АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 675/2014/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1006/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді Баса О.Г.

суддів: Карпусь С.А., Матковської Л.О.

при секретарі Терлич А.В.

з участю: сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 на рішення
Ізяславського районного суду від 05
березня 2014 року за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 26.07.2006 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був
укладений договір, відповідно до умов
якого останній отримав кредит в сумі 2500
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
на умовах сплати відсотків за
користування кредитними коштами у
розмірі 36% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
строком погашення, що відповідає
строку дії картки. За умовами
укладеного договору, який складається
із заяви позичальника, Умов надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою,
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання, однак якщо
протягом цього терміну жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін. ОСОБА_1 не подавав Банку
письмову заяву про припинення
договору. Боржник зобов'язання за
договором належним чином не виконав, що
дає право Банку достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту. Станом
на 31.08.2013 року утворилась
заборгованість по кредитному договору
в сумі 22 464,54 грн., яка складається з
заборгованості по кредиту в сумі 5591,30
грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом - 15327,31 грн.,
нарахованого штрафу (фіксована
частина) в сумі 500 грн. та штрафу
(процентна складова) в сумі 1045,93 грн..
Тому позивач просив стягнути на його

________________________________________________________________________
________

Головуючий у першій інстанції -
Столковський В.І. Провадження №
22-ц/792/1006/14

Доповідач - Карпусь С.А.
Категорія № 19, 27

користь з ОСОБА_1 вказану суму
заборгованості та понесені судові
витрати.

Рішенням Ізяславського районного
суду від 05 березня 2014 року позов
задоволено частково. Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 26 липня 2006 року
у розмірі 14 617,89 грн. та 149,27 грн. судового
збору. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» не погоджується з
рішенням суду в частині часткового
стягнення заборгованості по тілу
кредиту, процентів та штрафу, просить
його змінити, задовольнивши позовні
вимоги Банку в повному обсязі.
Зазначається про порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Суд неповно з'ясував обставини справи
та невірно застосував строк позовної
давності, зокрема не врахував п. 9.12 Умов
та правил надання банківських послуг
та ч.5 ст. 261 ЦК України. Сторони договору
узгодили між собою всі істотні умови,
необхідні для договорів даного виду,
зміст умов кредитного договору є
чітким та зрозумілим для сторін, про що
ОСОБА_1 засвідчив своїм підписом у
Заяві позичальника. Враховуючи умови
пролонгації договору Банк звернувся
до суду в межах строку позовної
давності, на даний час договір діє до
26.07.2014 року.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1
вважає рішення суду незаконним,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог Банку відмовити в
повному обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
порушення норм процесуального та
матеріального права, зокрема положень
ст.ст.1054, 1055 ЦК України, абз. 2 п. 14
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України №5 від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», Рішення
Конституційного суду України №15 від
10.11.2011 року, Закону України «Про захист
прав споживачів». Судом неповно
з'ясовані обставини справи, не
враховано, що кредитний договір у
письмовій формі між ним та Банком не
укладався, а договір від 26.07.2006 року є
нікчемним. Якщо він й отримував
кредитну картку, то вона діяла лише до
червня 2008 року.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк»
підлягає відхиленню, а апеляційна
скарга ОСОБА_1 - задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону
рішення суду не відповідає.

Згідно п.п. 1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
заборгованість, яка утворилась
внаслідок неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, підлягає стягненню в межах
позовної давності з 18 вересня 2010 року
по 31 серпня 2013 року у розмірі 14617,89 грн..

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Договором приєднання є договір,
умови якого встановлені однією із
сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України
визначено, що договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Встановлено, що 26 липня 2006 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено
кредитний договір, згідно з яким
останній отримав у кредит 2500 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на видану йому платіжну картку,
за умови сплати 36 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Укладаючи даний договір, сторони
визначили, що заява клієнта від 26 липня
2006 року (а.с. 7), Умови та правила надання
банківських послуг (а.с. 8-11) і тарифи
складають укладений між ними кредитний
договір. Сторони підписали названі
документи, які містять усі істотні
умови кредитного договору. При цьому
відповідач своїм підписом в заяві
клієнта від 26 липня 2006 року підтвердив,
що він ознайомився та погоджується із
запропонованими Банком умовами
кредитування. За умовами договору
сплата заборгованості по кредиту
проводиться щомісячними платежами в
розмірі 7% від суми заборгованості.

На порушення умов укладеного між
сторонами договору відповідач своїх
зобов'язань не виконав, що призвело до
утворення заборгованості, яка станом
на 31 серпня 2013 року становить 22464 грн. 54
коп., з яких: заборгованість за кредитом
- 5591,30 грн.; заборгованість за
процентами за користування кредитом -
15327 грн 31 коп.; штраф (фіксована частина)
- 500 грн; штраф (процентна складова) - 1045
грн 93 коп..

Ці обставини підтверджуються
матеріалами справи, в тому числі заявою
клієнта від 26.07.2006 року, Умовами та
Правилами надання банківських послуг,
розрахунком заборгованості за
кредитним договором від 26.07.2006 року,
витягом з карткового рахунку ОСОБА_1.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки (
ст.257 ЦК). Частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Перебіг загальної і спеціальної
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.
261 ЦК України). Початок перебігу цього
строку співпадає з моментом виникнення
у зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки).

Згідно правової позиції, викладеної в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів, відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту,
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до пп. 3.1.1 пункту 3 частини ІІ
Умов та правил надання банківських
послуг, строк дії картки вказаний на
картці (місяць та рік). Картка дійсна до
останнього календарного дня
зазначеного місяця.

Згідно змісту заяви ОСОБА_1 про
відкриття кредитної картки від 26.07.2006
року кредитна картка діє по 06.2008 року.
Строк її дії, у визначеному Правилами
користування платіжною карткою
порядку, продовжений не був, що
підтвердив представник Банку в
судовому засіданні.

Відповідно до даних витягу з
карткового рахунку ОСОБА_1 вніс
останній платіж у квітні 2009 року.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

ПАТ КБ „ПриватБанк" пред'явив позов про
стягнення заборгованості з ОСОБА_1 лише
24 вересня 2013 року, тобто після спливу
позовної давності, доказів про те, що
цей строк пропущено з поважних причин
позивач не надав і не просив його
поновити.

Як вбачається з матеріалів справи, 19
листопада 2013 року відповідач подав до
суду першої інстанції заперечення на
позов, в яких посилався на сплив
позовної давності, що є підтвердженням
того, що він зробив заяву про
застосування строку позовної давності
( а.с. 48?50).

Суд першої інстанції наведених
обставин та вимог закону не врахував та
помилково дійшов висновку про
задоволення позову в межах позовної
давності за останні три роки, що
передували зверненню Банку до суду, а
тому його рішення підлягає скасуванню
з ухваленням апеляційним судом нового
рішення про відмову у позові у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ КБ
„ПриватБанк" на те, що укладений між
сторонами договір пролонговувався
відповідно до п. 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг уваги не
заслуговують, оскільки встановлене цим
пунктом правило є загальним щодо всіх
банківських послуг, до яких зокрема
належать і вкладні операції. Однак, п.п.
3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 Правил користування
платіжною карткою визначають строк дії
саме платіжної картки і є виключенням
із загального правила. Крім того,
позивачем ненадано жодного доказу про
отримання відповідачем картки з новим
терміном дії, що свідчило б про
продовження дії договору.

Після внесення відповідачем
останнього платежу з 1 травня 2009 року
почався перебіг позовної давності,
який на час звернення ПАТ КБ
„ПриватБанк" до суду з даним позовом
сплив, що спростовує доводи
апеляційної скарги позивача про те, що
він звернувся до суду в межах позовної
давності.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Ізяславського районного суду
від 5 березня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили
з моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді
/підписи/

Згідно оригіналу: суддя
апеляційного суду
С.А. Карпусь