Справа №581/474/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Бутенко Д. В.Номер
провадження 22-ц/788/969/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 45
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Рибалки В. Г., Бойка В. Б.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Липоводолинського
районного суду Сумської області від 09
квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Липоводолинської селищної ради
Сумської області, Товариста з
обмеженою відповідальністю «Мрія»,
спілки співвласників земельних паїв
Товариста з обмеженою
відповідальністю «Мрія», третя особа
без права заявлення самостійних вимог
на предмет спору - Відділ Державного
земельного агентства України в
Липоводолинському районі Сумської
області

про зобов'язання включити особу до
списку осіб, що мають право на
земельний пай, виділення земельного
паю,

в с т а н о
в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, мотивуючи
його тим, що в січні 1992 року він був
прийнятий на роботу до колишнього
радгоспу «Червоногірський» в с.Червона
Гірка Липоводолинського району
Сумської області. У квітні 1993 року
радгосп «Червоногірський»
реорганізовано в КСП «Червоногірське»
де він продовжив роботу, маючи статус
члена цього КСП. У період його роботи у
вищевказаному колективному
підприємстві проводилось складання
списків осіб, які мають право на
отримання майнового паю, і проводилось
розпаювання земель КСП між його
членами. 09 листопада 1995 року він
звільнився з роботи з КСП
«Червоногірське», але земельного паю
йому не виділено. На даний час КСП
«Червоногірське» ліквідовано і землі,
якими воно користувалося, орендує ТОВ
«Мрія» Липоводолинського району
Сумської області. На момент паювання
земель бувшого КСП «Червоногірське»
він, як член вказаного господарства,
помилково і безпідставно не був
включений до списків осіб, які мали
право на отримання земельного паю. У
березні 2013 року він, через адвоката,
звертався до Липоводолинської
селищної ради з вищезазначеного
питання, йому надана відповідь, що він
не включений до списку громадян членів
КСП «Червоногірське», який додається
до державного акта на право
колективної власності на землю
відповідного КСП. Посилаючись на такі
обставини та уточнивши позовні вимоги
ОСОБА_3 просив суд зобов'язати
Липоводолинську селищну раду включити
його до списку осіб, які мають право на
отримання земельного паю із земель,
якими користувалося КСП
«Червоногірське», виділивши належний
йому пай із вказаних земель на
території Липоводолинської селищної
ради.

Рішенням Липоводолинського районного
суду Сумської області від 09 квітня 2014
року відмовлено у позові ОСОБА_3 з
підстав закінчення строку позовної
давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Всі доводи апеляційної скарги
зводяться до того, що перебіг строку
позовної давності починається з січня
2013 року, коли ОСОБА_3 дізнався про
порушення його прав, шляхом не
включення його в список осіб, що мають
право на отримання земельного паю, як
члени КСП «Червоногірське» та не
отримання ним земельного паю на
території Липоводолинської селищної
ради.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так, суд першої інстанції ухвалюючи
оскаржуване рішення по суті виходив з
того, що позивач 09 січня 1992 року був
прийнятий на роботу до радгоспу
«Червоногірський» шофером III класу.

Рішенням загальних зборів членів
радгоспу «Червоногірський» від 19 липня
1993 року № 1 радгосп «Червоногірський»
реорганізовано у колективне
сільськогосподарське підприємство
«Червоногірське» (далі-КСП),
затверджено Статут КСП
«Червоногірське».

Відповідно п.1.3 вищевказаного Статуту
КСП «Червоногірське» є
правонаступником радгоспу
«Червоногірський».

09 листопада 1995 року ОСОБА_3 звільнений
за власним бажанням з КСП
«Червоногірське».

З фотокопій виписки рішення загальних
зборів КСП «Червоногірське» від 13
лютого 1996 року та виписки з протоколу
засідання комісії по розпаюванню від 16
березня 1996 року вбачається, що рішенням
затверджено положення і склад комісії
по здійсненню паювання земель і майна
КСП, затверджений список працівників і
прирівняних до них осіб, які мають
право на земельний пай в кількості 177
осіб.

З фотокопії повного тексту
вищевказаного рішення зборів членів
КСП «Червоногірське» вбачається, що до
пункту першого порядку денного зборів
віднесено питання прийому та вибуття
зі членів підприємства осіб. Зокрема,
було прийнято рішення про виведення з
членів КСП певних осіб, в тому числі і
ОСОБА_3. Прийняттю цього рішення
передувало ухвалення правлінням КСП
«Червоногірське» рішення від 08 грудня
1995 року про затвердження списків
робітників по приватизації майна
підприємства, а саме вирішено не
вносити до такого списку робітників
цього підприємства, в тому числі і
ОСОБА_3 згідно із заявою за власним
бажанням.

Рішенням Липодолинської селищної ради
Ради народних депутатів
Липоводолинського району Сумської
області від 30 березня 1995 року «Про
забезпечення виконання Указу
Президента України від 10 листопада 1994
року «Про невідкладні заходи щодо
прискорення земельної реформи в сфері
сільгоспвиробництва» передано у
колективну власність членам КСП
«Червоногрське» 1140, 5 га земель, а також
у постійне користування цьому
підприємству 438 га земель, з
проведенням робочою групою при
селищній раді розрахунків по
роздержавленню і приватизації земель
по кожному сільгосппідприємству із
наступним затвердженням на сесії ради
розміру пайового фонду земель та
середньої частини земельного паю.
Сесійні матеріали до цього рішення (в
тому числі і Список членів КСП) до
архівного відділу Липоводолинського
РДА на зберігання не передавалися, вони
відсутні в архівному фонді Державного
архіву Сумської області.

На підставі цього рішення місцевої
ради 24 липня 1995 року КСП
«Червоногірське» видано Державний акт
на право колективної власності на
землю для сільськогосподарського
виробництва, серії СМ 012 від 20 липня 1995
року, акт зареєстровано у Книзі записів
державних актів на право колективної
власності на землю за № 12, до акту
приєднано Додаток № 1 «Список
громадян-членів КСП «Червоногірське»
Липоводолинського району», до якого
ОСОБА_3 не внесений.

За повідомленнями Державного архіву
Сумської області та голови
Липоводолинської
райдержадміністрації списки членів
КСП «Червоногірське» за 1995-1996 роки до
Державного архіву Сумської області та
архівного відділу вказаної вище
державної адміністрації на зберігання
також не передавалися.

ОСОБА_3 на час паювання земель і
оформлення первинного списку осіб до 14
липня 1995 року, який склав додаток до
Державного акту про право колективної
власності на землю, а також на день
передачі цього Державного акта КСП
«Червоногірське» (станом на 24 липня 1995
року) був членом цього колективного
підприємства, і у нього виникло право
на земельну частку (пай) у вказаному
підприємстві.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що перебіг
строку позовної давності для захисту
ОСОБА_3 свого порушеного права на
земельний пай розпочався з моменту
отримання КСП «Червоногірське»
державного акту на право колективної
власності на землю, тобто з 24 липня 1995
року, і даний строк тривав також і на
день звільнення позивача з КСП
«Червоногірське», а закінчився такий
строк ще у липні 1998 року.

Позивачем не доведена наявність,
визначених ст.ст.78, 80, 81 ЦК УРСР, підстав
для зупинення, переривання і
поновлення вищевказаного строку
позовної давності.

Врахувавши такі обставини суд першої
інстанції дійшов висновку про пропуск
позивачем строку позовної давності, що
є підставою для відмови в позові.

Проте, повністю погодитись з такими
висновками суду неможливо з наступних
підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Суд першої інстанції названих вимог
закону не повністю дотримався.

Так, відповідно до ст. 30 ЦПК України
сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути
фізичні і юридичні особи, а також
держава.

За змістом цього закону сторони - це
особи, матеріально-правовий спір між
якими суд повинен розглянути і
вирішувати у порядку цивільного
судочинства.

Позивач - це особа, на захист порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів якої відкрито
позовне провадження у цивільній
справі.

Відповідач - це особа, яка, на думку
позивача, порушила, не визнала або
оспорила його права, свободи чи
інтереси і тому притягується до участі
у цивільній справі для відповіді за
пред'явленими позовними вимогами.

Згідно із п. 2 Указу Президента України
«Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995
року право на земельну частку (пай)
мають члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу, товариства,
відповідно до списку, що додається до
державного акту на право колективної
власності на землю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 року «Про
практику застосування земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ роз'яснено, що член колективного
сільськогосподарського підприємства,
включений до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю, набуває права на
земельну частку (пай) з дня видачі цього
акта. При неможливості надати такій
особі земельну частку (пай) з
колективної власності через
відсутність необхідної для цього
землі, остання відповідно до п. 7 Указу
Президента України «Про порядок
паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995
року має бути надана із земель запасу,
створеного місцевою радою.

Аналіз норм законодавства свідчить про
те, що право власності на земельну
частку (пай) виникає не з часу внесення
членів КСП до списків, доданих до
державного акта на право колективної
власності на землю, перевірки,
уточнення і затвердження цих списків, а
з моменту передачі державного акта про
право колективної власності на землю
конкретному сільськогосподарському
підприємству, членом якого є особа.
Крім того, слід враховувати, що строк
позовної давності для вимог про
визнання права на майно учасника
спільної власності обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися, що її право на це майно
оспорюється.

Сам позивач ОСОБА_3 у своїй позовній
заяві визнає, що КСП «Червоногірське»
ліквідовано, а землями якими КСП
користувалося на час вирішення справи
користується ТОВ «Мрія».

З листа Липоводолинської районної
державної адміністрації Сумської
області №3337 від 01 жовтня 2013 року
вбачається, що в результаті
реорганізації КСП «Червоногірське»
його правонаступником стало АПТ ЗТ
«Промінь», правонаступником якого в
результаті послідуючих реорганізацій
станом на 25 вересня 2000 року стало СН ТОВ
«Червоногірське» (а.с. 89, 297-298).

Також з матеріалів справи вбачається,
що станом на 28 серпня 2013 року у
Липоводолинському районному
управлінні юстиції не зареєстровано в
якості громадської організації спілку
співвласників земельних паїв ТОВ
«Мрія» (а.с. 61).

У своїх запереченнях на позовну заяву
ТОВ «Мрія» зазначило, що згідно
свідоцтва про державну реєстрацію
№571806, 30 травня 2002 року товариство було
утворене, як самостійне підприємство
та, що воно не являється
правонаступником КСП «Червоногірське»
(а.с. 79-81).

Статтею 1 Закону України «Про порядок
виділення в натурі (на місцевості)
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв)», зокрема, передбачно, що
право на земельну частку (пай) мають
колишні члени колективних
сільськогосподарських підприємств,
сільськогосподарських кооперативів,
сільськогосподарських акціонерних
товариств, у тому числі створених на
базі радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств, а
також пенсіонери з їх числа, які
отримали сертифікати на право на
земельну частку (пай) у встановленому
законодавством порядку.

Право особи на земельну частку (пай)
може бути встановлено в судовому
порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»
документами, що посвідчують право на
земельну частку (пай), зокрема, є
рішення суду про визнання права на
земельну частку (пай).

Статтею 5 Закону України «Про порядок
виділення в натурі (на місцевості)
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв)», зокрема, передбачно, що
сільські, селищні, міські ради та
районні державні адміністрації в межах
їх повноважень щодо виділення
земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості): приймають рішення щодо
виділення земельних часток (паїв) у
натурі (на місцевості); уточняють
списки осіб, які мають право на
земельну частку (пай).

Сільські, селищні, міські ради
приймають рішення щодо виділення в
натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв) у межах населених пунктів, а
районні державні адміністрації - за
межами населених пунктів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗК України право
власності на землю гарантується.

Частиною 3 ст. 2 ЗК України передбачено,
що об'єктами земельних відносин є землі
в межах території України, земельні
ділянки та права на них, у тому числі на
земельні частки (паї).

Статтею 25 ЗК України передбачено, що
при приватизації земель державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій
земельні ділянки передаються
працівникам цих підприємств, установ
та організацій, працівникам державних
та комунальних закладів освіти,
культури, охорони здоров'я,
розташованих на території відповідної
ради, а також пенсіонерам з їх числа з
визначенням кожному з них земельної
частки (паю).

Рішення про приватизацію земель
державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій приймають
органи виконавчої влади або органи
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень за клопотанням
працівників цих підприємств, установ
та організацій.

Землі у приватну власність особам,
зазначеним у частині першій цієї
статті, передаються безоплатно.

Площа земель, що передаються у приватну
власність, становить різницю між
загальною площею земель, що перебували
у постійному користуванні
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, і площею
земель, які залишаються у державній чи
комунальній власності
(лісогосподарське призначення, водний
фонд, резервний фонд).

Особи, зазначені у частині першій цієї
статті, мають гарантоване право
одержати свою земельну частку (пай),
виділену в натурі (на місцевості).

При обчисленні розміру земельної
частки (паю) враховуються
сільськогосподарські угіддя, які
перебували у постійному користуванні
державних та комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, за винятком
земель, що залишаються у державній та
комунальній власності. Загальний
розмір обчисленої для приватизації
площі сільськогосподарських угідь
поділяється на загальну кількість
осіб, зазначених у частині першій цієї
статті.

Вартість і розміри в умовних
кадастрових гектарах земельних часток
(паїв) працівників відповідних
підприємств, установ і організацій та
пенсіонерів з їх числа є рівними.

Розміри земельних ділянок, що
виділяються для працівників державних
та комунальних закладів, підприємств і
організацій культури, освіти та
охорони здоров'я та пенсіонерів з їх
числа, які проживають усільській
місцевості або селищах міського типу,
не можуть перевищувати норм
безоплатної передачі земельних
ділянок громадянам, встановлених
законом для ведення особистого
селянського господарства.

Внутрігосподарські шляхи,
господарські двори, полезахисні
лісосмуги та інші захисні насадження,
гідротехнічні споруди, водойми тощо
можуть бути відповідно до цього
Кодексу передані у власність громадян,
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, що створені
колишніми працівниками державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій.

Органи виконавчої влади або органи
місцевого самоврядування у процесі
приватизації створюють резервний фонд
земель за погодженням його місця
розташування з особами, зазначеними в
частині першій цієї статті у розмірі до
15 відсотків площі усіх
сільськогосподарських угідь, які були
у постійному користуванні відповідних
підприємств, установ та організацій.

Резервний фонд земель перебуває у
державній або комунальній власності і
призначається для подальшого
перерозподілу та використання за
цільовим призначенням.

Як убачається з листів
Липоводолинської селищної ради №361 від
23 травня 2014 року та № 406 від 10 червня 2014
року відповідно до «Звіту про
наявність земель та розподілу їх за
власниками землі, землекористувачами,
угіддями та видами економічної
діяльності» на території
Липоводолинської селищної ради земель
сільськогосподарського призначення
резервного фонду не має. Землі запасу
(1047,9675 га, з них: сільськогосподарських
угідь - 820,5306 га та ріллі - 227,4369 га),
знаходяться за межами населеного
пункту селища Липова Долина,
перебувають у державній власності та
ними розпоряджається Головне
управління Держземагентства у
Сумській області (а.с. 294, 308).

З листа Головного управління
Держземагентства у Сумській області
від 11 червня 2014 року вбачається, що
згідно державної статистичної
звітності з кількісного обліку земель
станом на 01 січня 2014 року по
Липоводолинській селищній раді
обліковуються землі запасу за межами
населеного пункту державної власності
не надані у власність та користування
загальною площею 459,2866 га, з них
сільськогосподарських угідь 242,9666 га, у
тому числі рілля 8,0985 га. Ділянки не
сформовані, форма власності державна.

Площі земель вказані в листі
Липоводолинської селищної ради №361 від
23 травня 2014 року це всі землі запасу
селищної ради за межами населеного
пункту, в тому числі передані в
тимчасове користування та оренду.

Головне управління Держземагентства у
Сумській області здійснює
повноваження щодо передачі земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення державної власності у
власність або користування для всіх
потреб в межах області відповідно до ч.
4 ст. 122 ЗК України та Положення про
Головне управління Держземагентства у
Сумській області, затвердженого
наказом Держземагентства України №445
від 21 вересня 2012 року, зі змінами
зареєстрованими 11 березня 2013 року (а.с.
309).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позов заявлено до неналежних
відповідачів, належні відповідачі до
справи не залучені, позов до
Липоводолинської РДА чи іншого органу
виконавчої влади, до компетенції якого
віднесено вирішення питань про
передачу земельних ділянок (земельних
часток (паїв)) у власність позивача, не
заявлявся, тому рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
підстав неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України) з ухваленням нового
рішення про відмову в позові з тих
підстав, що позов заявлений до
неналежних відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 319
ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Скасувати рішення Липоводолинського
районного суду Сумської області від 09
квітня 2014 року та ухвалити нове
рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_3 до
Липоводолинської селищної ради
Сумської області, Товариста з
обмеженою відповідальністю «Мрія»,
спілки співвласників земельних паїв
Товариста з обмеженою
відповідальністю «Мрія», третя особа
без права заявлення самостійних вимог
на предмет спору - Відділ Державного
земельного агентства України в
Липоводолинському районі Сумської
області, про зобов'язання включити
особу до списку осіб, що мають право на
земельний пай, виділення земельного
паю, з тих підстав, що позов заявлено до
неналежних відповідачів.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -