АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/4811/14
інстанції - Бортницька В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Генеральної
прокуратури України на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
11 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Генеральної Прокуратури
України, ОСОБА_2 про звільнення майна з
під арешту, Заслухавши доповідь судді
Желепи О.В., пояснення представника
Генеральної Прокуратури, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що їй на праві
власності належить автомобіль ВМW
модель Х5 державний номерний знак
НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу
від 07 листопада 2006 року. 28 листопада 2011
року Першим заступником Генерального
прокурора України порушено
кримінальну справу № 66-1165 відносно
ОСОБА_2 за ознаками злочинів,
передбачених ч. 4 ст. 190, ч. З ст. 209, ч. З ст.
358 КК України. В ході проведення
досудового розслідування по вказаній
кримінальній справі постановою
слідчого Генеральної прокуратури
України накладено арешт на майно,
належне ОСОБА_2, у тому числі і на
вищевказаний автомобіль. Посилаючись
на те, що власником автомобіля є не
ОСОБА_2, а вона, позивачка просила суд
виключити вказаний автомобіль з-під
арешту.

Рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 11 лютого 2014 року позов
задоволено.

Звільнено з під арешту належний ОСОБА_1
автомобіль ВМW модель Х5 державний
номерний знак НОМЕР_1 , накладений
постановою слідчого в особливо
важливих справах генеральної
Прокуратури України Корнелюка М.В. від
20.03.2012 року.

Не погодившись з таким рішенням
Генеральна прокуратура подала
апеляційну скаргу в якій просила про
його скасування з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову, посилаючись на те, що
автомобіль який звільнено судом з під
арешту визнаний речовим доказом в
іншій кримінальній справі, досудове
розслідування в якій триває. Також в
скарзі містяться доводи, що вироком в
кримінальній справі по обвинуваченню
ОСОБА_2, арешт не був знятий з
урахуванням виділення матеріалів в
окреме провадження, порушеній по факту
незаконного ввезення автомобіля на
Україну.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник Генеральної прокуратури
доводи скарги підтримала.

Інші учасники процесу до суду не
з`явились. Про розгляд справи
повідомлені.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції вважав встановленими такі
обставини.

Відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу від 07
листопада 2006 року (а.с 19) ОСОБА_1 є
власником автомобіля ВМ ВМW модель Х5
державний номерний знак НОМЕР_1.

18 березня 2010 року ОСОБА_1 видала
нотаріально посвідчену довіреність,
якою уповноважила ОСОБА_4 вчиняти дії,
направлені на розпорядження спірним
автомобілем (а.с. 20).

28 листопада 2011 року Першим заступником
Генерального прокурора України
порушено кримінальну справу № 66-1165
відносно ОСОБА_2 за ознаками злочинів,
передбачених ч. 4 ст. 190, ч. З ст. 209, ч. З ст.
358 КК України.

Постановою слідчого Генеральної
прокуратури України Корнелюка М.В.
накладено арешт на майно, належне
ОСОБА_2 Окремим пунктом резолютивної
частини даної постанови накладено
арешт і на спірний автомобіль (а.с. 22).

На момент вирішення даного спору
досудове розслідування по
кримінальній справі № 66-1165 відносно
ОСОБА_2 завершено і вказана справа
передана на розгляд
Києво-Святошинського районного суду
Київської області.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
серпня 1976 року «Про судову практику в
справах про виключення майна з опису»
за правилами, встановленими для
розгляду позовів про виключення майна
з опису, розглядаються вимоги громадян
і організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним. Відповідачами в справі
суд притягує боржника, особу, в
інтересах якої накладено арешт на
майно, і в необхідних випадках - особу,
якій передано майно, якщо воно було
реалізоване.

Із матеріалів справи вбачається, що
спір між сторонами виник через
порушення прав власника майна - ОСОБА_1,
арешт на яке було накладено слідчим
Генеральної прокуратури України в ході
розслідування кримінальної справи
відносно ОСОБА_2

В силу положень ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним; ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні;
особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку.
встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування і розпорядження своїм
майном.

Відносини, що склались між сторонами
носять цивільно-правовий характер, та
підлягають захисту на підставі ст. 391 ЦК
України, оскільки, як підтверджено
доказами, наявними у матеріалах справи,
позивачка ОСОБА_1 є власником
автомобіля ВМW модель Х5 державний
номерний знак НОМЕР_1, дана особа не є
стороною кримінального провадження
(кримінальна справа № 66-1165 відносно
ОСОБА_2 за ознаками злочинів,
передбачених ч. 4 ст. 190, ч. З ст. 209, ч. З ст.
358 КК України), в рамках якого було
накладено арешт на майно.

Вищенаведені обставини справи , які суд
вважав встановленими є доведеними.

Доводи Генеральної прокуратури, про
виділення в окреме кримінальне
провадження матеріалів з приводу
встановлення законності ввезення
спірного автомобіля на Україну за
якими на даний час порушена інша
кримінальна справа, колегією суддів не
приймаються, так як позивачка
звернулась до суду за захистом свого
порушеного права під час розслідування
кримінальної справи порушеної
відносно ОСОБА_2 З постанови про
накладення арешту на автомобіль
позивача вбачається, що арешт
накладався з огляду на те, що стаття за
якою порушувалась справа, передбачала
конфіскацію майна.

Апеляційним судом встановлено, що
вироком суду ОСОБА_2 не визначалось
покарання у вигляді конфіскації майна.

Так, як на час накладення арешту
автомобіль на праві власності належав
позивачу, а не особі відносно якої
порушено кримінальну справу, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про порушення права власності
позивача, яке підлягає захисту.

Доводи про те, що відповідно до вироку в
справі ОСОБА_2 арешт не був знятий на
правильність висновків суду не
впливає.

При цьому питання про накладення
арешту на автомобіль позивача за
наявності передбачених Законом
підстав може бути вирішено в рамках
іншої кримінальної справи, яка наразі
розслідується з приводу наявності
законних підстав для ввезення
автомобіля, та осіб які вказані дії
вчинили.

Так як прокуратурою не надано доказів ,
а судом не встановлено, що позивачка
незаконно отримала свідоцтво про право
власності на спірний автомобіль, її
право підлягає судовому захисту.

Доводи прокуратури про те, що належним
відповідачем в даній справі мають бути
податкові органи, а не прокуратура,
колегія суддів не приймає, тому, що
вказані органи залучаються у випадку
коли накладення арешту пов`язане з
конфіскацією майна засудженого на
користь держави. Так як такий вид
покарання до засудженого ОСОБА_2 не
застосований, ухваленням даного
рішення права держави в особі
податкових органів жодним чином не
зачіпаються.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін зібраними у справі
доказами, яким дав належну правову
оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
без порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Генеральної
прокуратури України відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 11 лютого 2014 року залишити без
змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: