Справа № 738/202/14-ц Провадження №
22-ц/795/1267/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Волошина Н. В. Доповідач - Зінченко С. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЗінченко
С.П.суддів:Кузюри Л.В., Мамонової О.Є.,
при секретарі:Шкарупі Ю.В.,за
участю:відповідача ОСОБА_5, її
представника ОСОБА_6, представника
позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення
Менського районного суду від 13 травня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_5 про виділ частки з майна, що є у
спільній частковій власності,

в с т а н о в и в:

Рішенням Менського районного суду від
13 травня 2014 року позов ОСОБА_7
задоволено, виділено йому та визнано за
ним право власності у житловому
будинку по АДРЕСА_1, відповідно до
першого варіанту висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
2937/2938/2839/12-24 від 26 березня 2013 року
Чернігівського відділення КНДІСЕ
Міністерства юстиції України на кухню
1-2 площею 15,7 кв. м. вартістю 18794,00 грн.;
частину веранди а-1 площею 7,7 кв. м.
вартістю 4 687,00 грн., загальною площею
виділеної частки житлового будинку 23,4
кв. м. вартістю 23481,00 грн.; в
господарських будівлях: погріб В-1
(згідно технічного паспорту
виготовленого станом на 03 жовтня 2013
року погріб п-г) вартістю 6 232,00 грн.,
всього загальною вартістю 29 713,00 грн.

Виділено ОСОБА_5 у цьому ж житловому
будинку відповідно до першого варіанту
висновку вказаної судової
будівельно-технічної експертизи та
визнано за нею право власності на
кімнату 1-3 площею 19,9 кв. м. вартістю 23821,00
грн.; частину веранди а-1 площею 9,0 кв. м.
вартістю 5478,00 грн., загальною площею
виділеної частки житлового будинку 28,9
кв. м. вартістю 29299,00 грн.; стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 207 грн. в
рахунок відхилення від ідеальної
частки; зобов'язано ОСОБА_7 за власні
кошти виконати наступні
ремонтно-будівельні роботи:
демонтувати дверний проріз між кухнею
1-2 та кімнатою 1-3, улаштувати
перегородку у веранді а-1, приміщення
кухні 1-2 переобладнати в житлове
приміщення, частину веранди а-1
переобладнати під кухню; зобов'язано
ОСОБА_5 за власні кошти виконати
наступні ремонтно-будівельні роботи:
улаштувати дверний проріз між кімнатою
1-3 та частиною веранди а-1, улаштувати
дверний отвір в зовнішній стіні
частини веранди а-1, яку переобладнати
під кухню; стягнути з ОСОБА_5 на користь
держави 295,06 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати дане рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким виділити їй
частину будинку, яку суд першої
інстанції виділив позивачу. На думку
апелянта, висновок судової
будівельно-технічної експертизи від
26.03.2013 року є сумнівним та
необ'єктивним, оскільки в дійсності
відсутні технічні можливості
переобладнання веранди під кухню, що
підтверджується відповідною довідкою
Сосницького управлінні по
газопостачанню та газифікації від
24.04.2014 року.

Апелянт наполягає на тому, що експерт
не надав відповіді на питання щодо
технічної можливості переобладнання
веранди під кухню та встановлення в
приміщенні веранди газового
обладнання. Не згодна ОСОБА_5 також із,
визначеною експертом, вартістю
переобладнання спірного будинку,
вважаючи, що вона є заниженою. Також
апелянт посилається на те, що вона
погоджувалась із вартістю всієї садиби
лише за умови виділення їй більшої
частини житлового будинку зі сплатою
на користь позивача грошової
компенсації за відхилення від
ідеальної частки. Апелянт вважає, що
суд безпідставно прийняв до уваги і
розцінив як дозвіл рішення виконкому
Менської міської ради № 79 від 23.04.2014
року, оскільки даним рішенням було
надано дозвіл на реконструкцію, а не на
переобладнання та перепланування
будинку, як того вимагає ст. 152 ЖК
України. Відповідачка ОСОБА_5 також
зазначає, що вона несе витрати по
утриманню будинку, не проживає в ньому
через протиправну поведінку позивача,
який вчиняв відносно неї насильство та
вигнав із будинку. Апелянт вважає, що
суд повинен був відступити від
рівності часток подружжя при поділі
майна, врахувавши наявність на її
утримання спільної дитини та той факт,
що розмір аліментів, стягуваних з
позивача, є недостатнім для
забезпечення фізичного та духовного
розвитку дитини. Крім того, на думку
апелянта, суд повинен був врахувати, що
виділення їй кухні також відповідало б
інтересам неповнолітньої дитини.

В письмових запереченнях ОСОБА_7
просить відхилити апеляційну скаргу
ОСОБА_5 та залишити рішення суду без
змін.

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_5 та її представник
ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали з
підстав наведених в ній.

Представник позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 у
судовому засідання просив відхилити
апеляційну скаргу, рішення суду першої
інстанції залишити без змін,
пояснюючи, що судове рішення ухвалено
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Позивач - ОСОБА_7 в судове засідання не
з'явився, повідомлений належним чином,
про що свідчить долучене до справи
зворотне поштове повідомлення.

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК
України, апеляційний суд вважає
можливим розглянути справу за
відсутності ОСОБА_7

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5
є власниками по 12 частині кожний
житлового будинку з надвірними
будівлями, розташованого по АДРЕСА_1
(а.с.9, 101).

Згідно із технічним паспортом на
будинок, виготовленим станом на 03.10.2013
року будинок складається із веранди,
комори, вітальні, кухні та житлової
кімнати (а.с.12-13). Проте за поясненнями
сторін встановлено, що перегородки між
кухнею та вітальнею, а також між
верандою та коморою є самовільними,
тобто житловий будинок складається із
кімнати 1-3 площею 19.5 кв.м., кухні площею
15,7 кв.м., веранди площею 16,7.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ в натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ в
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим, співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7,
суд першої інстанції виходив з того, що
сторони по справі є власниками по 12
частині спірного житлового будинку з
надвірними будівлями, позивач має
право на виділ своєї частки в натурі.
Обираючи варіант поділу будинку, суд
першої інстанції виходив із найбільшої
доцільності та справедливості, факту
постійного проживання позивача в
спірному будинку та його згоди на
проведення всіх переобладнань, а також
з врахуванням житлових прав
неповнолітньої дитини.

Апеляційний суд повністю погоджується
із даним висновком, оскільки судом
першої інстанції обставини справи
з'ясовані в обсягу, необхідному для
правильного вирішення спору,
відповідно до встановлених обставин,
правильно визначено суть і характер
правовідносин сторін та норми
матеріального права, що їх регулюють.

В матеріалах справи мається висновок
експерта за результатами проведення
судової будівельно-технічної
експертизи № 2937/2938/2939/12-24 від 26.03.2013
року, а також доповнення до цього
висновку (а.с.95-96), згідно із яким
експертом запропоновано два варіанти
поділу спірного будинку (а.с.16-41).

Апелянт ОСОБА_5 в своїй апеляційній
скарзі посилається на те, висновок
судової експертизи є сумнівним та
необ'єктивним, оскільки експертом не
надано відповіді на питання щодо
технічної можливості переобладнання
веранди під кухню із встановленням в
ній газового обладнання.

Проте зазначені доводи не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки апелянтом
на підтвердження своїх заперечень в
порушення вимог ст. 60 ЦПК України не
надано жодного належного доказу.

Так, ОСОБА_5 при розгляді справи не
заявлялось клопотання про призначення
додаткової чи повторної судової
експертизи. Наявна в матеріалах справи
довідка Сосницького управлінні по
газопостачанню та газифікації від
24.04.2014 року (а.с.102), обгрунтовано визнано
судом неналежним доказом. Крім
того, рішеннями виконавчого комітету
Менської міської ради від 27.02.2014 року №
33 та від 23.04.2014 року № 79, які є чинними та
ніким не скасовані, були надані дозволи
на переобладнання та перепланування
житлового будинку (а.с.87,89), тобто у
відповідності до приписів ст. 152 ЖК
України підтверджена технічна
можливість здійснення перепланування
спірного житлового будинку.

Апелянт в апеляційній скарзі також не
погоджується із визначеною експертом
вартістю переобладнання спірного
будинку, вважаючи, що вона є заниженою,
проте зазначені доводи не мають
жодного правового значення при
вирішенні питання про реальний поділ
житлового будинку, судом не
вирішувалось питання вартості
переобладнань чи стягнення
відповідної грошової компенсації за
будь-які переобладнання.

Не заслуговують на увагу і доводи
апелянта про те, що вона також несе
витрати по утриманню будинку, який
змушена була залишити через
протиправну поведінку позивача,
оскільки з цього приводи не надано
доказів; в справі відсутні квитанції по
оплату житло-комунальних послуг, що
були здійснені відповідачкою, а також
докази вчинення з боку позивача щодо
неї протиправної поведінки та
звернення її у зв'язку з цим до
правоохоронних органів.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_5
зазначає, що суд повинен був відступити
від рівності часток подружжя,
врахувавши наявність на її утримання
спільної дитини та той факт, що розмір
аліментів, стягуваних з позивача, є
недостатнім для забезпечення
фізичного та духовного розвитку
дитини.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що позивач є непрацездатним у зв»язку
з встановленням йому 17.11.2000 року першої
групи інвалідності по зору та потребує
стороннього догляду (а.с.43). Крім того,
зазначені заперечення не
висловлювались ОСОБА_5 при розгляді
справи в суді першої інстанції та не
були предметом судового розгляду.
Також, відсутні будь-які докази того, що
розмір аліментів, стягуваних з
позивача, є недостатнім для
забезпечення фізичного та духовного
розвитку їх спільної з позивачем
дитини.

Апеляційний суд погоджується із
висновком суду першої інстанції в
частині обраного варіанту поділу
житлового будинку, враховуючи, що судом
враховано всі істотні обставини
справи, інтереси позивача, який є
інвалідом 1 групи та інтереси
неповнолітньої дитини, якій виділено
для проживання житлову кімнату
розміром 19,5м2 та частину підсобних
приміщень.

Отже, переглядаючи справу в межах
заявлених позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним та обгрунтованим,
постановленим з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги жодним
чином не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Менського районного суду від 13
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: