АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/7598/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1204/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

у складі: головуючого -
судді Баса О.Г.,

суддів -
Федорової Н.О., Переверзєвої Н.І.,

при секретарі -
Терлич А.В.,

з участю: представника
відповідача - ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 17 лютого
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів посилаючись на те, що 5 жовтня
2007 року вступила в зареєстрований шлюб
з останнім. Від спільного проживання у
них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька
ОСОБА_4. З кінця червня 2013 року вони
разом не проживають. Однак, відповідач
матеріально їй не допомагає утримувати
дитину, хоча має таку можливість,
оскільки неофіційно працює. А тому,
просила суд стягувати з відповідача
аліменти на утримання доньки у твердій
грошовій сумі в розмірі 500 грн.
щомісячно до досягнення нею
повноліття.

Рішенням Кам'янець-Подільський
міськрайонного суду Хмельницької
області від 17 лютого 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 на утримання доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій
грошовій сумі в розмірі 450 грн.
щомісячно, починаючи з 11 жовтня 2013 року
до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання про судові витрати та
про негайне виконання рішення суду в
частині стягнення аліментів у межах
суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про відмову
у позові.

Вважає це рішення таким, що грубо
суперечить обставинам справи, вимогам
матеріального та процесуального права.
Зокрема, зазначає, що ОСОБА_3 відвідує
релігійну секту, не готує дітям їжу, не
пере одяг, не прибирає у квартирі, не
займається їх вихованням. Всі гроші,
які він надає на утримання сім'ї та на
нові речі, відносить у вказану секту.
Неналежний догляд за дитиною
(невиконання елементарних гігієнічних
заходів) викликав у дівчинки важке
жіноче хронічне захворювання.

________________________________________________________________________
______________

Доповідач у першій інстанції Лисюк А.І.
Провадження №
22-ц/792/1204/14

Суддя-доповідач Федорова Н.О.
Категорія № 48

Зазначив, що суд прийшов невірного
висновку щодо наявності у нього
нерегулярного мінливого доходу,
оскільки постійно здійснює догляд за
важкохворим батьком, за що отримує
соціальну допомогу у розмірі 1147 грн., що
є його єдиним доходом. Вважає, що
підстави стягувати з нього аліменти у
суду були відсутні, з огляду на те, що
він добровільно в натуральній формі
надає допомогу на утримання дитини.
Також судом не враховано того, що
позивачка відмовилася від аліментів на
утримання власної доньки Лілії від
іншого шлюбу.

На його думку, суд безпідставно взяв до
уваги як доказ перебування на
утриманні позивача дочки Кіри довідку
з ЖЕК «Південь» про склад сім'ї
позивачки, оскільки за адресою,
вказаною в ній, остання не проживає
більше п'яти років.

Вказує, що судом не взято до уваги
перебування на його утриманні
непрацездатних батьків та знаходження
у важкому матеріальному становищі. Не
відмовляється надавати та надає
допомогу на утримання дитини в
натуральній формі.

Представник відповідача ОСОБА_1 у
судовому засіданні апеляційного суду
підтримала апеляційну скаргу. В її
обґрунтування зазначила, що для ОСОБА_2
життя, виховання та утримання єдиної
доньки мають пріоритетне значення.
Рішенням суду від 18.03.2014 року, що
набрало законної сили, задоволено
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
зобов'язання не чинити перешкоди у
вихованні та спілкуванні з дитиною,
яким встановлено порядок участі батька
у вихованні доньки, визначено
побачення та проведення святкових днів
з донькою і спільного відпочинку
влітку. Останній ніколи не ухилявся і
на даний час не ухиляється від своїх
батьківських обов'язків по утриманню
доньки. Так, він оплачує вартість
перебування дитини у дитячому
дошкільному закладі, придбаває для неї
продукти харчування, забезпечує
необхідним одягом, на підтвердження
чого додав до матеріалів справи
відповідні квитанції. Така допомога є
суттєвою та становить більше, ніж
розмір аліментів, які позивачка
просить з нього стягувати.

Позивачка ОСОБА_3 у судове засідання не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України суд
під час ухвалення рішення про
стягнення аліментів повинен вирішити,
зокрема, такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження.

Суд першої інстанції зазначених вимог
закону не врахував і ухвалив рішення,
яке не відповідає вимогам ст.213 ЦПК
України.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За домовленістю між батьками дитини
той із них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу батька і (або) у
твердій грошовій сумі (ч.ч. 2, 3 ст.181 СК
України).

Згідно з приписами ст.184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Відповідно до п.17 постанови пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
відсутність домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину є
підставою для звернення до суду з
відповідним позовом того із них, з ким
вона проживає.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З аналізу вищевказаних норм та їх
роз'яснень слідує, що у випадку
відсутності домовленості між батьками
дитини щодо сплати аліментів,
позивачка може звернутись до суду з
позовом про стягнення аліментів. Однак,
подання такого позову ніяким чином не
звільняє останню від процесуального
обов'язку доведення обставин, на які
вона посилається, зокрема, невиконання
відповідачем батьківського обов'язку
щодо утримання дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони 5 жовтня 2007 року зареєстрували
шлюб та є батьками малолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В кінці червня 2013
року останні припинили подружні
відносини та ведення спільного
господарства. Дитина на даний час
проживає з матір'ю.

ОСОБА_2 до 1 січня 2014 року перебував на
обліку в Департаменті соціального
захисту населення
Кам'янець-Подільської міської ради, як
отримувач соціальної допомоги по
догляду за хворим батьком ОСОБА_5
(інвалідом І групи) у розмірі 1 147
гривень на місяць.

Задовольняючи позов частково та
стягуючи аліменти в твердій грошовій
сумі в розмірі 450 грн., суд виходив з
того, що позивачка самостійно виховує
дитину та її утримує, відповідач
належної матеріальної допомоги не
надає, хоча має таку можливість, станом
на час розгляду справи виплата
соціальної допомоги йому припинена, а
отже він має нерегулярний та мінливий
дохід.

Проте повністю з такими висновками
погодитись неможливо з наступних
підстав.

Як встановлено апеляційним судом, та
вбачається з матеріалів справи
малолітня дитина сторін фактично
проживає з матір'ю. Сторони не дійшли
згоди щодо участі батька дитини у її
вихованні, розвитку її здібностей,
спілкуванні, відвідуванні,
забезпеченні усім необхідним для
нормального розвитку, у зв'язку з чим
ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом
порушеного права батька на спілкування
з донькою.

Зазначені обставини підтверджується
даними довідки Кам'янець-Подільського
міського центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді від 07.11.2013 року №
852/01-13 про отримання ним індивідуальних
послуг, інформацією
Кам'янець-Подільського міського центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді від 07.11.20213 року № 852/01-13 про
надання соціальних послуг (а.с.23-25) та
рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 18.03.2014 року, що
набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, щодо якої
встановлено ці обставини.

Суд прийшов до правильного висновку
про те, що між сторонами виникли
сімейні правовідносини, пов'язані з
обов'язками батька утримувати дитину, а
також обґрунтовано зазначив, що
відповідач зобов'язаний на підставі
ст.180 СК України утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Разом з тим,
суд дійшов невірного висновку про
ухилення відповідача від виконання
свого обов'язку - утримання дитини, що
стало підставою для задоволення позову
про стягнення аліментів.

Так, з матеріалів справи слідує, що
батько, виконуючи свій обов'язок по
утриманню дитини, надає допомогу в
придбанні необхідних речей для дитини
та продуктів харчування, тобто надає
таке утримання в натуральній формі.
Викладені обставини підтверджуються
квитанціями про поштове відправлення
посилок та описами вкладення до них
(а.с.39, 58-63), що узгоджується із
визначеними Законом способами та
розмірами оплати аліментів на дитину
(ст.181 СК України). Зокрема, у грудні 2012
року відповідач придбав для дитини:
чоботи, вартістю 450 грн., пальчата
вартістю 27 грн., шапку, вартістю 140 грн.,
в січні 2014 року - чоботи, вартістю 350
грн., білизну, вартістю 50 грн., колготи,
вартістю 40 грн., колготи, вартістю 50
грн., рукавиці, вартістю 60 грн., гольфи,
вартістю 22 грн., шапку, вартістю 50 грн.
та інші речі, в лютому 2014 року - чоботи,
вартістю 400 грн., кофту, вартістю 65 грн.,
костюм, вартістю 85 грн., колготки,
вартістю 15 грн., чешки, вартістю 15
грн., кофту, вартістю 45 грн., рукавиці,
вартістю 25 грн. та інші речі.

Відмова позивачки в отриманні однієї
із вищевказаних посилок (а.с.76) також
спростовує її пояснення про те, що
відповідач не виконує обов'язку з
утримання дитини.

Участь відповідача в утриманні
малолітньої дитини стверджується і
сплатою ним перебування дитини у
дитячому садочку, що позивачкою у
судовому засіданні суду першої
інстанції не заперечувалось.

Висновок суду першої інстанції про
нестабільність таких платежів не може
бути покладено в обґрунтування
ухилення відповідача від утримання
дитини, оскільки довідкою дошкільного
навчального закладу № 23 від 05.11.2013
року № 93 підтверджуються пояснення
відповідача та його представника про
те, що дитина відвідує садочок не
постійно (а.с.22).

Окрім того, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач, намагаючись
налагодити стосунки із дружиною щодо
спільної участі у вихованні та
утриманні дитини та приймаючи участь в
її утриманні, докази надання такого
почав збирати лише після подачі
позивачкою даного позову до суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що відповідач виконує
свій батьківський обов'язок щодо
утримання дитини добровільно, надаючи
таке як в натуральній так і в грошовій
формі, протилежного суду доведено не
було. А тому, підстави для стягнення з
нього аліментів у примусовому порядку
на даний час відсутні.

У зв'язку з цим, оскаржуване рішення на
підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
апеляційним судом нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки позивач звільнена відповідно
до п.п. 3, 9 ст.5 Закону України «Про
судовий збір» від сплати судового
збору, судові витрати на підставі ч.2
ст.88 ЦПК України підлягають
компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 17 лютого 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок
держави.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду Н.О. Федорова