АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/1237/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Апеляційного суду
Хмельницької області

в складі : головуючої - судді Кізюн
О.Ю.

суддів: Харчука В.М., Федорової Н.О.

при секретарі Вінярській А.А.

з участю:
представників сторін ОСОБА_1 і ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу провадженням №
22ц/792/1237 /14 за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 02 квітня 2014
року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників судового процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,

встановила:

В серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя. В обгрунтування вимог
вказував, що з 25 липня 2009 року перебуває
в зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою, однак на час звернення
до суду сторони проживають окремо і між
ними існує спір щодо поділу майна,
придбаного ними в період шлюбу,
загальна вартість якого становить 317
850 грн. Тому позивач просив виділити
йому в натурі із спільного майна
подружжя фургон пасажирський „ FORD Transit
PHA7", 2004 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, вартістю 89 650 грн.; фургон
малотоннажний „ MERCEDES - BENZ 208D", 1991 року
випуску, державний номер НОМЕР_2,
вартістю 40750 грн., а всього на загальну
суму 130 400 грн.

Відповідачці просив виділити в
натурі із спільного майна подружжя
легковий автомобіль „КІА Sportage 3", 2012
року випуску, державний номер НОМЕР_3,
вартістю 187 450 грн.; меблевий гарнітур в
кімнату (вбудований під замовлення),
вартістю 9 000 грн.; меблеву стінку в
коридор (вбудовану під замовлення),
вартістю 6 000 грн.; кухонний гарнітур
(вбудований під замовлення), вартістю 12
000 грн.; гарнітур з двух шаф - купе
(вбудований під замовлення), вартістю 6
000 грн.; велотренажер, вартістю 3 300 грн.;
диван розкладний, вартістю 2 000 грн.;
пральна машина, вартістю 2 500 грн., а
всього на загальну суму 228 250 грн.

________________________________________________________________________
________

Головуючий у першій інстанції -
Логінова С.М. Справа
№22ц/792/ 1237/14

Доповідач -Кізюн О.Ю.
Категорія № 48

Для досягнення рівності вартості
його частки в спільному майні просив
стягнути з відповідачки на його
користь грошову компенсацію в розмірі
28 525 грн.

26.11.2013 року ОСОБА_4 подав до суду
заяву про збільшення позовних вимог, в
якій вказував, що меблевий гарнітур в
кімнату був придбаний сторонами в 2009
році до реєстрації шлюбу, але під час
спільного проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу. У зв'язку із цим
просив встановити факт проживання його
і відповідачки однією сім'єю як
чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з
липня 2008 року до 25 липня 2009 року, і
визнати меблевий гарнітур в кімнату,
вартістю 9 000 грн., їх спільною сумісною
власністю (а.с.1-4, 77-78, 86,89, 102,132)

23.09.2013 року ОСОБА_3 звернулася в суд із
позовом до ОСОБА_4 про визнання майна
її особистою приватною власністю і
поділ майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя (а.с.21,85)

В обгрунтування вимог позивачка
вказувала, що меблевий гарнітур в
кімнату, вартістю 9 000 грн., гарнітур з
двох шаф - купе, вартістю 6 000 грн.,
пральна машина, вартістю 2 500 грн. є її
особистою власністю, оскільки вказане
майно було придбано нею і її батьками
до реєстрації шлюбу з відповідачем.
Кухонний гарнітур, вартістю 12 000 грн.,
хоча і був придбаний після реєстрації
шлюбу, однак його оплата була здійснена
із спільних коштів її та відповідача
лише в сумі 6 000 грн., другу половину
вартості гарнітуру оплати сім'я її
сестри, тому при поділі спільного майна
подружжя просила врахувати 50% вартості
кухонного гарнітура, а саме: 6000 грн.
Легковий автомобіль „КІА Sportage 3" за
спільною згодою з ОСОБА_4 проданий. Тому
позивачка просила визнати її особистою
приватною власністю меблевий гарнітур
в кімнату, вартістю 9 000 грн., гарнітур з
двох шаф - купе, вартістю 6 000 грн.,
пральну машину, вартістю 2 500 грн.

Спільне майно подружжя просила
поділити із застосуванням правил ч.2 ст.
70 СК України, відступити від засади
рівності часток подружжя і із
спільного майна виділити їй в натурі
фургон пасажирський „ FORD Transit PHA7", 2004
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
вартістю 89 650 грн.;відповідачу ОСОБА_4
виділити фургон малотоннажний „ MERCEDES -
BENZ 208D", 1991 року випуску, державний номер
НОМЕР_2, вартістю 40750 грн.; меблеву
стінку в коридор, вартістю 6 000 грн.;
велотренажер, вартістю 3 300 грн.; диван
розкладний, вартістю 2 000 грн.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 02 квітня 2014
року виділено ОСОБА_4 фургон
пасажирський „ FORD Transit PHA7", 2004 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
вартістю 89 650 грн.; фургон
малотоннажний „ MERCEDES - BENZ 208D", 1991 року
випуску, державний номер НОМЕР_2,
вартістю 40750 грн.; велотренажер,
вартістю 3 300 грн.; диван розкладний,
вартістю 2 000 грн., а всього майна на
суму 135 700 грн.

ОСОБА_3 виділено меблевий
гарнітур в коридор, вартістю 6 000 грн.;
меблевий гарнітур в кімнату, вартістю 9
000 грн.; враховано оплату 50% вартості
кухонного гарнітура - 6 000 грн.,
вартість легкового автомобіля „КІА
Sportage 3", 2012 року випуску, державний номер
НОМЕР_3 у сумі 193 000 грн., а всього на
суму 205 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір в сумі 1357 грн.

Додатковим рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 11 квітня 2014
року встановлено факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без
реєстрації шлюбу з липня 2008 року до 25
липня 2009 року.

В своїй апеляційній скарзі на рішення
суду від 02.04.2014 року ОСОБА_3 вказує, що
рішення суду не відповідає вимогам
ст.213 ЦПК України. Вважає, що висновки
суду першої інстанції про проживання
сторін однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з липня 2008 року є
необґрунтованими, оскільки ніяких
доказів спільного проживання,
наявності спільного бюджету суду не
було надано; судом також не встановлено
жодного доказу про продаж апелянткою
автомобіля „КІА Sportage 3", чи отримання
нею грошових коштів за такий продаж в
сумі 193 000 грн. Апелянтка вказує, що
спірний автомобіль вона не
відчужувала, автомобіль був переданий
в рахунок погашення боргу за борговим
зобов'язанням в сумі 5 000 доларів США,
який був укладений зі згоди ОСОБА_4 в
інтересах сім'ї та на її потреби.
Апелянт вказує, що суд проігнорував
вимоги ст.88 ЦПК України і не стягнув з
ОСОБА_4 на її користь понесені нею
витрати по оплаті судового збору.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав та
мотивів.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідно до ст.213 ЦПК
України має бути законним і
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам закону, а доводи
апеляційної скарги спростовуються
наступним.

Відповідно до ч.1 ст.57 Сімейного кодексу
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним до шлюбу.

Статтею 74 СК України встановлено, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або у будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На означене майно поширюються
положення глави 8 СК України про право
спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. Дружина та чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу(ч.1 ст.60,
ст.63, ч.1 ст.69 СК України)

Встановлено, що сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2009
року, мають малолітніх дітей: доньку
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_2.

З серпня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3
припинили спільне проживання і ведення
спільного господарства, і ці обставини
сторонами не оспорюються.

Судом першої інстанції також
встановлено, що до реєстрації шлюбу
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали однією
сім'єю у квартирі АДРЕСА_1 з липня 2008
року. Ці обставини об'єктивно
підтверджено показаннями свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яка доводиться рідною
сестрою ОСОБА_3, і яка зі своєю сім'єю
також проживає у АДРЕСА_1.

З'ясувавши повно і всебічно обставини,
на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень, та
дослідивши надані сторонами докази,
суд першої інстанції правильно
визначив обсяг спільно нажитого
сторонами майна і дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
меблевий гарнітур в кімнату, вартістю 9
000 грн., є об'єктом права спільної
сумісної власності сторін, оскільки
набутий ними за час спільного
проживання однією сім'єю до реєстрації
шлюбу. Крім цього, судом підставно
визнано спільним майном подружжя, яке
придбано було сторонами після
реєстрації шлюбу, фургон пасажирський
„ FORD Transit PHA7", 2004 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, вартістю 89 650 грн.; фургон
малотоннажний „ MERCEDES - BENZ 208D", 1991 року
випуску, державний номер НОМЕР_2,
вартістю 40750 грн.; велотренажер,
вартістю 3 300 грн.; диван розкладний,
вартістю 2 000 грн.; меблевий гарнітур в
коридор, вартістю 6 000 грн.; враховано
оплату 50% вартості кухонного гарнітура
- 6 000 грн., вартість легкового
автомобіля „КІА Sportage 3", 2012 року
випуску, державний номер НОМЕР_3 у сумі
193 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
меблевий гарнітур в кімнату, вартістю
9000 грн. є власністю батьків ОСОБА_3 не
ґрунтуються на належних та допустимих
доказах, і спростовуються показаннями
свідка ОСОБА_9

Згідно роз'яснень, даних в п.22 постанови
№ 11 Пленуму Верховного суду України
від 21 грудня 2007 року „Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", вартість майна, що підлягає
поділу, визначається за погодженням
між подружжям, а при недосягненні згоди
- виходячи з дійсної його вартості на
час розгляду справи.

Як видно із матеріалів справи вартість
спірного майна було визначено
позивачем - відповідачем ОСОБА_4, і з
цією вартістю ОСОБА_3 погодилась, про що
письмово зазначила у своєму клопотанні
до суду (а.с.86)

Цими обставинами спростовуються
доводи апеляційної скарги про те, що
вартість майна не відповідає
дійсності.

Судом першої інстанції об'єктивно
встановлено, що в період шлюбу у травні
2012 року сторонами було придбано
автомобіль „КІА Sportage 3", 2012 року
випуску, державний номер НОМЕР_3,
вартістю 187 450 грн., і який після
припинення спільного проживання
сторін був реалізований ОСОБА_3 за 193 000
грн., що підтверджується наявною у
справі довідкою - рахунком № 221222 від
09.09.2013 року (а.с.122-127)

Цими обставинами спростовуються
доводи апеляційної скарги про те, що
грошових коштів від реалізації
автомобіля ОСОБА_3 не отримувала.

Колегія суддів вважає, що сума 193 000
грн. від реалізації автомобіля „КІА
Sportage 3" підставно врахована судом
першої інстанції при поділі спільного
майна подружжя, оскільки автомобіль
був реалізований ОСОБА_3 після
припинення спільного проживання
сторін, тому його реалізація могла
масти місце лише за згодою ОСОБА_4 Однак
під час розгляду справи не добуто
належних та допустимих доказів того, що
при продажу автомобіля ОСОБА_3 діяла за
згодою ОСОБА_4

Як видно з наявних у справі
письмових доказів ОСОБА_4 віднесений до
2 категорії постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи (а.с.10)

Відповідно до п.10 ст. 5 Закону України
„Про судовий збір" від сплати судового
збору звільняються позивачі -
громадяни, які віднесені до 1 та 2
категорії постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

З урахуванням цих обставин у суду
першої інстанції не було правових
підстав для стягнення із ОСОБА_4
понесених ОСОБА_3 судових витрат по
оплаті судового збору при подачі нею
позовної заяви.

На підставі наведеного колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для скасування чи
зміни рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 02 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча:підпис

Судді:підписи

Копія вірна. Суддя апеляційного суду
О.Кізюн