Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/1219/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді
Зарицької Г.В.

суддів:
Коломієць О.С., Якухно О.М.

секретаря
Крижанівської М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до державного
підприємства „Городницьке лісове
господарство" про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди

за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 06 травня 2014 року

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до державного підприємства
„Городницьке лісове господарство" та
просив поновити його на посаді майстра
лісу Липинського лісництва, стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
5000 грн у відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування вимог зазначав, що
наказом №15 від 27 лютого 2014 року він
звільнений з посади майстра лісу на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Наказ про
звільнення вважав незаконним. На думку
позивача, скорочення штату не
відбулося, оскільки зберігались всі
посади майстра лісу. До того ж, в
порушення вимог ст.42 КЗпП України, при
звільненні відповідач не взяв до уваги
його кваліфікацію, що на утриманні має
неповнолітню дитину, дружину.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 06 травня 2014 року в
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення скасувати і ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Апелянт посилається на те, що
звільнення відбулося з порушенням
вимог ст. ст.42, 49-2 КЗпП України.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що керівництвом
підприємства в межах наданих законом
повноважень прийнято рішення про
скорочення посади майстра лісу
Липинського лісництва в кварталах
обслуговування 47, 52-54, 59-61. Оскільки така
посада була єдиною на підприємстві, то
при звільненні ОСОБА_1 відповідач
правомірно не вирішував питання про
переважне право на залишення його на
роботі.

Проте, погодитися з таким
висновком суду не можна.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у разі змін в організації
виробництва і праці, у тому числі
ліквідації, реорганізації, або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

За наявності цих обставин
розірвання трудового договору
проводиться з обов'язковим додержанням
передбаченого ст.49-2 КЗпП України
порядку вивільнення працівників,
відповідно до якого вони
попереджаються про наступне
вивільнення не пізніше ніж за два
місяці. Одночасно роботодавець
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в тій самій
установі, організації за відповідною
професією чи спеціальністю, при
відсутності роботи за відповідною
професією чи спеціальністю - іншу
роботу. При вивільненні працівника
враховується його переважне право й
перевага перед іншими у залишенні на
роботі. При цьому, у відповідності до
вимог частини другої цієї статті,
звільнення із зазначених підстав
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

За положеннями ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Як видно з матеріалів справи,
наказом №77-к від 28 серпня 2006 року
ОСОБА_1 був прийнятий на роботу
лісником в Липинське лісництво
державного підприємства „Городницьке
лісове господарство".

Наказом №1-к від 03 січня 2010 року
переведений на посаду майстра лісу
Липинського лісництва.

Після незаконного звільнення
наказом №156-к від 01 жовтня 2013 року
ОСОБА_1 поновлений на роботі на посаді
майстра лісу Липинського лісництва з 26
липня 2013 року.

Наказом №15-к від 27 лютого 2014 року
звільнений з роботи 27.02.2014 р. на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку
зі скороченням штату працівників.

Згідно з штатним розписом,
затвердженим директором ДП
„Городницьке лісове господарство", з 01
січня 2014 року в Липинському лісництві
було 11 штатних одиниць, в тому числі 8
штатних одиниць майстра лісу.

23 грудня 2013 року наказом №306 зі
штатного розкладу ДП „Городницьке
лісове господарство" з 28 лютого 2014 року
виключено посаду майстра лісу
Липинського лісництва і наказом №309
від 24 грудня 2013 року інспектора кадрів
зобов'язано попередити ОСОБА_1 про
звільнення у зв'язку із скороченням
штату (а.с.58-59).

Інші працівники, які працювали на
посаді майстра лісу Липинського
лісництва, про звільнення у зв'язку з
скороченням штату не повідомлялись,
про що підтвердив представник
відповідача Філімончук Г.М. у судовому
засіданні апеляційної інстанції.

У порушення вимог ст.49-2 КЗпП
України, при звільненні позивача з
роботи за п.1 ст.40 КЗпП України питання
про переважне право на залишення його
на роботі відповідачем не
вирішувалось, про що свідчить також
подання директора підприємства
керівнику профспілкової організації
та протокол засідання профспілкового
комітету від 13.02.2014 р. (а.с.87-88).

Доводи представника відповідача
про те, що таке питання вирішувалось
інспектором кадрів, колегія суддів до
уваги не бере, оскільки за змістом
ст.ст. 43-1, 49-2 КЗпП України кандидатури
працівників, які підлягають
вивільненню, визначаються власником
або уповноваженим ним органом спільно
з профспілковим комітетом.

Висновок суду першої інстанції
про те, що посада, з якої звільнений
позивач, була єдиною на підприємстві не
відповідає обставинам справи.

Як зазначалося вище, до
звільнення позивач працював на посаді
майстра лісу Липинського лісництва. На
момент його звільнення таких штатних
одиниць на підприємстві було 8. Такої
посади, як майстер лісу Липинського
лісництва в кварталах обслуговування
47, 52-54, 59-61, про що зазначав суд першої
інстанції, в штатному розкладі
підприємства не було. Обслуговування
кварталів 47, 52-54, 59-61 входило до
посадових обов'язків позивача.

Крім того, в порушення вимог ст. 49-2
КЗпП України інформацію до відома
державної служби зайнятості про
наступне вивільнення позивача із
зазначенням його професії,
спеціальності та розміру оплати праці
відповідач не подавав, про що свідчить
лист Новоград-Волинського міського
центру зайнятості за №05-762 від 25.04.2014 р.
(а.с. 97).

Оскільки звільнення ОСОБА_1 за п.1
ст.40 КЗпП України проведено з
порушенням порядку, встановленого ст.
49-2 КЗпП України, колегія суддів вважає,
що він підлягає поновленню.

При обрахунку середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
колегія суддів виходить з наступного.

За довідкою підприємства №205 від
19.04.2014 р. середньоденна заробітна плата
ОСОБА_1 за грудень 2013 р. та січень 2014 р.
складає 78,47 грн. З середньоденним
розміром заробітної плати позивач
погодився.

Згідно з витягом з колективної
угоди на підприємстві встановлений
такий розпорядок роботи при
шестиденному робочому тижні:

понеділок -п'ятниця - з 8 до 16 год.;

обідня перерва - з 12 до 13 год.;

субота - з 8 до 14 год.

Загальна кількість
відпрацьованих годин на тиждень
становить 40 годин. А тому, при обрахунку
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, колегія суддів виходить з
п'яти робочих днів на тиждень із
однаковою тривалістю робочого часу на
день 8 год.

Розмір середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, що підлягає до
стягнення становить 6120 грн 66 коп. (78,47 х
78 (кількість роб. днів за період з 28.02.2014
р. по час ухвалення рішення) = 6120,66).

За вимогами ст.237-1 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
відшкодовує моральну шкоду працівнику
в разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань,
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що
внаслідок незаконного звільнення
позивачу заподіяні моральні
страждання. Враховуючи характер
правопорушення, його тривалість та
вимоги розумності і справедливості,
розмір відшкодування моральної шкоди
суд визначає 500 грн.

За таких обставин, коли висновки
суду не відповідають обставинам
справи, рішення відповідно до п.3 ч.1
ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 06 травня 2014 року скасувати
і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на
посаді майстра лісу Липинського
лісництва державного підприємства
„Городницьке лісове господарство" з 28
лютого 2014 року.

Стягнути з державного
підприємства „Городницьке лісове
господарство" на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 6120 грн 66 коп.

Стягнути з державного
підприємства „Городницьке лісове
господарство" на користь ОСОБА_1 500 грн у
відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з державного
підприємства „Городницьке лісове
господарство" в дохід держави 487 грн 20
коп. судового збору

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді: