Справа № 490/8342/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
м.
Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого
–
судді
Подзігун Г.В.

при секретарі –
Голубашенко
Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
клопотання ТОВ «Семінтерснаб» про
надання дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду в Україні, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ “Семінтерснаб» звернулося до суду
з клопотання про визнання рішення
Міжнародного Арбітражного Суду при
ОСОБА_1 Республіки Казахстан від 22.05.2013
року по справі№24-13/220 таким, що набуває
законної сили на території України та
підлягає примусовому виконанню на
території України в порядку Закону
України «Про виконавче провадження»
та просив про надання дозволу на
примусове виконання на території
України судового рішення Міжнародного
Арбітражного Суду при ОСОБА_1
Республіки Казахстан від 22.05.2013 року по
справі№24-13/220.

Представник заявника ОСОБА_2 в судове
засідання не з’явився, надав суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності, вимоги клопотання
підтримав та просив про їх задоволення.

Представник зацікавленої особи ТОВ
«Агронікс-М» в судове засідання не
з’явився, причини неявки до суду не
повідомив, заперечень проти
задоволення клопотання не надав.

Ухвалою суду заява розглянута за
відсутністю сторін.

Вивчивши доводи клопотання, дослідивши
письмові докази, суд дійшов висновку,
що в задоволенні клопотання слід
відмовити виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
22.05.2013 року Міжнародним Арбітражним
судом при ОСОБА_1 палаті Республіки
Казахстан винесене судове рішення по
справі №24-13/220, відповідно до якого
вирішено стягнути з ТОВ «Агронікс-М» на
користь ТОВ «Семінтерснаб»
заборгованість на суму 64544 доларів США.

Як зазначає в клопотанні заявник,
боржник ТОВ «Агронікс-М» добровільно
виконувати рішення суду не бажає,
внаслідок чого порушується право
стягувача на розпорядження належними
ТОВ “Семінтерснаб» коштами, тому він
змущений звернутися до суду із
клопотанням про визнання рішення
Міжнародного Арбітражного Суду при
ОСОБА_1 Республіки Казахстан від 22.05.2013
року по справі№24-13/220 таким, що набуває
законної сили на території України та
підлягає примусовому виконанню на
території України в порядку чинного
законодавства, зокрема, Закону України
«Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 390 ЦПК України рішення
іноземного суду (міжнародних
арбітражів) визнаються та виконуються
в Україні, якщо їх визнання та
виконання передбачено міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України,
або за принципом взаємності.

Підстави відмови у
клопотанні про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду передбачені ст. 396 ЦПК
України та ч. 1 ст. 36 Закону України
«Про міжнародний комерційний
арбітраж».

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 396 ЦПК України
та ч. 1 ст. 36 Закону України «Про
міжнародний комерційний арбітраж" у
такому клопотанні може бути відмовлено
на прохання сторони, проти якої воно
спрямоване, якщо ця сторона подасть
компетентному суду, у якого просить
визнання або виконання, доказ того, що
сторону, проти якої винесено рішення,
не було належним чином сповіщено про
призначення арбітра чи про арбітражний
розгляд або з інших поважних причин
вона не могла подати свої пояснення.

Таке ж положення закріплено в
міжнародно - правових актах. Так, згідно
з п. b ч. 1 ст. V Конвенції про визнання та
виконання іноземних арбітражних
рішень від 10 червня 1958 р. (м. Нью-Йорк) та
ст. 9 Угоди про порядок вирішення
спорів, пов'язаних із здійсненням
господарської діяльності від 20 березня
1992 р., яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України від 19 грудня 1992
р., підставою для відмови у задоволенні
клопотання про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду є наявність доказів, що
сторона, стосовно якої постановлене
рішення іноземного суду, не була
належним чином повідомлена про розгляд
справи.

При вирішенні питання наявності цієї
підстави при розгляді клопотання
стягувача, з'ясуванню підлягають
дійсні обставини виклику сторони,
проти якої винесено рішення іноземного
суду, з урахуванням відповідних
процедур, які були визначені сторонами
в арбітражній угоді чи в арбітражному
застереженні, а також із регламенту
органу, який за угодою сторін мав
здійснити арбітраж.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про
практику розгляду судами клопотань про
визнання й виконання рішень іноземних
судів та арбітражів і про скасування
рішень, постановлених у порядку
міжнародного комерційного арбітражу
на території України», коли документ,
поданий на підтвердження виклику
сторони в судове засідання, не свідчить
про те, яким чином та коли їй вручено
цей виклик, і вона оспорює цей факт, суд
повинен з'ясувати дійсні обставини її
виклику на підставі інших поданих
сторонами доказів, а в необхідних
випадках запитати із суду, що
постановив рішення, й оглянути
документи про виклик сторони,
встановлені процесуальним
законодавством, за яким провадився
розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Нью-Йоркської
Конвенції про визнання й виконання
іноземних арбітражних рішень 1958 року у
визнанні та виконанні арбітражного
рішення може бути відмовлено за
проханням тієї сторони, проти якої воно
спрямовано, тільки у тому випадку, якщо
вона надасть компетентній владі у
місці, де розглядається питання про
визнання рішення докази того, що: а)
сторони в угоді, що визначена в ст. 2
Конвенції, були відповідно до
застосовуваного ними закону, в
будь-якій мірі недієздатні або ця угода
є недійсною по закону, якому сторони цю
угоду підпорядкували, а при
відсутності такої вказівки, по закону
держави, де було ухвалено рішення; b)
сторона проти якої ухвалено рішення не
була належним чином повідомлена про
призначення арбітра або про арбітражне
провадження або з інших причин не могла
надати свої пояснення; с) зазначене
рішення ухвалено у спорі , не
передбаченому або такому що не
підпадає під умови арбітражної угоди
або арбітражної оговорки в договорі; d)
склад арбітражного органа або
арбітражний процес не відповідали
угоді сторін або, при відсутності такої
- не відповідали закону тієї держави, де
відбувався арбітраж. е) рішення не
стало остаточним для сторони або було
скасовано чи призупинено виконанням
компетентної влади країни, де воно було
ухвалено або країни, закон якої
застосовувався.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Нью-Йоркської
Конвенції про визнання й виконання
іноземних арбітражних рішень 1958 року у
визнанні та приведенні у виконання
арбітражного рішення може бути також
відмовлено, якщо компетентна влада
країни, в якій розглядається питання
про визнання та надання дозволу на
примусове виконання встановить, що: а)
об'єкт спору не може бути предметом
арбітражного провадження за законами
цієї країни; б) визнання і примусове
виконання цього рішення протирічить
публічному порядку цієї країни.

У листі №1-1/004 від 08.01.2012 року Президент
ТПП РК вказав, що відповідно до ст.4
Європейської конвенції про
зовнішньоторговельний арбітраж від
21.04.1961 року голова компетентної
торгової палати може відіслати сторони
до постійного арбітражному органу. У
цьому зв’язку ТПП РК призначений
Міжнародний арбітражний суд при
Торгоао-промисловій палаті Республіки
Казахстан в якостиі арбітражного
органу для вирішення спору, що виник
між ТОВ Семінтерснаб» і ТОВ
«Агронікс-М»

Відповідно до п.9.1 контракту №08/04/12-1,
укладеного між ТОВ «Агронікс-М» і ТОВ
«Семінтерснаб» 07.03.2012 року, всі
суперечки і розбіжності, які можуть
виникнути щодо данного контракту, та
які сторони не можуть вирішити шляхом
переговорів, підлягають розгляду та
вирішенню в Міжнородному комерційному
суді країни позивача.

Таким чином, Міжнародний арбітражний
суд при ОСОБА_1 палаті Республіки
Казахстан компетентний у розгляді цієї
справи і керується у розгляді цієї
справи Законом Республіки Казахстан
від 28.12.2004 року. «Про міжнародний
комерційний арбітраж» та Регламентом
Міжнародного арбітражного суду при
ОСОБА_1 палаті Республіки казахстан,
затвердженим рішенням позачергового
з’їзду торгово-промислової палати
Республіки Казахстан від 22 липня 2010
року.

Статтею 36 Закону України «Про
міжнародний комерційний арбітраж»
передбачено, що на прохання сторони,
проти якої спрямоване арбітражне
рішення, якщо ця сторона подасть
компетентному суду, у якого просить
визнання або виконання, доказ того, що
сторону, проти якої винесено
рішення, не було належним чином
сповіщено про призначення
арбітра чи про арбітражний
розгляд або з інших поважних причин
вона не могла подати свої
пояснення; або рішення винесено щодо
спору, не передбаченого
арбітражною угодою, або такого, що не
підпадає під її умови, або
містить постанови з питань, що виходять
за межі арбітражної угоди; проте,
якщо постанови з питань, охоплених
арбітражною угодою, можуть бути
відокремлені від тих, які не
охоплюються такою угодою, то
та частина арбітражного рішення, яка
містить постанови з питань, що
охоплені арбітражною угодою, може бути
визнана і виконана; склад
третейського суду або
арбітражна процедура не
відповідали угоді між сторонами, або
за відсутності такої, не
відповідали закону тієї держави, де мав
місце арбітраж; рішення ще не стало
обов'язковим для сторін, або
було скасовано, або його виконання
зупинено судом держави, в якій або
згідно із законом якої воно було
прийнято.

Згідно ст. 28 Закону Республіки
Казахстан від 28.12.2004 року №23-ІІІ «Про
міжнародний комерційний арбітраж»
сторони , які беруть участь у
третейському розгляді , мають право: 1 )
знайомитися з матеріалами справи ,
робити виписки з них і знімати копії; 2 )
подавати докази ; 3 ) заявляти
клопотання, відвід третейським суддям ;
4) ставити питання учасникам процесу ,
давати усні та письмові пояснення; 5 )
подавати свої доводи з усіх виникаючих
у ході процесу питань ;6 ) заперечувати
проти клопотань і доводів іншої
сторони; 7 ) знайомитися з протоколом
засідання третейського суду і подавати
по ньому письмові зауваження ; 8 )
клопотати перед компетентним судом про
примусове виконання рішення
третейського суду; 9 ) у встановлених
законом випадках оскаржити рішення
третейського суду.

Частинами 2, 3 і 4 ст. 394 ЦПК України
передбачено, що до клопотання про
надання дозволу на примусове виконання
рішення іноземного суду додаються
документи, передбачені міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, не визначено перелік
документів, що мають додаватися до
клопотання, або за відсутності такого
договору, до клопотання додаються такі
документи:

1) засвідчена в установленому порядку
копія рішення іноземного суду, про
примусове виконання якого подається
клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення
іноземного суду набрало законної сили
(якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона,
стосовно якої постановлено рішення
іноземного суду і яка не брала участі в
судовому процесі, була належним чином
повідомлена про час і місце розгляду
справи;

4) документ, що визначає, в якій частині
чи з якого часу рішення іноземного суду
підлягає виконанню (якщо воно вже
виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження
представника (якщо клопотання
подається представником);

6) засвідчений відповідно до
законодавства переклад перелічених
документів українською мовою або
мовою, передбаченою міжнародними
договорами України.

Відповідно до ст. 396 ЦПК України
клопотання про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду не задовольняється у
випадках, передбачених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України та
якщо міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, такі випадки не
передбачено, у задоволенні клопотання
може бути відмовлено: 1) якщо рішення
іноземного суду за законодавством
держави, на території якої воно
постановлено, не набрало законної сили;
2) якщо сторона, стосовно якої
постановлено рішення іноземного суду,
була позбавлена можливості взяти
участь у судовому процесі через те, що
їй не було належним чином повідомлено
про розгляд справи; 3) якщо рішення
ухвалене у справі, розгляд якої
належить виключно до компетенції суду
або іншого уповноваженого відповідно
до закону органу України; 4) якщо
ухвалене рішення суду України у спорі
між тими самими сторонами, з того ж
предмета і на тих же підставах, що
набрало законної сили, або якщо у
провадженні суду України є справа у
спорі між тими самими сторонами, з того
ж предмета і на тих же підставах до часу
відкриття провадження у справі в
іноземному суді; 5) якщо пропущено
встановлений міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, та цим Законом
строк пред'явлення рішення іноземного
суду до примусового виконання в
Україні; 6) якщо предмет спору за
законами України не підлягає судовому
розгляду; 7) якщо виконання рішення
загрожувало б інтересам України; 8) в
інших випадках, встановлених законами
України.

При цьому заявником до справи не
долучено доказів про те, що ТОВ
«Агронікс-М» було належним чином
повідомлено про розгляд справи, що
відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 396 ЦПК України
та п. 1 ч. 1 ст. 36 Закону України „Про
міжнародний комерційний арбітраж” є
підставою для відмови у задоволенні
клопотання про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду.

Пунктом 1.6. Інструкції про порядок
виконання міжнародних договорів з
питань надання правової допомоги в
цивільних справах щодо вручення
документів, отримання доказів та
визнання і виконання судових рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України № 1092/5/54 від 27 червня 2008
року, встановлено, що реалізація
міжнародних договорів України з питань
міжнародної правової допомоги в
цивільних справах щодо вручення
документів, отримання доказів та
визнання і виконання судових рішень
здійснюється у межах компетенції
Міністерством юстиції України
безпосередньо та через головні
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі - Головне
управління юстиції), місцевими судами
України (далі - суди України), а у
відповідних випадках - іншими органами
державної влади.

Проте у справі відсутні будь-які дані
про дотримання стягувачем
встановленого порядку вручення ТОВ
«Агронікс-М» документів та вчинення
щодо нього інших процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов
висновку, що в задоволенні клопотання
слід відмовити, оскільки ТОВ
«Агронікс-М» не був належним чином
повідомлений про розгляд справи, що є
підставою для відмови у задоволенні
клопотання про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду.

Керуючись ст.10,11,60, 208-210, 390,394,396 ЦПК
України, Конвенцією про визнання й
виконання іноземних арбітражних
рішень, укладеною у м.Нью-Йорку в 1958
році, суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні клопотання – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошення.

Суддя

Г.В. Подзігун