У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук
Н.М.,

при секретарі судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду в місті Рівному
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
рішення Острозького районного суду
Рівненської області від 16 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про часткове стягнення
безпідставно отриманого майна,-

в с т а
н о в и л а :

Рішенням Острозького районного
суду Рівненської області від 16 квітня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 на
підставі довіреності, виданої 23.01.2014
року, посвідченої нотаріусом
Ногинського нотаріального округу
Московської області, подав апеляційну
скаргу в якій вказує на те, що рішення є
незаконним, оскільки прийняте з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, а висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи. Зазначає, що встановлюючи факт,
що правовою підставою для отримання
відповідачем грошових коштів були
домовленості між сторонами про
передачу коштів для придбання будинку
для спільної доньки позивача та
відповідачки, суд не взяв до уваги
правила допустимості доказів,
визначені ч.1 ст.218 ЦК України.
Посилаючись у рішенні на свідчення
свідків, суд вказує на наявність між
сторонами домовленостей щодо
придбання будинку дитині, у зв»язку з
чим обґрунтовує наявність правочину
недопустимими доказами. Суд не
врахував, що будинок був придбаний на
ім»я ОСОБА_3, а не дитини позивача, що
спростовує факт існування таких
домовленостей. Стверджує, що суд
неправильно викладає у рішенні
пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та
те, що суд не врахував того, що дії
позивача щодо передачі коштів не можна
тлумачити як дії спрямовані на
виконання правочину, природа якого
судом не була встановлена.

Просить скасувати оскаржуване
рішення і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_3 вказує, що рішення
Острозького районного суду
Рівненської області від 16 квітня 2014
року вважає законним і обґрунтованим,
таким, що було ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, оскільки під час розгляду даної
справи судом першої інстанції було

________________________________________________________________________
________

Справа №567/259/14-ц
Головуючий у 1
інстанції - А.О. Венгерчук

Провадження №22-ц/787/1113/2014
Суддя-доповідач -
З.М.Максимчук

повністю дотримано вимоги
матеріального та процесуального права,
дано належну правову оцінку повно і
всебічно з»ясованим обставинам, на які
сторони послалися як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, беручи до уваги пояснення
учасників процесу, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
правовідносини сторін регулюються
нормами зобов»язального права, які
застосовуються до окремих видів угод, а
не статтею 1212 ЦК України, на яку
посилався позивач як на підставу
позовних вимог. У разі виникнення спору
стосовно набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав договірний характер
правовідносин виключає можливість
застосування до них судом положень ч.1
ст. 1212 ЦК України, у тому числі і щодо
зобов»язання повернути майно
потерпілому.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, так як він ґрунтується
на обставинах справи, доказах, які
надані сторонами, та відповідає нормам
матеріального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залищає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції
встановлено, що у сторін по справі є
спільна донька, батьком якої у
свідоцтві про народження записано
ОСОБА_1 Відповідачка ОСОБА_3 і ОСОБА_7, їх
спільна дочка, проживали в квартирі
АДРЕСА_1. У зв»язку з тим, що між
сторонами виникли погані відносини
позивач звернувся до суду про усунення
перешкод у користуванні квартирою
шляхом виселення відповідачки.
Зважаючи на свої батьківські почуття,
надав відповідачці 30 000 дол. США для
придбання нею іншого житла для
проживання в ньому відповідачки з
неповнолітньою дочкою. В подальшому,
взаємовідносини не покращились і
ОСОБА_1став вимагати повернення
грошових коштів.

Як вбачається із розписки,
30.11.2012 року ОСОБА_3 отримала кошти на
придбання будинку у ОСОБА_4 в розмірі 30
000 дол. США.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
/потерпілого/ без достатньої правової
підстави /безпідставно набуте майно/,
зобов»язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов»язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що відповідачка набула майно за
існування достатніх правових підстав,
у спосіб, що не суперечить цивільному
законодавству, з метою його зберігання
та передачі для придбання будинку.
Грошові кошти не передавались у
власність чи користування, їх було
отримано не як позику чи оплату за
надані послуги згідно з договором, а
лише як предмет договору. А тому доводи
позивача про безпідставність
набування відповідачкою, переданих їй
ним грошових коштів у сумі 30 000 дол.США
є необґрунтованими і його вимоги про
стягнення грошової суми в розмірі 24360
гривень, що еквівалентно 2559,39 доларам
США, тобто частини суми, задоволенню не
підлягають

Посилання в апеляційній
скарзі на те, що встановлюючи факт, що
правовою підставою для отримання
відповідачем майна були домовленості
між сторонами про передачу коштів для
придбання будинку для спільної доньки
позивача та відповідача, суд не взяв до
уваги правила допустимості доказів,
визначені ч.1 ст.218 ЦК України, на думку
колегії суддів є безпідставним,
оскільки вони спростовуються
матеріалами справи та доказами, яким
суд першої інстанції надав належної
оцінки.

Зокрема, окрім пояснень
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в
судовому засіданні досліджені копії
позовних заяв про усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом
виселення ОСОБА_3, ухвали суду про
відкриття провадження у справах за
вищевказаними позовами та рішення
Острозького районного суду
Рівненської області від 20 серпня 2013
року про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання
неповнолітньої дитини ОСОБА_7

Переконливих доказів того, що
грошові кошти надавались за умови
повернення, тобто в борг, позивачем
суду не надано, тому твердження
апелянта, що відповідачка набула та
зберігала у себе грошові кошти, надані
ним, без достатньої правової підстави,
не заслуговують на увагу колегії
суддів. Із тексту самої розписки
вбачається, що ОСОБА_3 кошти отримала
для придбання житлового будинку у
ОСОБА_4, тобто отримала кошти на
вчинення певної дії.

Доводи апеляційної скарги про те, що
дії позивача щодо передачі коштів не
можна тлумачити як дії спрямовані на
виконання правочину, природа якого
судом не була встановлена, на думку
колегії суддів, не спростовують
висновку суду про те, що усна
домовленість сторін про надання коштів
позивачем відповідачці для купівлі
житлового будинку є достатньою та
належною правовою підставою набуття
майна /отримання грошей/.

Відповідно до ч.2 ст. 205 ЦК України
правочин, для якого законом не
встановлена обов»язкова форма,
вважається вчиненим, якщо поведінка
сторін засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, які являються безумовною
підставою для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Острозького
районного суду Рівненської області від
16 квітня 2014 року по цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
З.М.Максимчук

Судді:
М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук