АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/1857/14
Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.
Доповідач Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:
головуючого судді: Карпушина Г.Л.;
суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І.,
при секретарі: Колодюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 08 квітня 2014 року по справі
за позовом Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про
зобов'язання укласти договір, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
укладеним договір за № 3554 між ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 в
редакції позивача, що направлений
відповідачу за № 09-01-01/529.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 08 квітня 2014 року позов
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства «Полтаватеплоенерго» до
ОСОБА_1 про зобов'язання укласти
договір - задоволено в повному обсязі.

Визнано договір № 3554 на відпуск
теплової енергії у вигляді гарячої
води між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»
та ОСОБА_1 в редакції позивача, що
направлений відповідачу з пропозицією
за № 09-01-01/529, - укладеним.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що
зареєстрована за адресою: 36000, АДРЕСА_1,
на користь Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
«Полтаватеплоенерго», адреса: 36008, м.
Полтава, вул. Комарова, 2 а, р/р № 30
в ТВБВ № 10016/0112 філії - Полтавське
обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО
331467, код банку 03338030 судовий збір у
розмірі 114 грн. 70 коп.

З даним рішенням суду не погодилась
ОСОБА_1 та оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі прохає рішення суду першої
інстанції скасувати та постановити
нове, яким в задоволенні позовних вимог
відмовити. Апелянт вважає, що місцевим
судом неповно з'ясовані обставини
справи, що мають суттєве значення для
вирішення даного спору, та допущено
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Судове засідання проведено за участі
представника позивача, за відсутності
інших осіб, які будучи належним чином
та завчасно повідомленими про час та
місце слухання справи в судове
засідання не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися в судове
засідання, перевіривши матеріали
справи та мотиви апеляційної скарги,
приходить до висновку, що скарга не
підлягає до задоволення за наступних
підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що дії
відповідача є незаконними та такими, що
суперечать чинному законодавству,
оскільки з моменту використання
квартири АДРЕСА_2 в якості
стоматологічного кабінету ОСОБА_1
споживає теплову енергію у вигляді
гарячої води з метою опалення
нежитлового приміщення, проте від
укладення договору на умовах
запропонованих теплопостачальною
організацією відмовляється, в зв'язку з
чим ухиляється та не сплачує за теплову
енергію за тарифами для відповідної
групи.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, що згідно
договору купівлі-продажу від 22.12.2001
року ОСОБА_1 отримала у власність
квартиру АДРЕСА_2.

Між сторонами ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 03
серпня 2010 року було укладено договір
про надання послуг теплопостачання за
даною адресою, строк дії якого в силу
п.9.1 встановлений до 03 серпня 2012 року.
П.9.2. обумовлено, що за місяць до
закінчення терміну дії договору жодна
із сторін не висловила наміру змінити,
доповнити або розірвати договір, він
щорічно продовжується. П. 7.2.10.
встановлений обов'язок для споживача у
разі фактичного використання квартири
для здійснення підприємницької
діяльності (створення офісів,
майстерень, аптек, перукарень, інше)
переукласти договір про надання послуг
теплопостачання за тарифами для
відповідної групи).

13 лютого 2013 року комісією в складі
представників позивача та
балансоутримувача будинку - КП «ЖЕО» №2
ПМР було виявлено, що в даній квартирі
розміщено стоматологічний кабінет, що
має окремий вихід з вулиці та офісну
табличку «Стоматологія» прилади
опалення квартири підключені до
централізованої системи
теплопостачання, система опалення
стоматологічного кабінету спільна з
системою опалення житлового будинку.
Даний житловий будинок отримує теплову
енергію від котельні по вул.
Левицького, 9 в м. Полтаві. Центральне
гаряче водопостачання в будинку
відсутнє, про що складено акт (а.с.10).

На пропозицію позивача укласти договір
на відпуск теплової енергії у вигляді
гарячої води №3554 з метою опалення
приміщення за адресою: АДРЕСА_2,
направленого рекомендованою
кореспонденцією, на який відповідачка
не відреагувала (а.с. 8,9).

Слід зазначити, що свобода договору,
закріплена у ст.ст.6, 627 ЦК України, яка
полягає у праві сторін вільно
вирішувати питання укладення договору,
вибору контрагентів та погодження умов
договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного
законодавства передбачена
обов'язковість положень цього акта для
сторін договору, сторони не мають права
відступити від їх положень (ч.3 ст. 6 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України,
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ч. 1ст. 19 Закону №1875-IV від 24
червня 2004 року передбачено, що
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах. Учасниками даних
відносин є: власник, споживач,
виконавець, виробник.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
відповідач отримує житлово-комунальні
послуги, тобто є споживачем
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону №1875-IV від 24
червня 2004 року передбачений обов'язок
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає визначеному п.3. ч.2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотриманням умов його виконання згідно
з типовим договором.

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 6, ч.1 ст. 630
ЦК, ст.ст. 19-21 Закону України від 24
червня 2004 року №1875-IV «Про
житлово-комунальні послуги», постанови
КМУ №529 вбачається, що умови типового
договору, які на підставі актів
цивільного законодавства набули
юридично обов'язкового значення, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача, за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч.3 ст.6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст.ст. 19, 20 Закону №1875-IV від 24 червня
2004 року.

У разі такої відмови виходячи з
положень ст.ст. 3,6,12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК
виконавець послуг має право звернутись
до суду за захистом свого права, яке
підлягає захисту судом на підставі п.1
ч.2 ст. 16 ЦК шляхом визнання договору
укладеним на умовах, передбачених
нормативним актом обов'язкової дії, а
не зобов'язання укласти договір.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, тому
задоволенню вони не підлягають.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд
повно та об'єктивно встановив фактичні
обставини справи і дав їм належну
правову оцінку, дослідив надані
сторонами докази, на підставі яких
дійшов правильного висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 08 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Г.Л. Карпушин