ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1927/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р.Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Семенченко Я.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління
юстиції у місті Києва, треті особи:
Шістнадцята Київська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, які діє в свої інтересах та в
інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
визнання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом частково
недійсним,-

встановив:

У січні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
управління юстиції у місті Києва, треті
особи: Шістнадцята Київська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, які діє в свої інтересах та в
інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
визнання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом частково
недійсним та в останній редакції
позовних вимог просила суд визнати
Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, видане 13 жовтня 2014 року
державним нотаріусом 16-ої нотаріальної
контори Босою Ю.П. частково недійсним, а
саме - визнати Свідоцтво недійсним в
частині визначення жилою площі жилого
будинку дерев'яного, зазначеного у
плані під літерою «А», розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, встановивши, що його
дійсна жила площа дорівнює 23,7 кв.м., до
якої не відноситься жила площа
прибудови, зазначеної у плані літерами
«А-1», «а-2», «а-3», «а-4» та масандри до
житлового будинку під літерою «А» по
АДРЕСА_1, а також виключити із Свідоцтва
гараж під літерою «З». Визнати, що у
склад спадкового майна після смерті
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, увійшло
домоволодіння у вигляді житлового
будинку загальною площею 50,8 кв.м.,
житловою площею 23,7 кв.м., службовою
площею 27,1 кв.м., /кухня та допоміжні
приміщення/, які належали покійному
ОСОБА_11 на підставі Свідоцтва про право
особистою власності на домоволодіння
виданого Виконавчим комітетом
Київської міської Ради депутатів
трудящихся 09.02.1972 р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позовні вимоги підтримала та просила
позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_12 позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3
управління юстиції у м. Києві - ОСОБА_13
проти позову заперечував та просив у
задоволені позову відмовити у повному
обсязі.

Третя особа Шістнадцята Київська
державна нотаріальна контора в судове
засідання не з'явилась, надіслала до
суду лист про розгляд справи у її
відсутність (а.с. 43).

Треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які
діє в свої інтересах та в інтересах
ОСОБА_7, ОСОБА_8 позовні вимоги
підтримали у повному обсязі та просили
їх задовольнити (а.с. 51, 52, 53, 54,).

Представник третьої особи ОСОБА_9 -
ОСОБА_14 в судовому засіданні проти
позову заперечувала та просила у
задоволені позову відмовити в повному
обсязі.

Суд, вислухавши учасників процесу,
перевіривши матеріали справи доказами,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому
засіданні, ОСОБА_11, батьку позивачки
ОСОБА_2, належало на праві власності
домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння від 09.02.1972
року, яке складалось з одного будинку,
до якого входило 2 жилі кімнати (а.с.
76зворот - 77). Дане домоволодіння
знаходилось на земельній ділянці
площею 0,1000 га, на яку ОСОБА_11 28.01.1999 року
отримав державний акт на право
приватної власності на землю серія
ІІ-КВ №152517 (а.с. 74 зворот-75).

13.02.2003 року ОСОБА_11 склав заповіт, за
яким земельну ділянку та жилий будинок
на ній АДРЕСА_1 заповідав в рівних
частках своїм дітям: ОСОБА_4, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_2 (а.с. 71 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 помер, про що в
книзі реєстрації актів про смерть
ІНФОРМАЦІЯ_5 зроблено запис № 269 та
відділом реєстрації актів
громадянського стану Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
видано свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_1 (а.с. 66).

09.10.2004 р. державним нотаріусом 16-ї
Київської державної нотаріальної
контори Босою Ю.П. було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, за змістом якого
спадкоємцями майна померлого є ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_16 в рівних
частках. Спадкове майно, на яке видане
дане свідоцтво складалось із земельної
ділянки площею 0,1000 га для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель в АДРЕСА_1 (а.с.
77).

13.10.2004 р. тим же державним нотаріусом
було видано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, за змістом якого
спадкоємцями майна (домоволодіння
АДРЕСА_1) померлого є ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_15, ОСОБА_16 також в рівних частках.
Дане домоволодіння складалось з 2-х
жилих будинків та надвірних будівель,
тобто на земельній ділянці розташовані
жилий дерев'яний будинок позначений
під літерою „А" жилою площею 101,60 м? та
жилий будинок під літерою „Ж" жилою
площею 53,20 м?, а також льох під літерою
„Б", сараї під літерами „Д" і „Е", літня
кухня під літерою „И", льох під літерою
„К", вбиральні під літерами „В", „Р",
„С", душ під літерою „Т", гараж під
літерою „З" спорудженням № 1-7, І-ІІІ
(а.с. 82).

За змістом копії державного акту на
право власності на земельну ділянку
серія КВ №128976 від 06.06.2005 р. ОСОБА_2 є
співвласницею 1/4 частини земельної
ділянки площею 0,1000 га, розташованої по
АДРЕСА_1 (а.с. 18). Зі змісту зазначеного
документу вбачається, що крім вказаної
особи, співвласниками даної земельної
ділянки на 1/4 її частину є також ОСОБА_4,
ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с. 18).

Приписами статті 60 ЦПК України вказано,
що кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу;
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі;
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 11.04.2014 р. встановлено,
що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є співвласниками 1/8
частин земельної ділянки площею 0,1000 га,
розташованої по АДРЕСА_1. Та окрім них,
співвласниками цієї ж земельної
ділянки є: ОСОБА_5 - 1/12 частина; ОСОБА_4 -
1/4 частина; ОСОБА_7 - 1/12 частина; ОСОБА_6 -
1/12 частина; ОСОБА_2 - 1/4 частина (а.с. 106).

Відповідно до ст. 1301 Цивільного кодексу
України та п. 27 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» № 7
від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Приписами статті 1218 Цивільного кодексу
України встановлено, що до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу
України заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1236 Цивільного кодексу
України, заповідач має право охопити
заповітом права та обов'язки, які йому
належать на момент складення заповіту,
а також ті права та обов'язки, які
можуть йому належати у майбутньому.
Заповідач має право скласти заповіт
щодо усієї спадщини або її частини.

13.02.2003 р. ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 був
складений заповіт, з якого вбачається,
що на випадок його смерті належні йому
житловий будинок з відповідними
надвірними будівлями та земельну
ділянку, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, він заповів ОСОБА_4, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_2 в рівних частинах
кожному.

Отже, спадкодавець, ОСОБА_11 склавши
заповіт від 13.02.2003 р., у редакції яка
станом на 11.03.2014 р. чинна, охопив
заповітом права та обов'язки, які йому
належали на момент складення заповіту,
а також права та обов'язки, які можуть
йому належати у майбутньому.

На момент складання заповіту
спадкодавцеві належало право
особистої власності на будинок під
літ. «А», що підтверджується Свідоцтвом
про право власності на особисту
власність на домоволодіння, від 09.02.1972
р. та набуте особисте право власності
на житловий будинок «Ж», прибудови
«А'-1», «а?», «а?», «а?», «а4», мансарда до
житлового будинку «А», гаражі «Г» і «Е»,
гараж «З», літня кухня «І» по АДРЕСА_1,
що підтверджується дозволом на
введення в експлуатацію закінченого
будівництвом житлового будинку, по
АДРЕСА_1 від 03.07.1998 р. Чи самим визначив
розмір та склад (об'єм) усієї спадщини.

А тому, житлові будинки під літ. «А» з
прибудовами «А'-1», «а?», «а?», «а?», «а4»,
мансарда до житлового будинку «А»,
гаражі «Г» і «Е», гараж «З», літня кухня
«І» по АДРЕСА_1 увійшли до складу
спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 р. права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалися
підзаконними нормативним актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
Тимчасове положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно. Зазначені нормативні акти
передбачали державну реєстрацію
будівель, споруд, державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
проте виникнення права власності на
будинки, споруди не залежало від
державної реєстрації до часу набрання
чинності ЦК та Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
спадкоємці, які прийняли спадщину,
мають право на оформлення спадкових
прав шляхом звернення до нотаріальної
контори за видачею свідоцтва про право
на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання
права власності на спадкове майно
судам слід керуватися законодавством,
яке регулювало виникнення права
власності у самих спадкодавців на
момент закінчення будівництва
будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР
1963 року,Законом України "Про власність",
Законом України від 7 грудня 1990 року №
533-XII "Про місцеві Ради народних
депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування", Законом України від 25
грудня 1974 року "Про державний нотаріат",
постановою Ради Міністрів Української
РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про
порядок обліку житлового фонду в
Українській РСР", Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 13 квітня
1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 12 травня
1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31 січня 1966 року,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженою наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими
нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права
(Лист ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р.

Крім цього, відповідно до ст. 328
Цивільного кодексу України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Отже, отримання спадкодавцем 03.07.1998 р.
Дозволу на введення в експлуатацію
закінченого будівництвом (розширенням,
реконструкцією) приватного
(індивідуального) житлового будинку, по
АДРЕСА_1 та прийняття в експлуатацію
доводить, що з 03.07.1998 р. спадкодавець
ОСОБА_11 набув право власності на
збудоване спірне майно, а саме на
житловий будинок «Ж», прибудови «А'-1»,
«а?», «а?», «а?», «а4», мансарда до
житлового будинку «А», гаражі «Г» і «Е»,
гараж «З», літня кухня «І» по АДРЕСА_1 в
порядку, який існував на час його
спорудження.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи. Під час розгляду
справи було допитано свідків ОСОБА_17,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який повідомив, що він є
супругом позивача. В квітні 1997 року
вони почали за загодою ОСОБА_11 будувати
пристройку к дому. Все це відбувалося
за наші гроші.

Свідок, ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив
суду, що він з самого початку будував
прийстройку, мені показали план та
почали будувати. Будівельні роботи
робили вдвох з ОСОБА_19. В 1997 р. почали та
в грудні 1997 р. вже заселились. Будинок
належав ОСОБА_11.

Отже, покази свідків враховуючи вимоги
ч. 2 ст. 59 ЦПК України не можуть
спростувати дійсність свідоцтва про
право спадщину за заповітом в частині
визначення жилої площі жилого будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Суд, вислухавши осіб, які приймали
участь у розгляді справи, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази,
приходить до висновку, що позовні
вимоги не ґрунтуються на вимогах
закону та у задоволені позову слід
відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись п. 27
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., ст. 3
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, ст.ст. 328, 1218, 1233, 1236,
1301 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 60, 61, 212-215, 226
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 управління юстиції у місті
Києва, треті особи: Шістнадцята
Київська державна нотаріальна контора,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діє в свої
інтересах та в інтересах ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання свідоцтва
про право на спадщину за заповітом
частково недійсним - відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: