Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1718/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Кучеренко О. П.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.06.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі :

головуючої судді: Суровицької
Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М.,
Белінської І.М.,

при секретарі: Крисановій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Добровеличківського районного
суду Кіровоградської області від 07
травня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Зазначав, що відповідно до
укладеного договору від 07 червня 2007
року відповідач отримала кредит у
розмірі 3 696 грн. на строк по 07 червня 2009
року зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

На підтвердження укладення договору
відповідач підписала заяву разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка». Умови договору
щодо внесення щомісячних платежів
відповідач належним чином не
виконувала, внаслідок чого станом на 11
лютого 2014 року утворилась
заборгованість в сумі 23 325 грн.90 коп., з
яких 2 420 грн.55 коп. - заборгованість за
кредитом, в тому числі прострочена; 8396
грн.51 коп. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 1215 грн.45 коп. -
заборгованість по комісії; 9706 грн.44 коп.
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також 500 грн.
- штраф (фіксована частина); 1086 грн.95 коп.
- штраф (процентна складова). Банк
просив суд стягнути з відповідача
вказану суму заборгованості (а.с.2-3).

Рішенням Добровеличківського
районного суду Кіровоградської
області від 07 травня 2014 року в
задоволенні позову Банку відмовлено з
підстав спливу строку позовної
давності (а.с.97-98).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
першої інстанції скасувати з підстав
порушення норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про задоволення позову
(а.с.108-112).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник Банку підтримав
доводи апеляційної скарги, а
відповідач заперечила проти них і
просила рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
виходив з того, що в наданих позивачем
до суду Умовах надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) відсутній підпис
відповідача про ознайомлення з ними, не
надано доказів того, що ці Умови
стосуються саме споживчого кредиту,
наданого ОСОБА_2, а також з того, що
пропуск позивачем встановленого ст.257
ЦК України трирічного строку для
звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК
України є підставою для відмови в
позові.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки він
суперечить нормам матеріального права
та укладеному між сторонами договору.

Згідно положень ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу ( ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється у три роки ( ст. 257 ЦК
України).

Позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259
ЦК України).

Судом встановлено, що 07 червня 2007
року відповідач подала банку заяву
позичальника № KGXRR01500403 на надання
споживчого кредиту в сумі 3696 грн.

Своїм підписом відповідач
підтвердила факт отримання повної
інформації про умови кредитування в
банку, факт ознайомлення з Умовами
надання споживчого кредиту, Тарифами
банку, які були надані їй в письмовому
вигляді та згоду з тим, що її заява з
Умовами надання споживчого кредиту,
Тарифами становить між нею та банком
кредитно-заставний договір (а.с.7, 8-11).

Наявність на заяві позичальника
свого особистого підпису, відповідач
не заперечує.

Відповідно до заяви та п.2.1 Умов
надання споживчого кредиту, банк надає
позичальнику кредит шляхом
перерахування на рахунок торгівельно -
сервісного підприємства кредитних
коштів на строк 24 місяці з 07 червня 2007
року по 07 червня 2009 року включно зі
сплатою за користування кредитом
відсотків у розмірі 1% на місяць на суму
залишку заборгованості по кредиту зі
сплатою щомісячного платежу в сумі 262
грн. 97 коп. в період з 10 по 15 число
кожного місяця.

В заяві позичальника, зокрема,
зазначено, що позичальник за
користування кредитом сплачує
щомісячну винагороду за надання
фінансового інструменту (комісію) у
розмірі 88 грн. 70 коп. та одноразову
винагороду у розмірі 616 грн.

Терміни позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлено сторонами
тривалістю 5 років (п.5.5 Умов).

Зі змісту заяви про надання
споживчого кредиту, укладеного між
сторонами, убачається, що позичальник
ознайомлена з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка»), які були надані їй у
письмовій формі. Отже, окремо
підписувати Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам не є
необхідним.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Доказів того, що на час підписання
заяви їй банк надав Умови з іншим
строком позовної давності, відповідач
не надала.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 5.1 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт»), передбачено, що при
порушенні позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених заявою та
п.п.3.2.2., 3.2.3. даних Умов, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15 % від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за день
прострочки платежу.

У п.5.3 Умов зазначено, що при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5%
від суми заборгованості.

Обов'язок відповідачки виконувати
належним чином умови укладеного з
банком кредитного договору у
встановлений цим договором строк
передбачено статтями 526,527 і 530, 1054 ЦК
України.

Відповідач не виконала належним чином
своїх зобов'язань перед позивачем за
кредитним договором, у зв'язку з чим
станом на 11 лютого 2014 року виникла
заборгованість в сумі 23 325 грн.90 коп.,
яка складається із: 2420грн. 55 коп. -
заборгованості за кредитом; 8396 грн.51
коп - заборгованості по процентам за
користування кредитом; 1215 грн.45 коп.
заборгованості по комісії; 9706 грн.44 коп.
- пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором; 500 грн. штрафу
(фіксована частина) і 1086 грн.95 коп.
штрафу (процентна складова).

Наданий банком розрахунок станом на
11 лютого 2014 року відповідає умовам
кредитного договору і не викликає
сумнівів щодо його правильності.

На підтвердження своїх доводів про
повне погашення кредиту, відсутність
заборгованості за кредитним договором,
відповідач ні в суді першої інстанції,
ні в суді апеляційної інстанції
належних та допустимих доказів не
надала.

Згідно зі ст. ст. 526, 530,610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки. Для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258
ЦК України).

На підставі ч.1 ст.259 ЦПК України
сторонами договору позовна давність
встановлена тривалістю 5 років (а.с.11).
Доводи відповідача, що вона не
погодилась на встановлення строку
позовної давності тривалістю 5 років
спростовуються її підписом про те, що
вона ознайомилась з Умовами надання
споживчого кредиту, які були надані їй
у письмовому вигляді та п.5.5 яких
передбачено позовну давність в 5 років
по вимогах Банку.

Тому за таких обставин суд першої
інстанції безпідставно не прийняв до
уваги вказані умови кредитного
договору, укладеного між сторонами
щодо збільшення строку позовної
давності та безпідставно виходив із
загальної позовної давності
тривалістю у три роки.

Як свідчать умови кредитного
договору, сторони встановили строк
повернення кредиту по 07 червня 2009 року
включно.

Погашення кредитної заборгованості
здійснюється щомісяця в такому
порядку: відповідач повинен надавати
Банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інших
витрат згідно Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) (далі - Умови) (а. с. 7).

Таким чином погашення кредитної
заборгованості та строки чергових
платежів визначено місяцями. Отже,
поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, банк звернувся
до суду з вимогами про стягнення з
ОСОБА_2 заборгованості за кредитом 04
березня 2014 року (а.с.2).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

В суді першої інстанції відповідач
подавала письмову заяву про
застосування судом наслідків пропуску
позивачем строку позовної давності
(а.с.35-38).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК
України).

У даній справі судом встановлено, що
згідно з умовами кредитного договору
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) та щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також встановлено
відповідальність за порушення їх
сплати.

Оскільки умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Таким чином, оскільки умовами
договору погашення кредиту та
процентів повинно здійснюватися
позичальником частинами кожного
місяця, початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена
у постанові Верховного Суду України
від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116
цс13.

З розрахунку заборгованості,
наданого позивачем, з пояснень
представника позивача вбачається, що
останній платіж щодо погашення кредиту
ОСОБА_2 здійснила 27 серпня 2008 року в
сумі 25 грн.02 коп., що свідчить про
переривання перебігу позовної
давності.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції відповідач пояснила, що
останній платіж на погашення кредитної
заборгованості вона внесла у червні 2009
року. Проте на підтвердження цих
обставин відповідних доказів не
надала.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Тобто, вимоги Банку підлягають
задоволенню частково, в межах
п'ятирічного строку позовної давності
по кожному з платежів, а саме:

- 2 420 грн.55 коп. - заборгованість по
кредиту,

- 7223 грн.65 коп. - заборгованість по
відсоткам;

- 266 грн.10 коп. - заборгованість по
комісії;

- 500 грн. - штраф (фіксована
частина) нарахований 11 лютого 2014 року;

- 1086 грн.95 коп. - штраф (процентна
складова) нарахований 11 лютого 2014 року.

Крім того, також пеня в межах строку,
передбаченого ч.2 ст.258 ЦК України, за
період з 11 лютого 2013 року по 11 лютого 2014
року в сумі 852 грн.02 коп., всього в сумі 12
349 грн.27 коп.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив
рішення з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
прийшов до висновків, які не
відповідають обставинам справи,
відповідно до ст.309 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
підлягає до стягнення судовий збір в
сумі 243 грн.60 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307,
ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Добровеличківського районного
суду Кіровоградської області від 07
травня 2014 року скасувати .

Позов публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№ KGXRRX01500403 від 07 червня 2007 року
визначену станом на 11 лютого 2014 року в
сумі 12 349 грн.27 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» судовий
збір в сумі 243 грн.60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: