Єдиний унікальний номер 205/8858/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді
Мовчан Д.В.

при секретарі
Волкобоєвій О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«ЕКСІКОН» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа, що не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Миалан», про
відшкодування заподіяної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЕКСІКОН» (далі -
Позивач) звернулось до Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
відшкодування заподіяної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача вказав, що 18.07.2011
року між ТОВ «ЕКСІКОН» та ТОВ «МИАЛАН»
укладено дистриб'юторський договір №
112. По зазначеному договору позивачем
поставлено на адресу ТОВ «МИАЛАН»
товар. Однак, за поставлений товар
платежів проведено не було, тому
позивач вимушений був звернутися до
Господарського суду Дніпропетровської
області з позовною заявою про
стягнення суми заборгованості. Під час
розгляду справи у суді ТОВ «МИАЛАН»
здійснювало господарську діяльність
підприємства. 19.02.2013 року Господарським
судом Дніпропетровської області по
вищевказаній справі було винесено
рішення за № 17/5005/11414/2012 року. Згідно
винесеного рішення повинно бути
здійснено стягнення з ТОВ «МИАЛАН» на
користь ТОВ «ЕКСІКОН» грошей у розмірі
181 284 грн. 00 коп. Дане рішення зі сторони
ТОВ «МИАЛАН» оскаржене не було, тому
позивачем отримано наказ про його
примусове виконання. З отриманим
наказом Господарського суду
Дніпропетровської області по справі №
17/5005/11414/2012 року позивач звернувся до
Ленінського ВДВС Дніпропетровського
міського управління юстиції. На
підставі чого було відкрито виконавче
провадження, що підтверджується
постановою від 21.03.2013 року. Після
відкриття виконавчого провадження ТОВ
«МИАЛАН» було надано строк для
добровільного виконання рішення по
справі № 17/5005/11414/2012 року до 28 березня 2013
року. Але в цей час власники ТОВ
«МИАЛАН»: ОСОБА_2 (далі - Відповідач - 1)
та ОСОБА_3 (далі - Відповідач-2)
незаконно, як фізичні особи спільно
прийняли рішення перевести усі гроші,
які знаходяться у підприємства на свої
особисті банківські рахунки. Прийняте
рішення відповідачем-1 та відповідачем
-2 зробило неможливим виконання
рішення Господарського суду
Дніпропетровської області по справі №
17/5005/11414/2012 року, що підтверджується
постановою Ленінського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ від 20.06.2013 року.
Таким чином, відповідачами була
заподіяна позивачу шкода у розмірі 181 284
грн. 00 коп.

У зв'язку з чим, позивач змушений
звернутися до суду та просити суд
стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКСІКОН» заподіяну
шкоду у розмірі - 181 284 грн. 00 коп. та
судові витрати по справі у розмірі 1 813
грн. 00 коп.

Під час розгляду справи
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив суд їх
задовольнити в повному обсязі. Після
оголошення перерви у судове засідання
з приводу завершення розгляду справи
та проведення судових дебатів
представник позивача не з'явився, про
день та час проведення судового
засідання повідомлявся належним чином,
про що свідчить його особистий підпис в
повідомлені про день та час слухання
справи (а.с.165), надіслав до суду
телефонограму про відкладення
розгляду справи у зв'язку з
відрядженням до Господарського суду
Харківської області. Суд, враховуючи ту
обставину, що представник позивача
завчасно повідомлявся про день та час
проведення судового засідання,
належних доказів зайнятості в іншому
судовому процесі (судової повістки,
ухвали суду тощо) не надав, вважає
неявку вказаної особи в судове
засідання такою, що відбулася без
поважних причин.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні
вимоги не визнала, просила відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.
Після оголошення перерви у судове
засідання з приводу завершення
розгляду справи та проведення судових
дебатів представник позивача не
з'явилась, надала суду заяву, в якій
просить завершити розгляд справи за їх
відсутності та відмовити позивачу в
позові в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилась, про день та час
проведення судового засідання
повідомлялась належним чином про що
свідчить повідомлення підприємства
поштового зав'язку про закінчення
терміну зберігання, заяв чи клопотань
від такої сторони до суду не надходило.

Представник третьої особи ТОВ
«Миалан» у судове засідання не з'явився
про день та час проведення судового
засідання повідомлялись належним
чином, заяв чи клопотань від такої
сторони до суду не надходило.

Суд враховуючи ту обставину, що
всі особи, які беруть участь у справі
надали відповідні пояснення по суті
спору, сторонам надавалась можливість
представили суду усі докази, на які
вони матимуть посилатись в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень, та роз'яснювалось значення
принципу диспозитивності цивільного
судочинства та обов'язок сторін подати
суду відповідні докази, керуючись
вимогами ч. 2., 4 ст. 169 ЦПК України вважає
за можливе вирішити справу по суті на
підставі наявних доказів, та зауважити,
що систематичне відкладення судового
засідання фактично призводить до
безпідставного затягування розгляду
такої справи, що як наслідок, обумовлює
перебування в проваджені суду не
вирішеної по суті, справи поза
строками, що передбачені цивільним
процесуальним законодавством для
розгляду такої справи по суті.

Суд, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Так, судом встановлені наступні
обставини і визначені відповідно до
них правовідносини.

Судом встановлено, що 18.07.2011 року між
ТОВ «ЕКСІКОН» та ТОВ «МИАЛАН» було
укладено дистриб'юторський договір №
112. Відповідно до умов вказаного
господарського договору позивач
зобов'язався постановити на адресу ТОВ
«МИАЛАН» товар, а ТОВ «МИАЛАН»
розрахуватись за постачання такого
товару.

Із матеріалів справи вбачається, що в
порушення умов вказаного договору ТОВ
«МИАЛАН» свої зобов'язання належним
чином не виконало, за отриманий товар в
повному обсязі не розрахувалось. У
зв'язку з чим, рішенням Господарського
суду Дніпропетровської області від 19
лютого 2013 року було задоволено вимоги
позивача, а саме: вирішено стягнути з
ТОВ «МИАЛАН» на користь ТОВ «ЕКСІКОН»
грошові кошти у розмірі 181 284 грн. 00 коп.,
що складається із суми основного боргу
та відповідних штрафних санкцій
Означене судове рішення набуло
чинності у встановленому порядку, а
позивачем отримано наказ про його
примусове виконання (а.с.7).

Судом також встановлено, що 21 березня
2013 року державним виконавцем
Ленінського ВДВС Дніпропетровського
Міського управління юстиції
Пономаренко О.О. було винесено ухвалу
про відкриття виконавчого провадження
на підставі вказаного виконавчого
документу (а.с.5).

Із матеріалів даної цивільної справи
також вбачається, що 20 червня 2013 року
державним виконавцем Ленінського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ О.О.
Пономаренко було винесено постанову
про повернення виконавчого документа
стягувачеві, у зв'язку з тим, що майно
боржника на яке можливо звернути
стягнення згідно вимог чинного
законодавства відсутнє.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЕКСІКОН» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, про відшкодування заподіяної
шкоди суд виходив із наступного.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, лише в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі. Відповідно до змісту норм ст.
ст. 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України право
визначати предмет і підставу позову та
спосіб захисту порушеного права
належить позивачеві.

Так, позовні вимоги ґрунтуються на
приписах частини 1 статті 1166 Цивільного
кодексу України, та вмотивовані тим, що
ОСОБА_2 (далі - Відповідач - 1) та ОСОБА_3
(далі - Відповідач-2) незаконно, як
фізичні особи спільно прийняли
протиправне рішення перевести усі
гроші, які знаходяться у підприємства
на свої особисті банківські рахунки.

Тобто в даному випадку, позивач
ототожнює наявні господарські
зобов'язання ТОВ «МИАЛАН», які є
похідними від невиконання умов
господарського договору, із
деліктними зобов'язаннями, що начебто
виникли у засновників такого
господарського товариства через
невиконання юридичною особою умов
договору та вчинення ними дій, які
зробили неможливим виконання рішення
Господарського суду Дніпропетровської
області по справі № 17/5005/11414/2012 року.

Суд зазначає з цього приводу, що
відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків, у тому
числі щодо відшкодування кредиторові
або іншій особі збитків (шкоди), є
зобов'язання, які виникають з договорів
та інших правочинів або внаслідок
завдання шкоди. Отже, підставою для
стягнення збитків є наявність в діях
заподіювача шкоди складу
цивільно-правової відповідальності:
протиправність поведінки заподіювача
шкоди, наявність шкоди, прямий
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою заподіювача шкоди та
шкодою, наявність вини.

Вирішуючи спори про стягнення
заподіяних збитків, слід перш за все
з'ясувати правові підстави покладення
на винну особу зазначеної майнової
відповідальності. При цьому потрібно
відрізняти обов'язок боржника
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання, що випливає з
договору (статті 623 Цивільного кодексу
України), від позадоговірної шкоди,
тобто від зобов'язання, що виникає
внаслідок завдання шкоди (глава 82
Цивільного кодексу України).

Положеннями, які закріплені у
диспозиції частини 1 статті 1166
Цивільного кодексу України
передбачено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року за № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами та
доповненнями), заподіяна шкода
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

З наведеного вбачається, що визначаючи
заходи деліктної відповідальності,
законодавець виходить із принципу
генерального делікту, згідно з яким
завдання шкоди однією особою іншій є
підставою виникнення обов'язку
відшкодувати завдану шкоду. При цьому,
відповідальність за завдану шкоду може
наставати лише за обов'язкової
наявності таких підстав у їх
сукупності, а саме: а) наявність шкоди;
б) протиправна поведінка заподіювача
шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою
та протиправною поведінкою
заподіювача; г) вина особи, що заподіяла
шкоду, у вчинені такого делікту.

Оскільки предметом спору у даній
справі позивач визначив деліктні
правовідносини, тобто такі, що
виникають із спричинення матеріальної
шкоди, завданої відповідачем, то
позивач повинен був довести всі
обставини, які вказують на наявність чи
відсутність складу цивільного
правопорушення у вигляді шкоди або
збитків, так як вимога надати докази
щодо наявності обставини заподіяння
майнової шкоди покладається на
позивача.

В даному випадку, спираючись на норми
матеріального закону, які регулюють
деліктні правовідносини, позивачем не
було доведено протиправності
поведінки відповідачів, як
заподіювачів шкоди, та наявність
обставин заподіяння шкоди, адже в
даному випадку мають місце збитки, що
заподіяні невиконанням (неналежним
виконанням) договірних зобов'язань
юридичною особою.

Зокрема, судом встановлено, що грошова
сума 181 284 грн. 00 коп., яку просить
стягнути позивач в рахунок
відшкодування майнової шкоди, є
наслідком невиконання договірного
зобов'язання господарським
товариством, що встановлено
відповідним судовим рішенням, та прямо
пов'язана з відшкодуванням збитків,
заподіяних невиконанням або
неналежним виконанням договірних
зобов'язань юридичною особою.

Суд зазначає, що засновники
господарського товариства у вигляді
товариства з обмеженою
відповідальністю несуть спеціальну
відповідальність, а саме: на
засновників покладено ризик збитків,
пов'язаних із діяльністю товариства, у
межах вартості їх вкладів, і такий
ризик збитків за своєю правовою
природою не можна ототожнювати із
деліктними правовідносинами. Його
правова природа є відмінною від
делікту, та врегульована іншими
нормами матеріального закону. Зокрема,
відповідно до вимог ст. 140 Цивільного
кодексу України учасники товариства з
обмеженою відповідальністю не
відповідають за його зобов'язаннями і
несуть ризик збитків, пов'язаних із
діяльністю товариства, у межах
вартості своїх вкладів. Також ст. 219
Господарського Кодексу України
передбачено, що засновники суб'єктів
господарювання не відповідають за
зобов'язаннями цього суб'єкта, крім
випадків передбачених законом або
установчими документами про створення
даного суб'єкта господарювання.

Таким чином, під час вирішення даного
спору по суті, у суду відсутні правові
підстави для застосування до спірних
правовідносин вимог статті 1166
Цивільного кодексу України. Будь-яких
інших позовних вимог з іншою їх
правовою підставою, позивачем в межах
розгляду даної справи не заявлялось.

З огляду на вищевикладене, суд доходить
висновку про необхідність відмовити в
задоволені позову, так як його вимоги
не ґрунтуються на законі.

Оскільки в задоволені позову
Товариству з обмеженою
відповідальністю «ЕКСІКОН» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, про відшкодування заподіяної
шкоди, відмовлено тому судові витрати
слід віднести на рахунок позивача
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись, 140,
623, 1166 ЦК України, ст. 219 Господарського
Кодексу України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 130,
174, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову Товариство з
обмеженою відповідальністю «ЕКСІКОН»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Миалан», про
відшкодування заподіяної шкоди -
відмовити.

2. Судові витрати у вигляді судового
збору віднести на рахунок позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКСІКОН».

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області, через Ленінський районний суд
міста Дніпропетровська, шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Д. В. Мовчан