Справа №488/2323/13-ц 16.06.2014 16.06.2014 16.06.2014
Провадження №22-ц/784/1625/14
Суддя першої інстанції: Циганок В.Г.
Суддя-доповідач апеляційної інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої - Буренковою К.О.,

суддів - Базовкіною Т.М., Крамаренко Т.В.,

із секретарем - Орельською Н.М.,

за участю: представника відповідача -
ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк»

на рішення Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 17 грудня 2013 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк»

до

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

про

стягнення заборгованості за кредитним
договором

та за зустрічним позовом

ОСОБА_4

до

Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк»

(далі - ПАТ «Укрсоцбанк»)

про

визнання договору застави припиненим

в с т а н о в и л а :

В травні 2013 року ПАТ «Уксоцбанк»»
звернулось з позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором в солідарному
порядку.

Позивач зазначав, що 11 травня 2007 року
між Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(правонаступник - ПАТ «Укрсоцбанк») та
ОСОБА_3 укладено договір кредиту, за
умовами якого останній отримав грошові
кошти у сумі 25 000 дол. США на споживчі
потреби, зі сплатою 14 % річних строком
до 10 травня 2010 року.

В забезпечення належного виконання
зобов'язань по кредитному договору, 11
травня 2007 року між Банком та ОСОБА_4
було укладено договір застави, за
умовами якого останній передав в
заставу позивачу майно - кавові
апарати «Sagoma» у кількості 10 штук.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором у
встановлені строки належним чином не
виконував, станом на 18 квітня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 11
329,55 дол. США, що еквівалентно 90 557,07 грн.,
з яких: заборгованість за кредитом - 60
430,04 грн., заборгованість по відсоткам -
18 111,04 грн., пеня за несвоєчасне
повернення кредиту - 9 215,58 грн., пеня за
несвоєчасне повернення відсотків - 2
106,14 грн., прострочені нараховані
комісії - 694,27 грн.

Посилаючись на викладене, позивач
просив суд стягнути з відповідачів на
його користь в солідарному порядку
зазначену заборгованість та вирішити
питання про судові витрати.

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернуся із
зустрічним позовом до ПАТ
«Укрсоцбанк» в якому посилаючись на те,
що позивачем пропущено строк
звернення до нього як до майнового
поручителя із вимогою про повернення
кредиту, а тому на підставі ст. 559 ЦК
України, просив припинити дію договору
застави та відмовити у задоволенні ПАТ
«Укрсоцбанк» про стягнення з нього
кредитної заборгованості у зв'язку із
закінченням строку позовної давності,
оскільки позов до нього пред'явлено 15
травня 2013 року, тобто після спливу
строку - 10 травня 2013 року.

Ухвалою Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 2 грудня 2013 року
зустрічний позов прийнято та об'єднано
в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 17 грудня 2013 року позов
ПАТ»Укрсоцбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 11 329,55 дол.
США, що еквівалентно 90 557,07 грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 60 430,04 грн.,
заборгованість по відсоткам - 18 111,04
грн., пеня за несвоєчасне повернення
кредиту - 9 215,58 грн., пеня за несвоєчасне
повернення відсотків - 2 106,14 грн.,
прострочені нараховані комісії - 694,27
грн. та стягнуто судовий збір у розмірі
905,57 грн. У задоволені позову ПАТ
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до
ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.
Припинено дію договору застави
№604/219-3219, укладеного між ПАТ
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 11 травня 2007
року. Вирішено питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«Укрсоцбанк», посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, просив його
скасувати та ухвалити нове про
задоволенні первісного позову в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, дослідивши
докази по справі в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплати проценти.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом, що 11 травня 2007 року
між Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(правонаступник - ПАТ «Укрсоцбанк») та
ОСОБА_3 укладено договір кредиту
№640/219-К219, за умовами якого останній
отримав грошові кошти у сумі 25 000 дол.
США на споживчі потреби, зі сплатою 14 %
річних строком до 10 травня 2010 року
(а.с.8-9).

Пунктом 1.1. кредитного договору
встановлено наступний порядок
погашення суми основної
заборгованості: з червня 2007 року по
квітень 2010 року - щомісячно до 5 числа
695 дол. США, в травні 2010 року - 675 дол. США
(а.с. 8-9).

11 травня 2007 року в забезпечення
належного виконання зобов'язань по
кредитному договору, між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(правонаступник - ПАТ «Укрсоцбанк») та
ОСОБА_4 було укладено договір застави
№640/219-3219, за умовами якого останній
передав в заставу позивачу майно -
кавові апарати «Sagoma» у кількості 10 штук
(а.с. 10-11).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником зобов'язань, станом на 18
квітня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 11 329,55 дол. США,
що еквівалентно 90 557,07 грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 60 430,04 грн.,
заборгованість по відсоткам - 18 111,04
грн., пеня за несвоєчасне повернення
кредиту - 9 215,58 грн., пеня за несвоєчасне
повернення відсотків - 2 106,14 грн.,
прострочені нараховані комісії - 694,27
грн. (а.с. 5-7).

26 січня 2010 року на адресу відповідачів
кредитодавцем направлено досудову
вимогу про дострокове повернення
кредиту, однак останніми вимоги банку
не виконані (а.с.12-13).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про
стягнення у солідарному порядку
кредитної заборгованості, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено строк звернення до суду з
позовом до ОСОБА_4, а задовольняючи
зустрічний позов, виходив з того, що
договір застави припинив свої дію
згідно ч.4 ст. 559 ЦК України.

Проте, з такими висновками погодитися
не можна.

Стаття 546 ЦК України містить перелік
видів забезпечення виконання, кожний з
яких є самостійною цивільно-правовою
формою відповідальності, встановленою
на підставі окремих договорів, і
регулюються відповідними правовими
нормами.

Розрізняючи поняття поруки та застави
законодавство визначає різну
відповідальність поручителя та
заставодавця (майнового поручителя) і
різні підстави припинення поруки та
права застави.

Згідно положень ст. 1 Закону України
«Про заставу», в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
заставу» заставодержатель набуває
права звернення стягнення на предмет
застави в разі, якщо в момент настання
терміну виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, воно не буде
виконано, якщо інше не передбачено
законом чи договором.

Солідарна відповідальність боржника
та майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена.

Натомість у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554
ЦК України).

Підстави припинення поруки визначені
ст. 559 ЦК України, а припинення застави
наступає з підстав, передбачених ст. 28
Закону України «Про заставу».

Згідно ст. 28 Закону України «Про
заставу» застава припиняється з
припиненням забезпеченого заставою
зобов'язання; в разі загибелі
заставленого майна; в разі придбання
заставодержателем права власності на
заставлене майно; в разі примусового
продажу заставленого майна: при
закінченні терміну дії права, що
складає предмет застави; в інших
випадках припинення зобов'язань,
установлених законом.

Аналогічна норма міститься в ч.1 ст. 593
ЦК України.

Відповідно до ст. 546 ЦК України застава
та порука є самостійними видами
забезпечення виконання зобов'язання,
норми ст. 559 ЦК України не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставодержателем за виконання
боржником основного зобов'язання
винятково у межах вартості предмета
застави.

Пропуск банком шестимісячного та
річного строку пред'явлення вимог до
поручителя як підстава визнання
договору застави таким, що припинив
свою дію, спеціальним законом, який
регулює спірні правовідносини (ст. 28
Закону України «Про заставу») не
передбачена.

Таким чином, вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до
ОСОБА_4, як майнового поручителя про
стягнення кредитної заборгованості у
солідарному порядку з боржником не
підлягають задоволенню, оскільки така
відповідальність законодавством не
передбачена, а не у зв'язку з пропуском
строку позовної давності, з чого
виходив суд першої інстанції.

Також, не підлягає задоволенню
зустрічний позов про припинення дії
договору застави з підстав,
передбачених ч.4 ст. 559 ЦК України,
оскільки вказана норма не
застосовується до правовідносин
кредитора з майновим поручителем.

На зазначені положення правових норм
суд першої інстанції належної уваги не
звернув та дійшов помилкового висновку
про наявність підстав для визнання
договору застави припиненим на
підставі ч.4 ст. 559 ЦК України та відмови
для задоволення вимог про стягнення з
майнового поручителя у солідарному
порядку кредитної заборгованості у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

За таких обставин, рішення суду в
частині відмови задоволення вимог ПАТ
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення
кредитної заборгованості та в частині
задоволення зустрічного позову ОСОБА_4
на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні цих вимог з інших правових
підстав.

Доводи апеляційної скарги, про те, що
договір застави існує до повного
виконання забезпеченого кредитного
зобов'язання, а тому з ОСОБА_4 підлягає
стягненню кредитна заборгованість, є
безпідставними з наведених вище
висновків суду.

Рішення суду в частині задоволення
вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 не
оскаржувалося, а тому не було предметом
апеляційного розгляду.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
- задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 17 грудня 2013 року в
частині відмови в задоволенні вимог
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення
кредитної заборгованості та в частині
задоволення зустрічного позову ОСОБА_4
до Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про визнання договору
застави припиненим скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні вимог Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_4 про стягнення кредитної
заборгованості та в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про визнання договору
застави припиненим відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: