Справа № 761/993/13- ц
Провадження №2/761/152/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Панченко
І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Першого
заступника прокурора Шевченківського
району м. Києва в інтересах ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, 3-тя особа: приватний нотаріус
ОСОБА_7 про визнання договору
недійсним, визнання права власності,
витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора
Шевченківського району м. Києва
звернувся до суду з позовом в інтересах
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-тя особа: приватний
нотаріус ОСОБА_7, в якому просив визнати
недійсним договір купівлі продажу,
укладений 01.02.12 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 право власності на 54/100 частки
квартири АДРЕСА_1; витребувати з
володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 54/100 частки квартири
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що рішенням Постійно
діючого третейського суду при
асоціації «Правовий захист» від 20.01.09 у
справі №02/10/2009 задоволено позов ОСОБА_4,
визнано дійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна - 54/100
частки квартири АДРЕСА_1, укладений
11.11.08 р. між останнім та ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, та право власності ОСОБА_4 на
нього.

Крім того, рішенням Брянківського
міського суду Луганської області від
14.12.11 р. у справі № 2-1121/2011 визнано за
ОСОБА_4 право власності на 54/100 частки
вищевказаної квартири.

У подальшому ОСОБА_4 відчужив зазначене
майно ОСОБА_5 за Договором
купівлі-продажу від 01.02.12 року.

В свою чергу ОСОБА_5 продала вказане
майно ОСОБА_6 відповідно до договору
купівлі-продажу від 25.02.12 р.

Разом з тим, СВ Шевченківського РУ ГУ
МВС України в м. Києві 19.12.12 р. внесено до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань відомості про вчинення
кримінальних правопорушень,
передбачених ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 289,
ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 356 КК України. Потерпілим
у даному кримінальному провадженню
визнано ОСОБА_3

У ході досудового розслідування,
встановлено, що ОСОБА_4 за домовленістю
із невстановленою слідством особою за
грошову винагороду підписував
договори купівлі - продажу вказаного
нерухомого майна без наміру набуття
(відчуження) права власності на нього,
не сплачуючи та не отримуючи кошти за
нього.

Згідно зі ст. 121 Конституції України
представництво інтересів громадянина
або держави в суді покладено на органи
прокуратури України.

Відповідно до ч. 2 ст. 36-1 Закону України"
«Про прокуратуру», підставою
представництва у суді інтересів
громадянина є його неспроможність
через фізичний стан, недосягнення
повноліття, похилий вік,
недієздатність або обмежену
дієздатність самостійно захистити
свої порушені чи оспорювані права або
реалізувати процесуальні
повноваження.

ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, неодноразово
перебували на лікуванні в
психіатричних закладах, перебувають на
обліку у лікаря психіатра, неспроможні
самостійно захистити свої порушені
права та реалізувати процесуальні
повноваження, що є підставою для
представництва прокурором їх
інтересів у суді.

В судовому засіданні прокурор
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі з підстав, викладених в ньому.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
судового засідання не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином, тому суд
вважає за можливе розглядати справу за
їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 проти
задоволення позову не заперечував та
пояснив, що з позивачами знайомими він
не був, під час розгляду справи в
третейському суді присутнім не був,
договір купівлі продажу від 01.02.12 року
між ним та ОСОБА_5 не укладав.

Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилась, про час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином в розумінні ч. 5 ст. 74 УПК України,
тому суд вважає за можливе розглянути
справу у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_6
проти задоволення позову заперечував
посилаючись на те, що договір
купівлі-продажу укладений між ОСОБА_6
та ОСОБА_5 відповідно до чинного
законодавства, і він є добросовісним
набувачем за вказаним договором.

Третя особа приватний нотаріус
ОСОБА_7 проти задоволення позову
заперечувала та пояснила, що спірний
договір було посвідчено нею відповідно
до діючого законодавства.

Суд, вислухавши пояснення сторін
та третьої особи, допитавши свідка,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступного.

