Єдиний унікальний номер 224/2167/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4178/2014
в 1 інстанції Кардашенко О.А.
Доповідач Новосядла В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів: Мальованого Ю.М., Новосьолової
Г.Г.,

при секретарі Козаку І.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дебальцевського міського суду
Донецької області від 14 березня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про звільнення від стягнення
додаткових витрат на утримання дитини
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про збільшення розміру
додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Дебальцевського міського
суду Донецької області від 14 березня 2014
року було відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення
від стягнення додаткових витрат на
утримання дитини.

При цьому суд першої інстанції виходив
із того, що позивачем не було доведено у
відповідності до норм ЦПК України
зміни обставин, які б давали суду
підстави для звільнення його від
сплати додаткових витрат на дитину у
розмірі 50 гривень, стягнутих з нього
рішенням Дебальцевського міського
суду від 15 квітня 2008 року.

Додатковим рішенням Дебальцевського
міського суду Донецької області від 12
травня 2014 року у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про збільшення розміру додаткових
витрат на утримання дитини також було
відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду,
позивач приніс апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його позов з
наступних підстав:

- суд першої інстанції дав невірну
оцінку доказам відповідачки щодо стану
здоров*я дитини і як слідство,
неправильно прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позову,

- поза увагою суду першої
інстанції залишилось те, що в
теперішній час відсутні особливі
обставини, передбачені частиною 1
статті 185 СК України для стягнення
додаткових витрат на утримання дитини,
оскільки син не хворіє систематично на
простудні або інші захворювання.

Відповідачка додаткове рішення про
відмову у задоволенні зустрічного
позову не оскаржує.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції сторони не з*явились,
повідомлені належним чином про час і
місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Із матеріалів цивільної справи
вбачається.

Сторони знаходились в шлюбі, від якого
в них є неповнолітня дитина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дебальцевського міського
суду Донецької області від 15 квітня 2008
року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було
стягнуто додаткові щомісячні витрати
на утримання дитини у розмірі 50
гривень.

Вказане рішення ОСОБА_1 оскаржено не
було.

Згідно із Актом відділу державної
виконавчої служби Дебальцевського
міського відділу юстиції від 21 травня
2013 через невиконання ОСОБА_1 вказаного
рішення суду, виникла заборгованість
по додаткових витратах на утримання
дитини (а.с. 5).

Згідно із медичними довідками
неповнолітній ОСОБА_3 (віком 9 років) був
прооперований з приводу середньої
кісти шиї і після операції знаходиться
під наглядом хірурга (а.с. 55).

Крім того дитина знаходиться на
диспансерному обліку як дитина, яка
часто хворіє простудними
захворюваннями (а.с. 18, 34).

Звертаючись до суду з позовом про
звільнення його від сплати додаткових
витрат на утримання дитини, позивач
посилався на те, що в теперішній час
дитина не перебуває на диспансерному
обліку, що на його думку є зміною
обставин, які були підставою для
стягнення з нього додаткових витрат.

При цьому позивач посилається на
частину 4 статті 223 ЦПК України,
відповідно до якої, якщо після набрання
рішенням суду законної сили, яким з
відповідача присуджені періодичні
платежі, зміняться обставини, що
впливають на визначені розміри
платежів, їх тривалість чи припинення,
кожна сторона має право шляхом
пред'явлення нового позову вимагати
зміни розміру, строків платежів або
звільнення від них.

Однак, посилання на норми
матеріального права, які б передбачали
його право на зменшення розміру
додаткових витрат на утримання дитини,
у його позовній заяві відсутні.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до статті 185 СК України
(участь батьків у додаткових витратах
на дитину) той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо). Розмір
участі одного з батьків у додаткових
витратах на дитину, в разі спору,
визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Виходячи із вимог закону, участь у
додаткових витратах на дитину є не
правом, а обов'язком батька (матері)
незалежно від сплати ним (нею)
аліментів і закон не передбачає
можливості повного звільнення особи
від участі в таких витратах, а
обставини, що мають істотне значення,
враховуються лише при визначенні судом
розміру участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору (Ухвала ВС України №6-20278св09 від 16
грудня 2009 року).

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом
про звільнення від сплати додаткових
витрат, не надав жодного доказу на
підтвердження свого матеріального
становища.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що
розмір додаткових витрат, призначених
позивачу за рішенням суду (від сплати
яких позивач просить його звільнити),
складає 50 гривень.

Статтею 13 Сімейного Кодексу України
передбачено, що частиною національного
сімейного законодавства України є
міжнародні договори, що регулюють
сімейні відносини, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно із статтею 25 Загальної
декларації прав людини кожна людина
має право на такий життєвий рівень,
включаючи їжу, одяг, житло, медичний
догляд та необхідне соціальне
обслуговування, який є необхідним для
підтримання здоров'я і добробуту її
самої та її сім'ї і право на
забезпечення в разі безробіття,
хвороби, інвалідності, вдівства,
старості чи іншого випадку втрати
засобів до існування через незалежні
від неї обставини.

Статтею 66 Закону України «Про
міжнародне приватне право» від 23
червня 2005 року передбачено, що права та
обов'язки батьків і дітей визначаються
особистим законом дитини або правом,
яке має тісний зв'язок із відповідними
відносинами і якщо воно є більш
сприятливим для дитини.

Статтею 27 Конвенції про права дитини
визначено право кожної дитини на
рівень життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батько
(-ки) або інші особи, які виховують
дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

У відповідності із приведеними нормами
законодавства України та нормами
Міжнародного права малолітня дитина
позивача має право на отримання
матеріальної допомоги від батьків для
підтримання рівня життя, необхідного
для її фізичного, розумового,
духовного, морального та соціального
розвитку.

Виходячи із встановлених обставин,
наданих сторонами доказів та вимог
закону, суд першої інстанції правильно
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позову.

Рішення суду постановлено у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права.

Підстав для скасування рішення суду не
встановлено.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги і про те, що
позивачкою не було доведено
необхідність додаткових витрат на
дитину, оскільки судом першої
інстанції були ретельно досліджені
медичні документи щодо стану здоров*я
дитини.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, суд,
-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дебальцевського міського суду
Донецької області від 14 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:

Судді: