Справа № 152/940/14-ц
Шаргородський районний суд Вінницької
головуючого судді -
секретаря - Палій М.Д.,
позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
відповідача - ОСОБА_3,
представника відповідача - ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
у червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. Позивач просить
ухвалити рішення, яким стягнути з
ОСОБА_3 на його користь матеріальну
шкоду в сумі 22 000 грн та моральну шкоду в
сумі 5 000 грн, а всього 27 000 грн.
У обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 25.12.2012 року біля 20 години в
будинку колишньої дружини відповідача,
розташованому по АДРЕСА_1, ОСОБА_5,
вважаючи, що дружина зраджує його,
заподіяв йому тілесні ушкодження у
виді: закритого перелому зовнішньої
кісточки лівого гомілково-ступеневого
суглобу без зміщення відламків;
закритий перелом 7-го, 8-го ребер зліва з
зміщенням відламків; травматичне
видалення 1-го, 2-го, 3-го зубів на верхній
щелепі справа; забиті рани - на верхній
губі, лобній ділянці голови, тім'яній
ділянці голови; множинні садна та
гематоми тулуба; закрита
черепно-мозкова травма у вигляді
струсу головного мозку, які, згідно
висновку експерта, відносяться до
тілесних ушкоджень середнього ступеня
важкості, так-як спричиняють за собою
тривалий розлад здоров'я, терміном
З вини відповідача він втратив
здоров'я, заробіток, зазнав
матеріальних збитків, пов'язаних із
лікуванням, оздоровленням та стороннім
доглядом. На лікування ним було
витрачено 22 000 грн, з яких на придбання
ліків та оздоровлення - 18 500 грн. Значна
сума витрачена додатково і на його
посилене та дієтичне харчування, а
також на транспортні витрати матері,
яка приїжджала до нього в лікарню. За
висновком медично-соціальної комісії
від 25.02.2014 року його визнано інвалідом 3
групи. Крім того, внаслідок нанесених
йому тілесних ушкоджень йому було
пошкоджено щелепу та вибито зуби, на
лікування яких, за попереднім
визначенням лікаря-стоматолога,
потрібно щонайменше 30 000 грн. За станом
здоров'я він не має можливості заробити
Окрім матеріальної шкоди, внаслідок
злочинних дій відповідача, йому була
завдана також моральна шкода, оскільки
він отримав стабільний розлад здоров'я,
поєднаний зі стійкою втратою
працездатності, йому завдано тяжких
фізичних і моральних страждань, у нього
порушено нормальний спосіб життя, він
втратив роботу, внаслідок чого
погіршилось його матеріальне
становище; негативні емоції,
переживання вплинули на спокій і стан
його здоров'я, спричинили постійне
переживання та вживання лікувальних
Завдану йому моральну шкоду він оцінює
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали у повному обсязі, просили
суд позов задовольнити, з підстав,
зазначених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні
вимоги визнали частково. Відповідач
згоден відшкодувати позивачу 1000 грн на
лікування та 3000 грн моральної шкоди.
Розглянувши документи та матеріали
справи, заслухавши пояснення позивача
та його представника, пояснення
відповідача та його представника,
всебічно і повно з'ясувавши усі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються вимоги позивача та
заперечення відповідача, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи та
вирішення спору по суті, суд встановив
Вироком Шаргородського районного суду
Вінницької області від 30.12.2013 року
ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК
України.

Згідно зазначеного вище вироку, ОСОБА_3
25.12.2012 року біля 20 години, прийшовши до
свого будинку, розташованого по
АДРЕСА_1, де, підійшовши до вікна,
побачив, що його дружина ОСОБА_5
перебуває в будинку з його знайомим
ОСОБА_1, який лежав у ліжку. Вважаючи, що
його дружина ОСОБА_5 зраджує його з
ОСОБА_1, ОСОБА_3 через вікно заліз до
будинку, а саме у кімнату, в якій стояли
чоботи ОСОБА_5 із металевими набійками.
Після чого ОСОБА_3 взяв на підлозі один
із чобіт, підійшов до ОСОБА_1, який
піднявся із ліжка та, на ґрунті раптово
виниклих неприязних відносин, не
одноразово, умисно, з метою нанесення
тілесних ушкоджень, почав наносити
йому удари чоботом в область голови,
тулуба та ніг, нанісши при цьому
щонайменше п'ять ударів.

У результаті завданих ОСОБА_3
ударів ОСОБА_1 отримав тілесні
ушкодження у виді: закритого перелому
зовнішньої кісточки лівого
гомілково-ступеневого суглобу без
зміщення відламків; закритий перелом
7-го, 8-го ребер зліва з зміщенням
відламків; травматичне видалення 1-го,
2-го, 3-го зубів на верхній щелепі справа;
забиті рани - на верхній губі, лобній
ділянці голови, тім'яній ділянці
голови; множинні садна та гематоми
тулуба; закрита черепно-мозкова травма
у вигляді струсу головного мозку, які,
згідно висновку експерта, відносяться
до тілесних ушкоджень середнього
ступеня важкості, так-як спричиняють за
собою тривалий розлад здоров'я,
терміном понад три тижні.

Вирок Шаргородського районного суду
Вінницької області від 30.12.2013 року
ніким не оскаржувався та набрав
законної сили 30.01.2014 року.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, обов'язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вироком суду встановлено, що
внаслідок злочинних дій відповідача
позивачу заподіяно середньої тяжкості
тілесні ушкодження. Зазначений факт є
обов'язковим для суду при розгляді
даної справи.

Встановленим судом обставинам,
відповідають цивільні правовідносини,
пов'язані із відшкодуванням шкоди,
завданої внаслідок неправомірних дій,
які регулюються, зокрема, Цивільним
кодексом України.

Так, статтею 1166 ЦК України встановлено,
що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»№ 6
від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що шкода, заподіяна особі,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Пунктом 19 зазначеної постанови
визначено, що при вирішенні вимог про
відшкодування додаткових витрат на
медичну допомогу судам належить
виходити з того, що розмір витрат на
ліки, лікування, протезування, предмети
догляду за потерпілим визначається на
підставі виданих лікарями рецептів,
довідок або рахунків про їх вартість.

Обґрунтовуючи заподіяну майнову шкоду,
позивач зазначив, що внаслідок
вчиненого відповідачем злочину йому
було заподіяно майнову шкоду, яка
полягає: у його витратах на лікування в
сумі 18 500 грн; у витратах, пов'язаних із
посиленим та дієтичним харчуванням в
сумі 2500 грн та у витратах, пов'язаних із
поїздками до лікувальних закладів в
сумі 1000 грн.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених
позивачем вимог щодо відшкодування
майнової шкоди, суд виходить із такого.

Судом встановлено, що 25.12.2012 року,
внаслідок неправомірних дій
відповідача, позивачу було заподіяно
середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Разом із тим, вирішуючи питання про
відшкодування позивачу витрат на його
лікування в сумі 18 500 грн, суд вважає, що
ці вимоги належить задовольнити лише в
частині, з огляду на таке.

Позивач зазначив, що для його
лікування, його мати та брат одержали в
кредитній спілці кредити, на
підтвердження чого позивач надав:
кредитні договори № К 141/13 від 22.02.2013
року та додаткову угоду до нього та №
К83/14 від 10.02.2014 року та додаткову угоду
до нього, укладені між Кредитною
спілкою «Метроном» та ОСОБА_6, а також
кредитний договір № К311/13 від 15.02.2013
року та додаткову угоду до нього,
укладений між Кредитною спілкою
«Метроном» та ОСОБА_7 (а.с.4-10).

Проте, суд вважає дані докази
неналежними, оскільки кредитні
договори укладені не самим позивачем,
відтак кошти в кредит брав не він, окрім
того, жодних доказів того, що кошти,
одержані в кредит за цими договорами,
витрачені саме на лікування позивача,
останнім не надано.

Також суд вважає неналежними доказами
витрат позивача на лікування касові
чеки, видані аптекою № 1 ОСОБА_8 (а.с.47),
оскільки у цих чеках відсутня дата їх
видачі, зокрема, у чеках або відсутній
місяць і рік або відсутній рік їх
видачі.

Натомість суд приймає як належний
доказ витрат позивача на лікування
касові чеки на загальну суму 215,74 грн,
видані КП «Шаргород центральна аптека»
від 26.12.2012 року та аптека № 1 ОСОБА_8 від
26.12.2012 року та від 03.04.2013 року, оскільки
зазначені чеки містять усю необхідну
інформацію (а.с.45).

Суд також вважає, що позивачем доведені
належними доказами його витрати,
пов'язані із придбанням палива,
необхідного для заправки транспорту,
яким його доставляли до лікувального
закладу, а саме касові чеки: від 04.03.2013
року, від 15.03.2013 року, від 03.04.2013 року, від
12.04.2013 року, від 15.05.2013 року, від 21.05.2013
року та від 20.06.2013 року на загальну суму
770,10 грн (а.с.43,44).

Судом приймаються ці докази з огляду на
те, що з медичних карт та виписок із
медичної карти, а також із листків
непрацездатності позивача, вбачається,
що у зазначені вище дні заправки
автомобіля паливом, позивач був у
лікувальних закладах, зокрема у
Шаргородській районній лікарні та у
Печерській обласній лікарні
відновного лікування (а.с.22,23,29-32).

Інші касові чеки на придбання пального
(а.с.46), до уваги судом не беруться, як
неналежні докази, оскільки позивач не
довів, що у дні придбання пального,
вказані у них, він користувався
автомобільним транспортом саме для
відвідування лікувального закладу у
зв'язку із ушкодженням здоров'я.

Неналежними доказами завданої
позивачу шкоди суд вважає також
касовий чек, виданий ТОВ
«ВінницяІнвестбуд», наданий позивачем,
оскільки цей чек виданий 22.10.2011 року,
тобто більше ніж за рік до заподіяння
позивачу шкоди відповідачем, а також
квитанцію до прибуткового касового
ордера № 506 від 21.05.2013 року, оскільки із
даної квитанції вбачається, що позивач
добровільно надав Печерській обласній
лікарні відновного лікування
благодійну допомогу у розмірі 100 грн
(а.с.48).

Жодних доказів витрачання коштів на
посилене та дієтичне харчування, як
власне і доказів на його призначення
лікарем, позивачем взагалі не надано,
так само не надано доказів витрат
позивача на лікування (протезування)
зубів.

Із оглянутої у судовому засіданні
трудової книжки позивача вбачається,
що він був звільнений із займаної
посади водія «Шаргородського
районного Центру первинної
медико-санітарної допомоги» з 01.04.2014
року за угодою сторін. При цьому з 11.04.2014
року позивачу визначено виплату
допомоги по безробіттю.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК
Серія 10 ААВ № 548402, позивачу
рекомендовано працю без тривалої ходи
(а.с.15).

Отже, зазначене вище свідчить про те, що
позивачу не заборонялось працювати
водієм, а тому суд не вбачає
безпосереднього взаємозв'язку між його
звільненням із займаної посади водія
та злочинними діями відповідача, з
огляду на це, на переконання суду,
посилання позивача на те, що у зв'язку
із протиправними діями відповідача,
він втратив частину заробітку є
безпідставними.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги
ОСОБА_1, в частині відшкодування
матеріальної шкоди належить
задовольнити частково в сумі 985,84 грн
(215,74 грн (витрати на придбання ліків) +
770,10 грн (витрати на придбання пального)
= 985,84 грн).

Решта позовних вимог, пов'язаних із
відшкодуванням матеріальної шкоди
ґрунтується виключно на припущеннях,
суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Окрім того, частина 1 ст. 15 ЦК України
закріплює право кожної особи на захист
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Одним із
способів такого захисту є
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, що гарантується в першу чергу
Конституцією України, а також
Цивільним кодексом і відповідними
законами України.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

У пунктах 3 та 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» зазначено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Судом встановлено, що внаслідок
злочину, вчиненого відповідачем,
позивач отримав середньої тяжкості
тілесні ушкодження, а тому відчув
фізичний біль та зазнав страждань у
зв'язку із ушкодженням здоров'я. Злочин,
вчинений відповідачем, призвів до того,
що порушився звичайний, нормальний
спосіб життя позивача, оскільки
лікування від отриманих ушкоджень
вимагало додаткових зусиль та часу, а
також незапланованих витрат.

При цьому, не дивлячись на те, що з часу
вчинення злочину минуло майже два з
половиною роки, відповідач не вжив
жодних заходів щодо відшкодування
позивачу матеріальної і моральної
шкоди та не сприяв усуненню негативних
наслідків вчиненого ним злочину.
Зазначене, на переконання суду, не може
не відобразитись на характері та
обсязі душевних та психічних
страждань, яких зазнав та продовжує
зазнавати позивач.

Отже, очевидним є те, що вчиненим
відповідачем злочином позивачу
завдано моральної шкоди, що визнав у
судовому засіданні відповідач.

При цьому, моральну шкоду не можна
відшкодувати у повному обсязі, так як
немає (і не може бути) точних критеріїв
майнового виразу душевного болю.
Будь-яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь-який її розмір
може мати суто умовний вираз.

На думку суду, у даному випадку
компенсація моральної шкоди, завданої
позивачу, не поглинеться самим лише
фактом визнання відповідача винним у
заподіянні моральної шкоди.

З огляду на це, враховуючи характер та
обсяг душевних і психічних страждань
позивача, їх тривалість, і можливість
відновлення немайнових втрат,
недопущення безпідставного збагачення
позивача, суд вважає, що розумним,
справедливим та виваженим
відшкодуванням моральної шкоди
позивачу є 5000 грн, а тому позовні вимоги
в цій частині слід задовольнити
повністю.

За ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Згідно ст. 1 ЦПК України, завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Таким чином, судовому захисту підлягає
лише порушене, невизнане або ж
оспорюване право, свобода чи інтерес.
При цьому, сторони, з огляду на принцип
змагальності, зобов'язані довести
належними та допустимими доказами
обставини, якими вони обґрунтовують
свої вимоги та заперечення.

Аналіз досліджених у судовому
засіданні та оцінених доказів
переконують суд у тому, що позивачем
доведено факт порушення відповідачем
його права, внаслідок чого позивачу
було заподіяно матеріальну та моральну
шкоду, водночас позивач не у повному
обсязі обґрунтував розмір шкоди, а тому
його позов належить задовольнити
частково.

У зв'язку із частковим задоволенням
позову, з відповідача на користь
позивача слід стягнути судовий збір в
сумі 243,60 грн, відповідно до вимог ст.88
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 57-62, 88, 212-215 суд

в и р і ш и в:

позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1., 23500,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 985 (дев'ятсот вісімдесят
п'ять) гривень 84 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди та 5000 (п'ять тисяч)
гривень на відшкодування моральної
шкоди.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1., 23500,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243
(двісті сорок три) гривні 60 коп.

Згідно ст.ст. 223, 294, 296 ЦПК України,
рішення суду може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд Вінницької
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

І.Л.Строгий