Судом встановлено, що рішенням
Постійно діючого третейського суду при
асоціації «Правовий захист» від 20.01.09 у
справі №02/10/2009 задоволено позов ОСОБА_4
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3. Даним
рішенням визнано дійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна - 54/100
частки квартири АДРЕСА_1, укладений
11.11.08 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на 54/100 частки квартири
АДРЕСА_1.

Рішенням Брянківського міського
суду Луганської області від 14.12.2011 року
задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_10 і
ОСОБА_11 задоволено та визнано за ОСОБА_4
право власності на 54/100 частини
квартири за адресою: АДРЕСА_1. Вказане
рішення суду оскаржено ОСОБА_4 до
Апеляційного суду Луганської області,
проте відомості, щодо розгляду
апеляційної скарги в матеріалах справи
відсутні.

01.02.2012 року ОСОБА_4 відповідно до
договору купівлі продажу продав
належні йому на праві власності 54/100
частки квартири АДРЕСА_1, посвідченого
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за № 294
ОСОБА_5, яка в свою чергу відповідно до
договору купівлі-продажу від 25.02.2012
року, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за № 531,
продала належні їй на праві власності
54/100 частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6.

19 грудня 2012 р. СВ Шевченківського РУ ГУ
МВС України в м. Києві внесено до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань відомості про вчинення
кримінальних правопорушень,
передбачених ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 289,
ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 356 КК України. Потерпілим
у кримінальному провадженні №
0001517 від 19.12.2012 р. визнано ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_4 в якості свідка,
пояснив, що на прохання його
роботодавця, він погодився оформити на
себе квартиру, при цьому власні кошти
за неї він не сплачував, а за вказану
послугу йому повинні були заплатити 500
доларів США. Для оформлення купівлі
квартири ним були підписані чисті
аркуші паперу. Пізніше він разом з
малознайомим йому чоловіком поїхали до
нотаріуса. Перебуваючи у нотаріуса,
йому стало зрозуміло, що квартира вже
на нього оформлена, і повинен бути
оформлений договір -купівлі продажу
іншій, невідомій йому особі. У
нотаріуса він підписав якийсь договір
і поїхав у свої справах.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6
ст.203 ЦК України, якими сформульовані
загальні вимоги до правочинів,
дотримання яких є необхідним для
чинності договору.

Таким чином, в судовому засіданні
було встановлено, що волевиявлення
ОСОБА_4 на придбання спірної квартири
не було вільним і не відповідало його
внутрішній волі, укладання спірного
договору не було спрямовано на реальне
настання правових наслідків, що
суперечить ч. 3 ст. 203 ЦК України.

За таких обставин вимоги в
частині визнання недійсним договору
купівлі-продажу є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійснені лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Згідно ст.. 330 ЦК України, якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом. Майно не може
бути витребувано від добросовісного
набувача, якщо воно було продане у
порядку, встановленому для виконання
судових рішень. Якщо майно було набуте
безвідплатно в особи, яка не мала права
його відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

З урахуванням того, що рішення
Брянківського міського суду
Луганської області від 14 грудня 2011
року, на якому базується виникнення
права власності у ОСОБА_4, є чинним,
доказів зворотного суду не надано, суд
приходить до висновку, що право
власності на спірне нежитлове
приміщення виникло у відповідача
ОСОБА_4 з підстав, визначених законом, а
тому вимоги про визнання за ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 права власності на 54/100
частки квартири АДРЕСА_1 не підлягають
задоволенню.

Також не підлягають задоволенню
позовні вимоги про витребувати з
володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 54/100 частки квартири
АДРЕСА_1, оскільки така вимога може бути
заявлена тільки власником майна.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Першого заступника прокурора
Шевченківського району м. Києва в
інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-тя особа:
приватний нотаріус ОСОБА_7 про визнання
договору недійсним, визнання права
власності, витребування майна
задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу 54/100 частини квартири
АДРЕСА_1 від 1 лютого 2012 року, укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі №294.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно
на користь держави судовий збір в сумі
3654 гривні.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ: