Справа №591/1184/14 Головуючий у суді у 1
інстанції - БурдаБ.В.Номер провадження
22-ц/788/697/14 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Маслова В. О., Сибільової Л. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Зарічного районного суду м.
Суми від 11 березня 2014 року

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3
на дії старшого державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Сумського міського управління юстиції
Шевченко Володимира Володимировича,

при виконанні рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 20 грудня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про стягнення коштів -

в с т а н о в и
л а :

25 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищеназваною скаргою,
посилаючись на те, що при проведенні
уцінки арештованого майна були
порушені вимоги ЗУ "Про виконавче
провадження" та його права, як
стягувача у виконавчому провадженні, і
просив суд :

- визнати протиправними дії державного
виконавця відділу ДВС Сумського
міського управління юстиції щодо
складання акту переоцінки частини
майна, а саме, 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1 та акту переоцінки 15/100 частин
одноповерхового житлового будинку по
АДРЕСА_7;

- скасувати акт переоцінки названого
майна.

При цьому ОСОБА_3 посилався на те, що з
початку проведення процедури продажу
описаного майна на прилюдних торгах
він звертався до державного виконавця
з клопотанням про те, щоб загальний
розмір уцінки вказаного нерухомого
майна не перевищував 15% від початкової
ціни майна, а також повідомляв про те,
що у разі, якщо майно з прилюдних торгів
не буде реалізоване, він має намір і
повідомляє про свою готовність
залишити майно боржника за собою в
рахунок погашення заборгованості за
первісною його вартістю. Такі листи він
надсилав державному виконавцю
неодноразово, протягом всього часу
виконавчого провадження. Не дивлячись
на його клопотання, він отримав
повідомлення про уцінку майна боржника
на 45 % від його початкової вартості.

ОСОБА_3 посилався на те, що такі дії
державного виконавця порушують його
права як стягувача, суперечать вимогам
ст.ст. 1, 6 Закону України ЗУ "Про
виконавче провадження".

Зазначає, що виходячи з аналізу норм
Закону України "Про виконавче
провадження", метою виконавчого
провадження є примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) в повному обсязі.
Виконавчі дії мають бути спрямовані на
максимально можливе виконання рішення
суду, при цьому державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, в тому числі і його
прав, як стягувача у виконавчому
провадженні. Натомість, переоцінка
майна боржника до 45% від початкової
його вартості, як зазначає ОСОБА_3,
жодним чином не забезпечувала
максимально можливе виконання рішення
Зарічного районного суду м. Суми від
20.12.2012 р., чим порушуються його права та
законні інтереси.

Ухвалою суду від 11 березня 2014 року в
задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії
старшого державного виконавця відділу
ДВС Сумського міського управління
юстиції Шевченко В.В. відмовлено у
зв'язку з її необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування ухвали суду і
постановлення нової ухвали про
задоволення скарги з тих підстав, що
судом неповно з'ясовані обставини, що
мають значення для справи, що у справі
не були доведені обставини, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, що висновки суду не
відповідають обставинам справи та що
судом були порушені норми
матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 20 грудня 2012 року стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 421 385,14 грн.
боргу та 3 326,30 в рахунок відшкодування
понесених по справі судових витрат (а.с.
6-9).

На підставі рішення суду та виданого
виконавчого листа, постановою від 27
лютого 2013 року державного виконавця
відділу ДВС Сумського міського
управління юстиції було відкрите
виконавче провадження № 36813214.

В ході проведення виконавчих дій
державним виконавцем було виявлено
належне боржнику майно, яке було
описане й арештоване : 1/3 частина
квартири АДРЕСА_1 та 15/100 частин
одноповерхового будинку по АДРЕСА_7.

Під час проведення виконавчих дій була
визначена початкова вартість
названого майна:

- вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1
склала 174183,33 грн.;

- вартість 15/100 частин одноповерхового
будинку по АДРЕСА_7 склала 117630 грн.

23 грудня 2013 року між відділом ДВС
Сумського міського управління юстиції
і філією ПП «Нива - В.Ш.» були укладені
договори про надання послуг по
організації і проведенню прилюдних
торгів із реалізації арештованого
нерухомого майна - 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1 та 15/100 частин одноповерхового
будинку по АДРЕСА_7 (а.с. 33-38).

Однак прилюдні торги, проведені 11 січня
2014 року, не відбулися у зв'язку з
відсутністю покупців.

14 січня 2014 року державний виконавець
провів відповідно до ст. 62 Закону
України "Про виконавче провадження"
уцінку вищеназваного майна на 5%, в
результаті чого вартість вказаного
майна зменшилась.

Проте повторні прилюдні торги не
відбулися у зв'язку з відсутністю
покупців.

18 листопада 2013 року ОСОБА_3 звертався до
відділу ДВС Сумського міського
управління юстиції з клопотанням не
перевищувати загальний розмір уцінки
майна більше ніж на 15 % , а також
повідомив про те, що у разі
нереалізації майна з прилюдних торгів
він готовий залишити майно боржника за
собою в рахунок погашення
заборгованості боржника перед ним у
відповідності до ст. 62 ЗУ "Про виконавче
провадження", тобто за початковою його
вартістю.

З аналогічними клопотаннями та заявою
про намір залишити майно боржника за
собою в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_3 звертався до
державного виконавця 14 січня 2014 року та
18 лютого 2014 року (а.с. 12-14).

14 лютого 2014 року боржник (ОСОБА_5)
звернувся до відділу ДВС Сумського
міського управління юстиції з
проханням провести переоцінку
вищезазначеного нерухомого майна з
уцінкою його на 50 % (а.с. 39).

18 лютого 2014 року державний виконавець
провів повторну уцінку вищеназваного
майна до 45 %, в результаті чого вартість
майна була знижена:

- вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 з
174183,33 грн. зменшилась до 95800,83 грн.

- вартість 15/100 частин одноповерхового
будинку по АДРЕСА_7 з 117630 грн.
зменшилась до 64696,50 грн. (а.с. 40-41).

13 березня 2014 року відбулись треті
прилюдні торги з реалізації
вищеназваного арештованого нерухомого
майна, за результатами якого назване
майно було куплене ОСОБА_6 ( сином
боржника) ( ас. 93-95).

З матеріалів справи також вбачається,
що виручені від продажу майна ОСОБА_5
кошти - 147835,00 грн. надійшли на
депозитний рахунок відділу ДВС
Сумського міського управління юстиції
та за відповідним платіжним дорученням
перераховані на рахунок ОСОБА_3 Проте
на час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції назване
платіжне доручення не виконане.

На запит до Управління державної
казначейської служби України у м. Суми
про терміни виконання платіжного
доручення ОСОБА_3 отримав відповідь, у
якій цей термін не зазначений, більш
того, йому було повідомлено, що при
проведенні видатків органи Державної
казначейської служби України з метою
уникнення соціальної напруги
забезпечують виконання, насамперед,
захищених статей видатків, визначених
Бюджетним кодексом України, а саме:
оплата праці працівників бюджетних
установ, нарахування на заробітну
плату, придбання медикаментів та
перев'язувальних матеріалів,
забезпечення продуктами харчування і
т.і., а всього 17 статей.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з того, що
скаржником не доведено вказаних ним
порушень його прав при здійсненні
державним виконавцем виконавчих дій
щодо уцінки арештованого майна.

Проте повністю з такими висновками
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені без повного та всебічного
з'ясування дійсних обставин справи та
належної оцінки доказів. При цьому
колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
державну виконавчу службу" завданням
державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

За статтею 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню .

Згідно ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Статтею 62 Закону України "Про виконавче
провадження" визначений порядок
реалізації майна, на яке звернено
стягнення :

1. Реалізація арештованого майна, крім
майна, вилученого з обігу згідно із
законом, та майна, зазначеного в
частині восьмій статті 57 цього Закону,
здійснюється шляхом його продажу на
прилюдних торгах, аукціонах або на
комісійних умовах.

2. Нерухоме майно, транспортні засоби,
повітряні, морські та річкові судна
реалізуються виключно на прилюдних
торгах (аукціонах).

3. Майно передається на реалізацію за
ціною та в порядку, визначеними статтею
58 цього Закону.

5. Не реалізоване на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах
протягом двох місяців майно підлягає
уцінці державним виконавцем, що
проводиться в десятиденний строк з дня
визнання прилюдних торгів чи аукціону
такими, що не відбулися, або закінчення
двомісячного строку реалізації майна
на комісійних умовах. Майно може бути
уцінене не більш як на 30 відсотків. У
разі нереалізації майна в місячний
строк з дня проведення уцінки воно
повторно уцінюється в такому самому
порядку, але не більш як на 50 відсотків
початкової вартості майна.

6. У разі якщо в місячний строк з дня
проведення повторної уцінки майно не
реалізовано на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах,
державний виконавець повідомляє про це
стягувачу і пропонує йому вирішити
питання про залишення за собою
нереалізованого майна, крім майна,
конфіскованого за рішенням суду.

7. У разі якщо стягувач у
п'ятнадцятиденний строк з дня
отримання повідомлення державного
виконавця письмово не заявив про своє
бажання залишити за собою
нереалізоване майно, арешт з майна
знімається і воно повертається
боржникові. У разі відсутності в
боржника іншого майна, на яке може бути
звернено стягнення, виконавчий
документ повертається стягувачу без
виконання.

9. Майно передається стягувачу за ціною,
що дорівнює початковій вартості майна,
за якою воно передавалося на
реалізацію. Про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу
державний виконавець виносить
постанову, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. За
фактом такої передачі державний
виконавець складає акт. Постанова та
акт є підставами для подальшого
оформлення стягувачем права власності
на це майно.

Аналогічні положення містяться у
"Інструкції з організації примусового
виконання рішень", затв. наказом
Міністерства юстиції України 02.04.2012 N
512/5 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 02 квітня 2012 р. за N 489/20802.

Відповідно до ст. 14 ЦІПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Постановлюючи нову ухвалу у даній
справі, колегія суддів виходить з того,
що перш за все при розгляді скарги на
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця суд має
враховувати те, що принципом
цивільного судочинства є
виконуваність рішення суду, а у статті
14 ЦПК визначені ознаки обов'язковості
судових рішень. Крім того, виконання
рішення суду є елементом справедливого
судового розгляду, передбаченого
статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод.

Слід також зазначити, що верховенство
права - це не лише дотримання приписів
законів, постанов, указів, розпоряджень
та інших нормативно-правових актів, що
видані уповноваженими суб'єктами
відповідно до встановленої процедури.
Верховенство права - це дотримання норм
права, які не завжди мають форму з чітко
встановленими межами; це легітимно
визнані засади, що встановлюють певні
механізми регулювання суспільних
відносин, засновані на нормах
законодавчих актів та дусі
справедливості.

Одним із загальних принципів
діяльності суб'єктів виконавчого
провадження виступає принцип
законності. Дотримання законності в
діяльності Державної виконавчої
служби, забезпечується, зокрема,
прийняттям управлінських рішень
посадовими особами Державної
виконавчої служби не лише відповідно
до "букви закону", тобто чинного
законодавства та підзаконних
нормативних актів, але й "духу закону",
тобто принципів права, згідно з якими і
були прийняті відповідні норми чи
рішення. Остання ознака є особливо
важливою через наявність в органах
Державної виконавчої служби такої
характерної можливості як свобода
адміністративного розсуду.

Як зазначалось вище, виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, зазначених у цьому
Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів. Державний
виконавець зобов'язаний вжити заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії ( ст.ст. 1,5 Закону України
"Про виконавче провадження").

Крім того, виконання судових рішень - це
заключна стадія цивільного процесу, а
саме, заключний етап у процесі
реалізації захисту цивільних прав, у
даному разі - порушених прав ОСОБА_3
Отже, перевіряючи обґрунтованість
доводів, викладених у скарзі, колегія
суддів оцінює вчинені оскаржувані
виконавчі дії не тільки з точки зору
формального дотримання вимог закону,
але й перевіряє їх з точки зору
дотримання положення статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду й
належного виконання рішення суду,
тобто з точки зору спрямованості усіх
виконавчих дій на досягнення
остаточної мети - максимально
можливого виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Уцінка арештованого нерухомого майна
була проведена в межах розмірів,
передбачених ч.5 ст. 62 Закону України
"Про виконавче провадження", а тому
формальних підстав для визнання
незаконними дій державного виконавця
відділу ДВС Сумського міського
управління юстиції щодо складання
актів переоцінки від 18 лютого 2014 року 1/3
частини квартири АДРЕСА_1 та 15/100
частини одноповерхового житлового
будинку по АДРЕСА_7, - не вбачається.

Проте, вбачається, що визначення на
законодавчому рівні розміру уцінки
майна до 50 відсотків його початкової
вартості передбачає необхідність
враховувати у кожному конкретному
випадку усі обставини, які стосуються
питання реалізації арештованого майна.

Колегія суддів вважає такими, що
заслуговують на увагу доводи скарги
ОСОБА_3 про те, що відсоток уцінки
нерухомого майна боржника був
визначений без урахування конкретних
обставин виконавчого провадження. Не
були враховані, зокрема, наступні
обставини: характеристики нерухомого
майна, клопотання боржника про
максимальну уцінку майна, з якого
вбачався його інтерес до викупу майна
на прилюдних торгах; клопотання
стягувача про проведення уцінки майна
не більше, ніж на 15 %, а також його
готовність залишити майно боржника за
собою в рахунок погашення
заборгованості боржника перед ним
відповідно до ст. 62 ЗУ "Про виконавче
провадження", тобто за початковою його
вартістю.

Крім того, виглядають переконливими
доводи ОСОБА_3 про те, що другі прилюдні
торги не були останньо можливим
заходом захисту його порушеного права,
оскільки залишався ще один
передбачений законом спосіб виконання
рішення суду, ухваленого на його
користь, - залишення за ним
нереалізованого майна, свою згоду на це
він неодноразово підтверджував під час
реалізації арештованого майна.

При цьому слід враховувати, що
задоволення клопотання ОСОБА_3 про
проведення уцінки майна не більше, ніж
на 15 %, сприяло б досягненню основної
мети виконавчого провадження, а саме,
виконанню рішення суду про стягнення
заборгованості у максимальному її
розмірі, а у разі, якщо б арештоване
майно не було реалізоване на прилюдних
торгах та залишилось би за стягувачем
за ціною, що дорівнює початковій його
вартості (у відповідності до ч.ч.6, 9 ст. 62
ЗУ "Про виконавче провадження"), то в
такому разі були б максимально
захищені як права стягувача, так і
права боржника у даному виконавчому
проваджені :

- при виконанні рішення суду ОСОБА_3
отримав би в рахунок стягнутих на його
користь 424711 грн. 30 коп. максимально
можливу суму від арештованого майна
боржника;

- такими способами реалізації
арештованого майна боржника (ОСОБА_5)
був би досягнутий максимальний ступінь
погашення його боргу, що відповідає
інтересам боржника у виконавчому
провадженні : реалізація майна на
прилюдних торгах за максимально
більшою його вартістю або надання
ОСОБА_3 права на придбання майна за
початковою його ціною має для боржника
суттєве значення для визначення
розміру коштів, які будуть спрямовані
для погашення його заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ "Про виконавче
провадження" сторони виконавчого
провадження мають право, зокрема,
заявляти клопотання, брати участь у
провадженні виконавчих дій, давати
усні та письмові пояснення,
висловлювати свої доводи та міркування
з усіх питань, що виникають у ході
виконавчого провадження, у тому числі
під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що при вирішення питання про
уцінку майна боржника на 45 % не були
враховані всі обставини виконавчого
провадження, які мали відношення до
вирішення названого питання, та не у
повній мірі були враховані всі заяви і
клопотання сторін виконавчого
провадження, а тому скарга про визнання
незаконними і скасування актів
переоцінки від 18 лютого 2014 року 1/3
частини квартири АДРЕСА_1 та 15/100
частини одноповерхового житлового
будинку по АДРЕСА_7, - підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.303, п.2 ч.2 ст. 307, ст.ст. 312,
313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми
від 11 березня 2014 року скасувати і
постановити нову ухвалу.

Визнати незаконними і скасувати :

акт переоцінки від 18 лютого 2014 року 1/3
частини квартири за адресою: АДРЕСА_1,
яка належить ОСОБА_5,

та акт переоцінки від 18 лютого 2014 року
15/100 частини одноповерхового житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_7, яка
належить ОСОБА_5.

В іншій частині у задоволенні скарги
відмовити у зв'язку з її
необгрунтованістю.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -