АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-791/1781/2014 р.
інстанції Кузьміна О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року травня місяця « 29» дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Прокопчук Л.П.Суддів:Борко
А.Л., Бездрабко В.О.При
секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 -
представника ОСОБА_6 на рішення
Суворовського районного суду
м.Херсона від 22 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
припинення права власності на частку у
спільному майні, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що їй на праві власності належить
2/3 частини житлового будинку з
господарчими та побутовими будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1, інші - 1/3 частина
цього ж будинку належить відповідачці
ОСОБА_7

В таких же частинах їм належить і
земельна ділянка, на якій розташований
спірний будинок.

Відповідачка в будинку не проживає з 1998
року т.я постійно проживає з родиною в
Італії, її частка є незначною, річ
неподільною, між ними склалися складні
і суперечливі відносини у зв'язку з чим
спільне володіння і користування
будинком неможливе.

Оскільки припинення права власності не
завдасть відповідачці істотної шкоди,
посилаючись на вимоги ст.365 ЦК України,
позивачка просила припинити право
власності ОСОБА_7 на 1/3 частини
житлового будинку та земельної ділянки
та визнати за нею право власності на це
майно.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 22 квітня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про припинення права власності на
частку у спільному майні відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник позивача ОСОБА_5 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просила його
скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити позов.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_6 та її представник
апеляційну скаргу підтримали з
підстав, викладених у ній, просили
рішення суду скасувати.

Належним чином повідомлена
відповідачка в судове засідання не
з'явилась, про причини неявки суд не
повідомила, що є підставою згідно ст.305
ЦПК України для розгляду справи у її
відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Зі змісту зазначеної норми випливає, що
припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України випадку,
але лише в тому разі, коли таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї .

Відмовляючи позивачці ОСОБА_6 у
задоволенні її вимог про припинення
права власності ОСОБА_7 на 1/3 частини
житлового будинку та земельної
ділянки, що знаходиться у АДРЕСА_1, суд
першої інстанції підставно виходив з
того, що позивачкою не доведено
неможливість спільного володіння та
користування спірним домоволодінням,
відповідачка зареєстрована в ньому,
іншого житла не має і припинення права
власності на нього завдасть їй
істотної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки правильно
визначившись з характером спірних
правовідносин, суд вірно застосував до
них норми матеріального права і дав
належну оцінку зібраним у справі
доказам.

Що стосується доводів апеляційної
скарги, то вони є такими, що висновків
суду не спростовують.

Так, посилання апелянта на висновок
судової будівельно-технічної
експертизи від 19.03.2014 року, в якій за
твердженням представника позивачки
визначено, що частка ОСОБА_7 є незначною
і не може бути виділена в натурі та є
неподільною, колегією суддів не
приймається до уваги, виходячи з того,
що у висновку не йдеться про те, що
частка відповідачки є незначною.

Питання чи є частка у майні незначною
слід вирішувати з урахуванням обставин
даної справи.

Матеріалами справи підтверджено, що
спірний житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами має загальну
площу 68,3 м2 , житлову - 53 м2 , тому
відповідачці відповідно до її 1/3
частини належить загальної площі 22,8 м2 ,
житлової - 17,7м2 .

Вказана частка на думку колегії не є
незначною.

З висновком судової
будівельно-технічної експертизи про
неподільність будинку через
неможливість виділення 1/3 частини в
натурі, колегія суддів не може
погодитися, оскільки такий висновок
експертом зроблено на підставі пункту
2.24 ДБН В.2.2.- 15-2005, який не може бути
застосований, виходячи з того, що
згаданий пункт ДБН, згідно з пунктом 1
наказу Держкомітету України з
будівництва і архітектури №175 від
28.09.2005 року набрав чинності з 01.01.2006 року
і не підлягає застосуванню у разі
вирішення спорів щодо будинків, які
були побудовані до цієї дати. Спірний
житловий будинок побудовано за даними
технічного паспорта у 1972 році (а.с.40)
тому висновок експерта є передчасним,
інших підстав неподільності житлового
будинку у висновку не зазначено.

Доводи скарги про те, що між сторонами
склалися неприязне ні стосунки, що
унеможливлює їх спільне користування
житловим будинком також позивачкою не
доведено.

У позовній заяві ОСОБА_7, яка ухвалою
Суворовського районного суду м.Херсона
від 22 квітня 2014 року залишена без
розгляду, не йдеться, як то стверджує
апелянт, про неприязненні стосунки з
позивачкою, натомість із постанови про
відмову у порушенні кримінальної
справи від 03.06.2011 року вбачається, що у
ОСОБА_7 виникла сварка з квартирантами,
що проживали в будинку, а в заяві до
райвідділу внутрішніх справ від 10.06.2013
року зазначала про те, що позивачка
чинить перешкоди у доступі до
належного їй майна.

Крім того, вказуючи, що відповідачка з
1998 року проживає в Італії і вкрай рідко
приїздить до Херсона позивачка також
не довела, яким чином, за встановлених
умов, у них склалися неприязненні
стосунки, зважаючи на те, що позивачка
стала власником 2/3 частин житлового
будинку з 11.06.2013 року, а ОСОБА_7 1/3
частини цього ж будинку - з 25.02.2011 року.

Судом першої інстанції питання
наявності у відповідачки іншого житла
з'ясовувалося, ОСОБА_7 його немає,
прописана в спірному будинку, а так як
передбачається її виселення, то за
відсутності у неї іншого помешкання не
виключає нанесення їй істотної шкоди.

Отже, відмовляючи позивачці у
задоволенні її вимог про припинення
права власності ОСОБА_7 на 1/3 частину
житлового будинку та земельної
ділянки, суд ухвалив законне і
обґрунтоване рішення, відтак підстав
для задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
представника ОСОБА_6 відхилити,
рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 22 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього ж часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя:
Л.П.Прокопчук