року укладено
договір застави
№ Д013/АА-032/1.06.1, відповідно до умов
якого останнім передано у заставу
рухоме майно, а саме автомобіль марки
«DACIA LOGAN 90L». Крім того, з метою
підвищення захисту майнових прав
кредитора, попередження можливих
негативних наслідків порушення
зобов'язань боржника, акціонерним
товариством «Родовід Банк» укладено
договір поруки № Д013/АА-032/2.06.1 від 24
липня 2009 року, в основі яких
лежить особисте завірення ОСОБА_4
кредитора в платоспроможності та
сумлінності ОСОБА_3

ОСОБА_3 в односторонньому порядку
відмовився від виконання договірних
зобов'язань, у встановлені строки
заборговані суми не сплатив, внаслідок
чого заборгованість по кредитним
зобов'язанням на 14 листопада
2011 року склала 248 667 грн. 94 коп., яка
складається з наступного: прострочення
заборгованості за кредитом - 3 499
доларів США 19 центів, згідно офіційного
курсу НБУ еквівалентно 27 931 грн. 58 коп.;
прострочена заборгованість за
нарахованими процентами - 558 доларів
США 98 центів, що згідно офіційного
курсу НБУ еквівалентно 4 461 грн. 95 коп.;
пеня за прострочу виконання грошових
зобов'язань у розмірі 216 274 грн. 41 коп.,
яку позивач просив стягнути з
відповідачів.

Заочним рішенням Мар'їнського
районного суду Донецької області від
26 грудня 2012 року позовні
вимоги ПАТ «Родовід Банк» задоволено.
Стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід
Банк» суму заборгованості за кредитним
договором № Д013/АА-032.06.1 від 27 вересня 2006
року у розмірі 248 667 грн. 94 коп. Вирішено
питання судового збору.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 04 квітня 2013 року заочне
рішення суду першої інстанції змінено.
Стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід
Банк» заборгованість за кредитом - 3 499
доларів США 19 центів, прострочену
заборгованість за нарахованими
процентами 558 доларів США 98 центів, що
станом на 14 листопада 2011 року згідно
офіційного курсу НБУ еквівалентно 32 430
грн. 77 коп., а також пеню за прострочення
виконання грошових зобов'язань у
розмірі 118 731 грн. 87 коп.
Вирішено питання судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що внаслідок
неналежного виконання зобов'язань
відповідачами утворилася
заборгованість, яку необхідно солідно
стягнути з останніх.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік, натомість суд першої інстанції
нараховував штрафні санкції починаючи
з грудня 2006 року, тому розмір загальної
заборгованості слід зменшити.

З такими висновками апеляційного суду
повністю погодитись не можна, оскільки
ці висновки суперечать вимогам закону
та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення у повній мірі не відповідає.

Судом установлено, що 27 вересня 2006 року
між ВАТ «Родовід Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Родовід
Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний
договір № Д013/АА-032.06.1, на підставі якого
останньому було надано кредитні кошти
у розмірі 10 297 доларів США на часткову
оплату вартості автомобіля марки «DACIA
LOGAN 90L» під 12,5% річних.

Згідно додаткових угод від 24 вересня 2008
року до кредитного договору процентну
ставку змінено на 14,5% річних та
визначено термін виконання обов'язків
не пізніше 26 вересня 2011 року (а. с. 5-15).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Відповідно до наданого банком
розрахунку, у зв'язку з порушенням
позичальником умов кредитного
договору, станом на 14 листопада 2011 року
виникла заборгованість у сумі 248 667 грн.
94 коп., яка складається з наступного:
прострочення заборгованості за
кредитом - 3 499 доларів США 19 центів,
згідно офіційного курсу НБУ
еквівалентно 27 931 грн. 58 коп.;
прострочена заборгованість за
нарахованими процентами - 558 доларів
США 98 центів, що згідно офіційного
курсу НБУ еквівалентно 4 461 грн. 95 коп.;
пеня за прострочу виконання грошових
зобов'язань - 216 274 грн. 41 коп. (а. с. 22-25).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
загального строку позовної давності за
основною вимогою.

Тобто суд апеляційної інстанції
змінюючи рішення суду першої інстанції
у частині розміру стягнутої неустойки
обгрунтовано дійшов висновку про
стягнення пені за один рік.

Проте не можна погодитися з висновком
апеляційного суду у частині
солідарного стягнення заборгованості
з ОСОБА_4

Апеляційний суд, стягуючи солідарно
кредитну заборгованість, виходив з
того, що 24 липня 2009 року між банком та
ОСОБА_4 у забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
Д013/АА-032.06.1 укладено договір поруки
(а. с. 19), згідно якого останній
несе солідарно відповідальність за
зобов'язаннями ОСОБА_3

Проте у матеріалах справи ні копії, ні
оригіналу договору поруки від
24 липня 2009 року немає.

Крім того, до матеріалів касаційного
провадження додано договір поруки
№ Д013/АА-032/2.06.1 від 27 вересня 2006 року,
який укладено між ВАТ «Родовід Банк» та
ОСОБА_3 (а не з ОСОБА_4) у забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № Д013/АА-032.06.1.

Суд апеляційної інстанції на вказані
обставини уваги не звернув, не
перевірив та не з'ясував чи був
укладений договір поруки у
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором № Д013/АА-032.06.1, між
якими сторонами та від якої дати.

Касаційна скарга ОСОБА_4 в частині
оскарження судових рішень щодо
позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до
ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, так як
останній судові рішення не оскаржує,
повноважень представляти його
інтереси ОСОБА_4 суду не надані.

Оскільки апеляційний суд на
вищевикладені обставини уваги не
звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214,
315 ЦПК, України не врахував норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановив обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі рішення апеляційного
суду у частині позовних вимог ПАТ
«Родовід Банк» до ОСОБА_4 підлягає
скасуванню з передачею справи у цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 04 квітня 2013 року у частині
позовних вимог публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасувати, справу у цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині заочне рішення
Мар'їнського районного суду Донецької
області від 26 грудня 2012 року у
незміненій частині та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 04 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко