Справа № 203/3699/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернувся позивач із вищевказаним
позовом, в обґрунтування якого
послався на те, що з 01 серпня 1998 року
сторони перебувають між собою у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
спільну дитину - дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружжя проживає окремо,
спільного господарства не веде і
шлюбні відносини між ними фактично
припинені, причиною чого є зникнення у
подружжя взаєморозуміння, різні
життєві погляди, що унеможливлює
спільне подружнє життя. Спільна дитина
сторін проживає разом із відповідачем.
Позивач вважає, що родина розпалася
остаточно і не може бути відновлена.

В судове засідання сторони не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, подали до суду письмові
клопотання, в яких просили здійснити
розгляд справи за їх відсутності. Крім
того, позивач у своєму клопотанні
зазначив про підтримання ним своїх
позовних вимог, а відповідач - про
визнання таких позовних вимог.

За таких обставин суд вважає за можливе
провести судове засідання та здійснити
розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до наступного висновку з
таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 01
серпня 1998 року між сторонами у справі
було укладено шлюб, зареєстрований
Відділом реєстрації актів
громадянського стану виконкому
Жовтневої районної ради м.
Дніпропетровська за актовим записом
№557 (а.с.4).

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народилась дитина - дочка ОСОБА_3, про що
в книзі записів актів громадянського
стану про народження 16 листопада 1999
року зроблено відповідний актовий
запис за №981 (а.с.5).

Крім того, судом у відповідності до
положень ст.61 ч.1 ЦПК України з
матеріалів справи встановлено, що
шлюбні відносини між позивачем та
відповідачем фактично припинені,
подружжя не підтримує тісних
стосунків, проживає окремо, спільного
господарства не веде. Причиною
припинення шлюбних відносин стала
відсутність в родині взаєморозуміння,
різні життєві погляди на стосунки
подружжя в сім'ї, що негативно впливало
на шлюбні відносини та виховання
спільної дитини. Після розірвання
шлюбу дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
продовжить проживати з відповідачем.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами СК
України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен
учасник сімейних відносин, який досяг
чотирнадцяти років, має право на
безпосереднє звернення до суду за
захистом свого права або інтересу.
Способом захисту сімейних прав та
інтересів зокрема є припинення
правовідношення.

Згідно ст.104 СК України підставою для
припинення шлюбу є його розірвання.

За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України
така форма припинення шлюбу у випадку
наявності у подружжя спільних
неповнолітніх дітей, небажання
подружжя за обопільною згодою подати
до суду заяви про розірвання шлюбу -
можлива за позовною заявою одного з
подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.115 СК України рішення
суду, яким задоволено позов про
розірвання шлюбу і яке набрало
законної сили, засвідчує факт
розірвання шлюбу.

У відповідності до норми ст.112 СК
України з метою встановлення наявності
підстав для розірвання шлюбу за
позовом одного з подружжя суд з'ясовує
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини та інші обставини життя
подружжя. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
дітей, що мають істотне значення.

Підсумовуючи вищевикладене та
приймаючи до уваги ту обставину, що
подружжя стосунки не підтримує, шлюбні
відносини між позивачем та
відповідачем фактично припинені,
позивач наполягає на розірванні шлюбу,
зберігати шлюб не бажає, а відповідач
підтримує в цьому позивача, враховуючи
інтереси кожного з подружжя та їх
спільної дитини, суд приходить до
висновку, що шлюб сторін по даній
справі розпався остаточно, відновлений
бути не може, а тому підлягає
розірванню.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не
заявлено про зміну свого прізвища на
дошлюбне після розірвання шлюбу, суд
вважає за необхідне у відповідності до
ст.113 СК України, ст.ст.8, 235 ЦПК України
прізвище відповідача, змінене нею при
реєстрації шлюбу з позивачем, після
розірвання шлюбу залишити незмінним -
«ОСОБА_2».

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат та враховуючи
відсутність вимоги позивача про
стягнення з відповідача на його
користь сплаченого ним при зверненні
до суду судового збору, суд приходить
до висновку, що судові витрати у справі
відшкодування не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.105-107, 110, 112, 113, 115 СК України, ст.ст.3,
8, 10, 11, 57-61, 88, 169, 197, 208, 212-215, 235 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 01 серпня 1998 року
Відділом реєстрації актів
громадянського стану виконкому
Жовтневої районної ради м.
Дніпропетровська, актовий запис №557, -
розірвати.

Прізвище ОСОБА_2, яке було змінено нею
під час укладення шлюбу, залишити
незмінним - «ОСОБА_2».

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур