Справа №489/4818/13-ц 12.06.2014 12.06.2014 12.06.2014
Провадження №22-ц/784/1494/14 Суддя
першої інстанції Коновець М.С.
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Колосовського С.Ю., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Яценко Л.В.,

за участю: позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
їх представника ОСОБА_4, та
представників відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_6 і ОСОБА_7,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_2, і
відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 2 квітня 2014 року за
позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 про визначення порядку
користування земельною ділянкою, а
також зустрічним позовом ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А :

12 червня 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3, яка
діє також в інтересах ОСОБА_10,
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_8
та ОСОБА_9 про визначення порядку
користування земельною ділянкою,
площею 826 кв. м., закріпленою за житловим
будинком АДРЕСА_1, виділивши їм у
користування 2/3 частки вказаної
земельної ділянки.

18 липня 2013 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали
зустрічний позов про встановлення
порядку користування тією ж земельною
ділянкою, який ухвалою місцевого суду
об'єднаний в одне провадження з
первісним позовом.

В своїх позовах сторони посилались на
те, що співвласники указаного
житлового будинку постійно
конфліктують з приводу користування
спірною земельною ділянкою. А тому
позивачі просили визначити порядок
користування нею за третім варіантом
судової земельно-технічної експертизи.
Відповідачі ж наполягала на
можливості встановлення порядку
користування спірною землею за
четвертим варіантом тієї ж експертизи.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 2 квітня 2014 року позови
задоволено частково. Визначено порядок
користування спірною земельною
ділянкою за п'ятим варіантом судової
земельно-технічної експертизи.
Позивачам виділено земельну ділянку
площею 550,67 кв. м, в тому числі: під
житловими будівлями - 59,12 кв. м, під
двором та городом - 491,55 кв. м.
Відповідачі отримали земельну ділянку
площею 275.33 кв. м, в тому числі: під
будівлями - 112.62 кв. м (житловими - 84,72 кв.
м, нежитловими - 27,9 кв. м); під двором та
городом - 162,71 кв. м. У загальному
користуванні сторін залишено 132.36 кв. м
спірної земельної ділянки.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення вимог процесуального
законодавства, просив рішення
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення лише позовних вимог
позивачів.

У своїй апеляційній скарзі
відповідачі, посилаючись на порушення
їх прав землекористувачів при поділі
спірної земельної ділянки за п'ятим
варіантом експертизи, просили рішення
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення лише їх зустрічних
позовних вимог.

Вислухавши суддю - доповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційних скарг
та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляції не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлені обставини, які визнані
сторонами, а тому відповідно до ч. 1
ст. 61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

Зокрема, рішення народного суду 5
дільниці м. Миколаєва від 4 листопада 1950
року після смерті ОСОБА_11 власником
житлового будинку АДРЕСА_1 визнана
ОСОБА_12, яка 14 жовтня 1975 року продала 1/3
частину вказаного будинку ОСОБА_13

В подальшому рішенням Ленінського
райвиконкому м. Миколаєва від 12
жовтня 1984 року ОСОБА_14 було дозволено
оформити самовільно зведені споруди в
будинку, в зв'язку з чим, рішенням
Ленінської районної ради народних
депутатів м. Миколаєва від 19 квітня 1985
року було затверджено нові ідеальні
частки власників названого будинку:
ОСОБА_12 - 11/20 частина; ОСОБА_14 - 9/20.

21 січня 1986 року ОСОБА_14 подарувала 14/100
частин зазначеного будинку ОСОБА_8

8 серпня 2003 року ОСОБА_12 подарувала свою
частку того ж будинку ОСОБА_15 та
ОСОБА_16, кожному по 11/40 частці.

За договором купівлі-продажу від 23
лютого 2006 року ОСОБА_15 та ОСОБА_16
продали свої частки у праві власності
на вказаний будинок ОСОБА_17, ОСОБА_2 та
ОСОБА_10, тобто кожному по 11/60 частці.

Таким чином, згідно вказаних
правовстановлюючих документів,
наявних в матеріалах цивільної справи
та матеріалах інвентаризаційної
справи № 4609 Миколаївського ММБТІ, на
час вирішення справи судом, сторони є
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1. Їх ідеальні частки у праві
спільної часткової власності на цю
нерухомість становлять: ОСОБА_9 - 31/100;
ОСОБА_8 - 14/100; а ОСОБА_2, ОСОБА_17 і ОСОБА_10
- по 11/60 кожному.

Рішеннями Миколаївського
міськвиконкому для обслуговування
вказаного будинку за ним закріплена
земельна ділянка, площею 826 кв. м.

Оскільки питання про передачу вказаної
земельної ділянки у власність
співвласникам указаного будинку не
вирішувалось, то вона перебуває у їх
спільному користуванні відповідно до
положень ст. ст. 92, 120, 126, 158 ЗК України,
ст. 377 ЦК України та законодавства,
чинного на час виникнення спільної
часткової власності сторін на вказаний
будинок.

Відповідно до приписів ст. 90 ЗК
Української PCP (в редакції станом на 1975
рік) ст. 377 ЦКодексу України та ст.120
чинного ЗК України, а також роз'яснень,
викладених у п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
р. ,,Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ", громадяни, яким жилий
будинок, господарські будівлі та
споруди і земельна ділянка належать на
праві спільної сумісної власності,
використовують і розпоряджаються
земельною ділянкою спільно.
Використання і розпорядження
земельною ділянкою, що належить
громадянам на праві спільної часткової
власності, визначаються
співвласниками цих об'єктів і
земельної ділянки пропорційно розміру
часток у спільній власності на даний
будинок.

Наступні зміни в розмірі часток у
спільній власності на жилий будинок і
господарські будівлі, що сталися у
зв'язку з прибудовою, надбудовою або
перебудовою, не тягнуть за собою змін
установленого порядку використання та
розпорядження земельною ділянкою.

Якщо до вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

При вирішенні питання поділу вказаної
земельної ділянки, необхідно
враховувати можливості нормального
користування будинком і здійснення
догляду за ним, розташування
господарських будівель, споруд,
можливість проходу та заїзду з вулиці
на подвір'я, тощо, а також вимоги
санітарних правил і правил
протипожежної безпеки. При цьому суд
може залишити в спільному користуванні
лише ділянки, роздільне користування
якими встановити неможливо.

Отже місцевий суд правильно встановив,
що порядок користування спірною
земельною слід визначати виходячи із
розміру часток у спільній власності на
будинок на час її виникнення, тобто на
1975 рік, коли ОСОБА_12 належало 2/3
будинку, а ОСОБА_14 - 1/3.

З матеріалів судової
земельно-технічної експертизи від 6
лютого 2013 року видно, що експертом
запропоновано п'ять можливих варіантів
визначення порядку користування
спірною земельною ділянкою виходячи з
того, що на час виникнення спільної
часткової власності частки власників
становили 2/3 та 1/3 (1, 3, 5 варіанти), а
тепер їх частки становлять 31/100, 14/100, 11/60,
11/60, і 11/60 (2 і 4 варіанти).

При оцінці зазначених варіантів
місцевий суд правильно виходив із
первісних часток попередніх
співвласників у даному домоволодінні
та порядку користування спірною
ділянкою, який складався протягом
наступних років. При цьому суд ретельно
дослідив відповідність висновків
експерта чинним державним будівельним,
санітарним та протипожежним правилам
і нормам.

Так, перший варіант поділу, складений
за фактичним порядком користування, не
відповідає ідеальним часткам
власників на час їх виникнення, має
перевищення для сім'ї ОСОБА_10,
зменшення для інших співвласників та
не відповідає правилам пожежної
безпеки.

Третій варіант поділу, зумовлює
необхідність затратного облаштування
металевих воріт для в'їзду на ділянку
ОСОБА_9 і ОСОБА_14 за їх рахунок, а вони є
особами похилого віку і не зможуть
самостійно це виконати. Крім того, цей
варіант порушує паритетність прав
сторін, оскільки передбачає
необхідність знесення самочинних
побудов, зведених на спірній землі
особами, які не є її законними
користувачами, що фактично призведе до
нових судових спорів, які повинні
будуть вести лише відповідачі.

Натомість, п'ятий варіант поділу
спірної земельної ділянки, хоча він і
передбачає наявність землі спільного
користування, повністю відповідає
ідеальним часткам власників на час
виникнення права часткової власності,
в межах допустимого, враховує інтереси
сторін, та можливий за вимогами
державних будівельних і санітарних
правил та правил протипожежної
безпеки.

В зв'язку з чим, врахувавши щільність
забудови спірної земельної ділянки
усіма співвласниками та розташування
будівель і споруд в різних частинах
ділянки, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про визначення
порядку користування спірною
земельною ділянкою за п'ятим варіантом
експертизи.

Посилання відповідачів на можливість
встановлення порядку користування
спірною земельною ділянкою за другим і
четвертим варіантами поділу не можна
приймати до уваги, оскільки ці варіанти
поділу не відповідають долям сторін на
час утворення спільної часткової
власності на вказаний будинок.

Доводи апеляційних скарг, які
зводяться до переоцінки доказів та
іншого розуміння вказаних норм
матеріального права, висновків
місцевого суду не спростовують.

Інші доводи апеляційних скарг, щодо
недоліків у розгляді справи, які не
вплинули на суть ухваленого рішення,
теж не можуть бути підставою для
скасування правильного по суті
судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, представника
позивача ОСОБА_2, і відповідачів ОСОБА_8
та ОСОБА_9 відхилити, а рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 2 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: