АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5205/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Головін В. О. Доповідач -
Свистунова О.В.Категорія 5
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 11 квітня
2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Вербківської сільської ради
Павлоградського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, треті особи: Павлоградська
районна державна адміністрація, Відділ
Держкомзему в Павлоградському районі
Дніпропетровської області про
визнання неправомірними та скасування
рішень щодо передачі земельної ділянки
в приватну власність та визнання
недійсними державних актів про право
приватної власності на землю, -

В С Т АН О В И Л А:

У березні 2012 року позивачка
звернулась до Павлоградського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до Вербківської сільської ради
Павлоградського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, треті особи: Павлоградська
районна державна адміністрація, Відділ
Держкомзему в Павлоградському районі
Дніпропетровської області про
визнання неправомірними та скасування
рішень щодо передачі земельної ділянки
в приватну власність та визнання
недійсними державних актів про право
приватної власності на землю,
сплативши судовий збір згідно чинного
законодавства.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 11 квітня
2014 року позовні вимоги задоволені
повністю.

Визнані неправомірними та
скасовані рішення сесії Вербківської
сільської Ради від 24 лютого 2010 року
№877-32У скликання щодо розроблення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право спільної часткової
власності на земельну ділянку ОСОБА_2
та ОСОБА_4.

Визнано неправомірним та
скасовано рішення сесії Вербківської
сільської Ради від 30 квітня 2010 року
№923-33/У скликання про затвердження меж
присадибних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Визнано неправомірним та
скасовано рішення сесії Вербківської
сільської Ради від 30 квітня 2010 року
№925-33У скликання щодо уточнення площ
земельних ділянок, які передаються у
приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Визнано недійсним та скасовано
державний акт про право власності на
земельну ділянку серії ЯК №333978,
виданий на ім'я ОСОБА_2 на земельну
ділянку площею 0,0661 га за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано
державний акт про право власності на
земельну ділянку серії Ж №322165, виданий
на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку
площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат по справі.

У апеляційній скарзі відповідачка
просить рішення суду скасувати та
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог позивачки,
оскільки, судове рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням сесії Вербківської сільської
Ради Павлоградського району від 01
грудня 1993 року позивачці у приватну
власність була передана земельна
ділянка площею 0,7986 га , яка розташована
по АДРЕСА_2, що підтверджується
державним актом про право приватної
власності на землю серії ІV -ДП № 027151
від 27 грудня 2000 року (т.1а.с.19).

Рішенням сесії Вербківської
сільської Ради Павлоградського району
від 24 лютого 2010 року за № 877-32/V
скликання надано дозвіл ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 на розроблення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право спільної часткової власності на
земельну ділянку розміром 0,48 га, з яких
для обслуговування житлового будинку
0,25 га та для ведення особистого
селянського господарства 0,23 га та
винесено прохання до Павлоградської
райдержадміністрації замовити
виготовлення державного акту про право
спільної часткової власності на ім'я
вищеназваних відповідачів (т.1а.с.17).

Рішенням сесії Вербківської
сільської Ради Павлоградського району
від 30 квітня 2010 року №925-33/V скликання
постановлено уточнити площі земельних
ділянок, які передаються у приватну
власність від площі 0,0661 га ОСОБА_4 в
частці 1/2 від площі 0,0661 га для ведення
особистого селянського господарства
та дорізати до маючої земельної
ділянки земельну ділянку ОСОБА_2 площею
0,1417 га по АДРЕСА_1 для ведення
особистого селянського господарства
ОСОБА_2 (т.1а.с.22).

Рішенням сесії Вербківської
сільської Ради Павлоградського району
від 30 квітня 2010 року № 923-33/V скликання
«Про затвердження меж присадибних
земельних ділянок» затверджено межі
присадибних земельних ділянок згідно
Технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд та для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1
гр.ОСОБА_2 (1/2 частка) та гр. ОСОБА_4 (1/2
частка) загальною площею 0,3161 га та
затверджено межі земельної ділянки
згідно Технічної документації із
землеустрою щодо складання документів
, що посвідчують право на земельну
ділянку для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1
ОСОБА_2 загальною площею 0,1417 га.
(т.1а.с.21).

Крім того, відповідно до акту
встановлення меж земельної ділянки
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 12
квітня 2010 року в графі «Суміжні
землекористувачі» вказане прізвище
позивачки, але відсутній її особистий
підпис (т.1а.с.20).

Задовольняючи позовні вимоги, судом
першої інстанції було враховано, що
згідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №3 від
26 лютого 2008 року встановлено, що
самочинна прибудова до житлового
будинку відповідачки частково
знаходиться на належній їй на праві
приватної власності земельній ділянці,
прибудова знаходиться на відстані 30 см.
від фактичної межі земельних ділянок
сторін по справі (т.1 а.с.8-9).

Крім того, судом першої інстанції, по
даній справі призначалася судова
будівельно-технічна експертиза,
проведення якої доручалось
Дніпропетровському науково-дослідному
інституту судових експертиз (експерт
ОСОБА_5). Згідно до повідомлення
експерта про неможливість надання
висновку судової земельно-технічної
експертизи по дійсній справі, на
постановлені судом питання, зазначено
наступне - у зв'язку з незадоволенням
клопотання експерта від 30.12.2013 року
щодо надання додаткових матеріалів,
тобто із відсутністю всіх вихідних
даних для її проведення (т.2 а.с.1-7).

Також, судом першої інстанції було
враховано вимоги ст. 61 ЦПК України, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили , не доказуються при
розгляду інших справ, в яких беруть
участь ті самі особи , або особа, щодо
якої встановлені ці обставини. А саме,
враховувалось рішення Апеляційного
суду Дніпропетровської області яким
задовольняючи апеляційну скаргу
ОСОБА_3, було скасовано рішення
Павлоградського міськрайонного суду
від 25 лютого 2009 року та відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Вербківської сільської Ради
Павлоградського району та КП
«Павлоградське МБТІ» про визнання
права власності на самочинне
будівництво (т.1а.с.92). Та враховувалось
рішенням Павлоградського
міськрайонного суду від 15.01.2010 року
яким відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до Вербківської сільської
Ради та ОСОБА_3 про визнання державного
акту про право приватної власності
недійсним (т.1а.с.33-34).

Також, підставою для задоволення
вимог позивачки були ті обставини, що
остання, як суміжний землевласник, не
погоджувала межі при виготовленні
документів про приватизацію земельних
ділянок відповідачів, а оскільки акту
встановлення меж земельної ділянки
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 12
квітня 2010 року позивач ОСОБА_3 не
підписувала, у зв'язку із чим дії щодо
передачі відповідачам у власність
земельної ділянки є такими, що
порушують норми ст.198 ЗК України.

Крім того, судом першої інстанції
було встановлено, що отримані
відповідачами державні акти про право
приватної власності на землю не
відповідають даним наявного у
позивачки державного акту про право
приватної власності на землю в частині
кількості поворотних точок межі
земельних ділянок, оскільки в акті
ОСОБА_3 вказано три таких точки, а в
актах відповідачів зазначено шість
поворотних точок. При цьому, враховуючи
, що державні акти відповідачів видані
пізніше , ніж державний акт про право
власності на землю позивачки, то й
оскаржувані у позові акти повинні були
відповідати цьому документу в частині
кількості поворотних точок.

Але з таким висновком колегія суддів
погодитись не може.

За змістом ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Згідно ч.2 ст.10 ЦПК
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Відповідно до ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Так, в ході розгляду справи,
судом першої інстанції було призначено
судову земельно-технічну експертизу,
однак, повідомленням експерта про
неможливість надання висновку
вищевказаної судової
земельно-технічної експертизи по
дійсній справі, на постановлені судом
питання, зазначено, що у зв'язку з
незадоволенням клопотання експерта
від 30.12.2013 року щодо надання додаткових
матеріалів, вказану експертизу
неможливо було провести та надати
висновку, тобто, з підстав відсутності
всіх вихідних даних для її проведення
(т.2 а.с.1-7).

Під час розгляду даної справи у
суді апеляційної інстанції сторонам
було роз»яснено обов»язок сторін щодо
доказування у справі та безпосередньо
щодо певних засобів доказування
конкретних обставин у справі. Однак
сторони відмовились від заявлення
клопотання щодо призначення у справі
судової експертизи.

Судом першої інстанції під час
ухвалення оскаржуваного рішення було
враховано саме висновок судової
будівельно-технічної експертизи №3 від
26 лютого 2008 року яким було встановлено,
що самочинна прибудова до житлового
будинку відповідачки частково
знаходиться на належній їй на праві
приватної власності земельній ділянці,
прибудова знаходиться на відстані 30 см.
від фактичної межі земельних ділянок
сторін по справі (т.1 а.с.8-9).

Доводи апеляційної скарги про те, що
згідно до інформації офіційного
інтернет -сайту Міністерства юстиції
України, експерт ОСОБА_6 мала Додаток до
свідоцтва № 218 на право проведення
експертизи по розподілу земель та
визначення порядку користування
земельними ділянками, строк дії якого
закінчився 24.04.2006 р., тоді як експертиза
ОСОБА_7 проведена в лютому 2008 року, а
відтак, висновок наданий особою яка
не мала повноважень на проведення
експертиз та не може бути доказом по
справі, не можуть бути прийняті
колегією суддів з тих підстав, що саме
матеріалами справи підтверджено, що
строк дії свідоцтва експерта було
продовжено до: 24.04.2006 року, 09.06.2009 року,
10.07.2012 року та до 13.07.2015 року.

Однак, колегією суддів не може бути
прийнятий до уваги висновок судової
будівельно-технічної експертизи №3 від
26.02.2008р., проведеної приватним
підприємцем ОСОБА_7, на який в своєму
рішенні посилається суд першої
інстанції, у якому зазначено про те, що
самочинна прибудова до житлового
будинку відповідачки ОСОБА_2 частково
знаходиться на належній ОСОБА_3 на
праві приватної власності земельній
ділянці. Разом з тим, мотивувальна
частина вказаної експертизи містить
зазначення про те, що вказана самочинна
прибудова знаходиться на відстані 30 см.
від фактичної межі земельних ділянок
сторін по справі, а у висновку вказаної
судової експертизи зазначається, що
вказана прибудова розташована на межі
земельної ділянки будинку АДРЕСА_2, а
згідно будівельних норм ДБН 360-92** п.3,25
повинна знаходитись на відстані не
менше ніж 1м. Тобто, вказана судова
експертиза містить певні розбіжності у
висновках,а тому не може бути прийнята
судом у якості належного доказу.

Крім того, у матеріалах справи
міститься висновок судової
будівельно-технічної експертизи № 4227-12
від 19.02.2013 року (т.2а.с.94-98) яким
зазначено, що при візуальному
дослідженні домоволодінь АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 та наданого викопіювання зі
складеного кадастрового плану
земельних ділянок М 1:100 (схема
фактичного розміщення будівель та
жорстких контурів на місцевості) ТВФ
«Астра» ТОВ, експертом не встановлено
розміщення будівель та споруд ОСОБА_2,
на земельній ділянці, що належить
ОСОБА_3 Однак, суд першої інстанції не
прийняв до уваги вказаний висновок
експерта.

Крім того, на час виготовлення
технічної документації і отримання
державного акта ОСОБА_3 у 1993 році
кадастрові зйомки не проводились, план
відображений в ньому був виготовлений
шляхом проведення прямої лінії між
початком межі і границею межі,
геодезичне встановлення меж, яке
відображало фактичне користування
межею почало проводитись з 1 січня 2002
року, відповідно до ст.198 ЗК України. І
воно є правильним.

Кадастровий план, відображений у
державному акті ОСОБА_2 був проведений
кадастровою зйомкою де чітко визначено
межу земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст..33 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» до повноважень сільських,
селищних, міських рад у сфері
регулювання земельних відносин та
охорони навколишнього природного
середовища належать, зокрема
делеговані повноваження з питань
вирішення земельних спорів у порядку,
встановленому законом.

За змістом ст. 12 Земельного кодексу
України (далі за текстом ЗК України) до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема: розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; підготовка висновків
щодо вилучення (викупу) та надання
земельних ділянок відповідно до цього
Кодексу; та вирішення інших питань у
галузі земельних відносин відповідно
до закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України,
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

За змістом ч.1 ст..153 ЗК України,
власник не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених цим Кодексом та
іншими законами України.

Як досліджено Рішенням сесії
Вербківської сільської ради
Павлоградського району
Дніпропетровської області від 24 лютого
2010 року разом з наданням дозволу на
розроблення технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право спільної
часткової власності на земельну
ділянку ОСОБА_2 (1/2 частина земельної
ділянки) та ОСОБА_4 (1/2 частина земельної
ділянки) розміром 0,48га. Для
обслуговування житлового будинку 0,25
га; для ведення особистого селянського
господарства - 0,23 га, було зобов'язано
Павлоградську районну державну
адміністрацію замовити виготовлення
державного акту на право спільної
часткової власності на земельну
ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (т.1.а.с.17).

Відповідно, 30 квітня 2010 року на
розгляд Вербківської сільської ради
Павлоградського району
Дніпропетровської області, у
відповідності до вимог Земельного
кодексу України та Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
було поставлено питання про
затвердження меж присадибних
земельних ділянок, у зв»язку з
добровільною відмовою позивачки у
справі - ОСОБА_3 підписувати довідки
суміжним землекористувачам ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 - відповідачам у справі, чим
перешкоджала останнім скористатись
своїм правом на одержати у власність
земельних ділянок. Для розгляду була
подана технічна документація із
землеустрою щодо складання документів
що посвідчують право на земельну
ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських споруд та для
ведення особистого селянського
господарства, розташованих по АДРЕСА_1.
Вказане питання розглядалось у
присутності представника позивачки та
власниці суміжної земельної ділянки
ОСОБА_3 - ОСОБА_8 Рішенням сесії
Вербківської сільської ради
Павлоградського району
Дніпропетровської області від 30 квітня
2010 року було затверджено межі
вищевказаних присадибних ділянок, по ?
частині за кожним з користувачів:
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, загальною площею - 0,3161
га. Та затверджено межі земельної
ділянки згідно Технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства
по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 загальною площею 0,1417
га.(т.1.а.с.21).

Крім того, на виконання вимог ст.. 33
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та
Земельного кодексу України, на
підставі інформації землевпорядника
сільської ради Васильченко Л.А. про
виявлені невідповідності площі,
зазначеної у рішенні пор передачу у
приватну власність земельних ділянок
їх фактичному розміру визначеного за
результатами кадастрової зйомки,
рішенням сесії Вербківської сільської
ради Павлоградського району
Дніпропетровської області від 30 квітня
2010 року було уточнено площі земельних
ділянок, які передаються у приватну
власність у відповідності до
фактичного розміру (т.1.а.с.22).

При цьому було дотримано вимоги ч.
1 ст. 56 Закону України «Про землеустрій»
.

Сільська рада приймаючи
оскаржувані рішення, діяла в межах
повноважень, передбачених
законодавством України, не порушуючи
при цьому прав, свобод та інтересів
позивача.

Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Враховуючи викладене процедура
виготовлення державного акта і
кадастрового номера ОСОБА_2 порушена не
була, вказане питання було розглянуто
на сесії сільради і прийнято рішення
про затвердження технічної
документації відповідно до чинного
законодавства.

З вимог викладених в позовній
заяві, а також з матеріалів цивільної
справи не вбачається порушення
особистого немайнового або майнового
права та інтересу позивача, відповідно
до ст.16 ЦК України та дані обставини не
обґрунтовані належними даказами у
справі.

Позивач не позбавлений можливості
отримати кадастровий номер відповідно
до Закону.

Доказів того, що позивачка
зверталась до будь-якого державного
органу, який наділений компетенцією
надавати кадастрові номера матеріали
справи не містять. Це підтвердив в суді
апеляційної інстанції і її
представник.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що прийняте
судом першої інстанції рішення про
задоволення позовних вимог,
постановлено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а отже є незаконним, що відповідно до
статті 309 ЦПК України є підставою для
скасування та з ухваленням нового
рішення про відмову в позові.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового чи зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 11 квітня
2014 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді