АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3790/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний Банк», яка
подана представником ВЛАСЮК Ганною
Анатоліївною, на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 12 грудня 2013 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
акціонерний Банк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

встановила:

В жовтні 2013 року ПАТ «Всеукраїнський
акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»)
звернувся до суду з вказаним позовом, в
якому просить стягнути з ОСОБА_4
заборгованість за кредитним договором
в сумі 45257 грн. 89 грн., посилаючись на
невиконання умов кредитного договору,
укладеного 13.01.2012 року, між ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний банк» та
ОСОБА_4, згідно з умовами якого банк
надав відповідачу кредит на споживчі
потреби в розмірі 15000 грн., зі сплатою 0,01
% річних.

Оскільки ОСОБА_4 свої зобов'язання за
кредитним договором не виконує, станом
на 16.10.2013 року заборгованість за
кредитним договором становить 45257 грн.
89 коп., яка складається з загальної
заборгованості за кредитом в сумі 14583
грн.12 коп., відсотків за користування
кредитом - 1 грн. 66 коп., комісії за
розрахункове обслуговування - 8994 грн. 81
коп. та неустойки - 21678 грн. 29 коп.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 12 грудня 2013 року позов
задоволено частково : стягнуто з ОСОБА_4
на користь ПАТ «Всеукраїнський
АкціонернийБанк», заборгованість за
кредитним договором в сумі 23 579 грн. 60
коп. та судовий збір у сумі 235 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» - Власюк
Г.В. подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_4
на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк»
заборгованість у повному обсязі, тобто
в розмірі 45 257 грн. 89 коп. та судові
витрати у розмірі 452 грн. 58 коп.,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість.

Зазначала, що в розрахунку
заборгованості за кредитним договором
позивачем вказані строки відповідно до
ст. 258 ЦК України, а саме неустойка (пеня)
нараховувалась за останній рік з
моменту подання позовної заяви до суду,
а саме з 16.10.2013 року.

Розмір збитківв сумі 23 579 грн. 60 коп. не
перевищує розмір неустойки, яка
становить 21 678 грн. 29 коп., а тому суд
безпідставно відмовив у стягненні
неустойки.

В судове засідання представник
апелянта повторно не з'явився, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, тому
колегією суддів визнано за можливе
розглянути справу в його відсутності.

Представник відповідача вважав доводи
апеляційної скарги безпідставними та
просив залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк»,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_4 не виконує умов
кредитного договору, укладеного між
сторонами 13.01.2012 року, за умовами якого
банк надав відповідачу кредит на
споживчі потреби в розмірі 15000 грн., зі
сплатою 0,01 % річних на строк до 13 січня
2015 року.

Згідно з розрахунком заборгованості,
станом на 16.10.2013 року заборгованість за
кредитом становить 14583 грн.12 коп.,
відсотки за користування кредитом - 1
грн. 66 коп., комісія за розрахункове
обслуговування - 8994 грн. 81 коп., всього 23
579 грн. 60 коп.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених доказів, суд першої
інстанції задовольнив вимоги на
вказану суму заборгованості,
посилаючись на норми матеріального
права - ст. 525, 526, 1050, 1054 ЦК України .

Рішення суду першої інстанції у
вказаній частині сторонами не
оскаржується, обов'язкових підстав для
скасування рішення не вбачається, а
тому колегія суддів рішення у вказаній
частині не перевіряє.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення плати за пропуск
платежів на суму 21 678 грн. 29 коп., суд
першої інстанції виходив з того, що
зазначені вимоги є недоведеними,
оскільки із наданого розрахунку не
вбачається, за який період нараховано
плату за пропуск платежів та з якого
розміру заборгованості нараховано
вказану плату відповідно до п.3, 4 та п. 9
кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Виходячи з наявних у матеріалах справи,
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, висновки суду щодо
підстав для відмови у задоволенні цієї
частини позовних вимог відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Звертаючись до суду з позовними
вимогами про стягнення неустойки на
суму 21 678 грн. 29 коп., позивач у позовній
заяві зазначив лише її загальну суму та
вказав, що її нарахування передбачено
п. 4.3 кредитного договору, а ставка - п.10
спеціальної частини договору (0,5%).

Разом з тим, пунктом 4.3 загальної
частини кредитного договору
передбачено, що у випадку прострочення
позичальником сплати або сплати не у
повному обсязі чергового платежу за
графіком, банк має право вимагати від
позичальника додатково сплатити банку
пеню, що розраховується від суми
невиконаних боргових зобов'язань ( а
саме - неповерненої чергової частини
кредиту та/або несплачених процентів
та/або комісії за управління кредитом),
строк виконання яких настав і які не
були виконані на день прострочення
виконання. Ставка, яка застосовується
для обчислення пені, зазначена в п. 9
спеціальної частини договору. Банк
може використати право на застосування
пені, починаючи з наступного для,
рахуючи з дати порушення позичальником
терміну виконання свого грошового
зобов'язання, передбаченого цим
договором, а якщо така дата порушення
припадає на вихідний, святковий або
неробочий день, то рахуючи з першого
робочого дня, що слідує за таким
вихідним, святковим або неробочим днем,
та закінчуючи днем, що передує даті
повного виконання всіх прострочених
грошових зобов'язань.

Однак, пункт 9-й спеціальної частини
договору (на який вказує п.4.3 загальної
частини договору про відповідальність
позичальника шляхом сплати пені)
передбачає штраф, встановлений п.4.2
загальної частини договору, у розмірі
25% від суми кредиту.

При цьому ставка пені, передбаченої
п.4.3. загальної частини договору,
встановлена п.10 спеціальної частини
договору, та становить 0,5%.

Проте, наданий позивачем до позовної
заяви розрахунок заборгованості за
кредитним договором станом на 16.10.2013
року не містить не лише розрахунку
неустойки ( пені), а взагалі посилання
на нарахування неустойки ( штрафу чи
пені).

Однак у розрахунку вказано про
нарахування «плати за пропуск
платежів».

Як вбачається із вказаного розрахунку (
а.с. 4), плата за пропуск платежів
нарахована за період з 14.10.2013 року по
16.10.2013 року ( тобто за 3 дні) в сумі 21 678
грн. 20 коп. Дані про ставку, за якою
нараховувалась така плата, та суми
простроченого платежу, на який
нараховувалась ця ставка, розрахунок
не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про недоведеність позовних
вимог у частині стягнення плати за
пропуск платежів на суму 21 678 грн. 29
коп., оскільки належного обґрунтування
підстав для нарахування вказаної суми
за період 3 дні та визначення її ставки
матеріали справи не містять.

Зі змісту апеляційної скарги
представника позивача вбачається, що
неустойка в сумі 21 678 грн. 29 коп. була
нарахована банком за період - один рік
до звернення до суду, тобто з 16 жовтня
2012 року по 16 жовтня 2013 року.

Проте зазначені доводи не можуть бути
прийняті до уваги колегією суддів,
оскільки вони суперечать наданому
самим позивачем до позовної заяви
розрахунку, з якого вбачається, що
дійсно прострочена заборгованість по
кредиту та комісії виникла у березні
2012 року, проте у графі «плата за
пропуск платежів» жодних нарахувань за
період з квітня 2012 року по 13 жовтня 2013
року - не міститься, а сума у розмірі 21
678 грн. 20 коп. нарахована за період з 14 по
16 жовтня 2013 року ( а.с. 4).

За наявності такого розрахунку, при
перевірці поданих доказів та
з'ясуванні фактичних обставин справи,
колегією суддів встановлено, що розмір
нарахованої «плати за пропуск
платежів» - неустойки , виходячи із
визначеного позивачем періоду та
розміру простроченої суми не
відповідає ставкам неустойки,
зазначених пунктах 4.3, та 9 і 10 договору,
і навпаки.

Враховуючи положення ст. 60 ЦПК України
про заборону ґрунтування доказування
на припущеннях, колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції
про наявність підстав для відмови у
задоволенні зазначених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги
представника із роз'ясненням механізму
нарахування неустойки не можуть бути
прийняті до уваги колегією суддів,
оскільки апелянтом надано зовсім інший
розрахунок заборгованості, із
визначенням плати за пропуск платежів
за кожен місяць протягом одного року,
за період з 14 листопада 2012 року по 13
листопада 2013 року (зокрема, за період з
14.10.2012 року по 13.11.2012 року нараховано 1 004
грн. 95 коп., за період з 14.10.2013 року по
13.11.2013 року нараховано 2 860 грн. 23 коп.) та
визначенням загальної суми плати за
пропуск платежів у розмірі 21 678 грн. 29
коп. станом на 14 листопада 2013 року. Крім
того, жоден із розрахунків не містить
вказівки на суму заборгованості, на яку
нараховувалась «плата за пропуск
платежів».

Тобто при обґрунтуванні доводів
апеляційної скарги апелянтом
визначено зовсім інші періоди
нарахування ніж ті, що були застосовані
при пред'явленні позову, оскільки у
розрахунку , доданому до позовної заяви
сума в розмірі 21 678 грн. 20 коп.
нарахована за період з 14 по 16 жовтня 2013
року, тоді як у доданому до апеляційної
скарги розрахунку наявні нарахування
за кожний місяць протягом останнього
року, а сума 21 678 грн. 29 коп. - визначена
як загальна сума плати за пропуск
платежів за період з 14 листопада 2012
року по 13 листопада 2013 року , тоді як
даний позов пред'явлено позивачем 18
жовтня 2013 року.

Аналізуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову у викладеній
частині відповідає вимогам закону і
обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апелянта не
спростовують наведеного і зроблених в
рішенні суду першої інстанції
висновків, в зв'язку з чим підстави для
його скасування і задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний Банк» -
відхилити.

Рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 12 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: