Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/4317/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя,
відшкодування майнових витрат

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 09 грудня
2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, вимоги якого під час
розгляду справи уточнювала, та
остаточно просила:

- визнати спільним майном подружжя
будівельні матеріали на підставі яких
були змінені усі конструктивні
елементи будинку АДРЕСА_1 та проведена
його реконструкція, що призвело до
істотної зміни цінності вказаного
будинку;

- стягнути з відповідачів по 54713 грн. з
кожного на відшкодування коштів по
реконструкції будинку;

- поновити строк позовної давності.

Зазначила, що з 26.09.1987 року по 23.01.2004 року
перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, під час
якого у 1988 році народився син ОСОБА_4
(відповідач по справі). 28.12.1991 року
чоловіку був подарований дерев'яний
житловий будинок АДРЕСА_1, загальною
площею 26 кв.м., вартістю 4968 карбованців.
За час шлюбу вона з чоловіком за
спільні кошти провели повну
реконструкцію будинку, внаслідок чого
його житлова площа збільшилася до 55,2
кв.м., а вартість до 328280 грн. Проте,
вказані переобладнання не були
своєчасно внесені до технічного
паспорту будинку та зареєстровані в
БТІ. 14.07.2006 року ОСОБА_5 уклав шлюб з
ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер.
Рішенням Житомирського районного суду
від 10.08.2012 року визнано за ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право власності на 1/3
частину за кожним на вищевказаний
житловий будинок та на дві земельні
ділянки, в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_5 За таких обставин вважає,
що вона має право на отримання
компенсації за проведення
реконструкції будинку за рахунок
спадкового майна.

Рішенням Житомирського районного суду
від 09.12.2013 року позов задоволено.
Визнано майно об'єктом спільної
сумісної власності подружжя. Стягнуто
з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
позивачки по 54713 грн. витрат на
поліпшення будинку, та по 547 грн. 13 коп.
судового збору, а всього по 55260 грн. 13
коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просила рішення скасувати, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову. Зазначила, що суд упереджено
підійшов до вирішення вказаного спору,
визнав майно об'єктом спільної
сумісної власності подружжя не
зазначивши його найменування, хоча
позивачка просила визнати спільним
майном подружжя тільки будівельні
матеріали. Крім того, судом не
враховано, що позивачці може належати
тільки половина встановленого судом
майна (будівельних матеріалів), а не все
майно. Також, судом не наведено
розрахунків та доказів на
підтвердження того, що з кожного
відповідача підлягає стягненню 54713
грн., оскільки у матеріалах справи є
тільки частина квитанцій на придбання
ОСОБА_5 певних будівельних матеріалів,
вартість яких визначена у карбованцях.
Судом не враховано і те, що за
спадкодавцем ніколи не було
зареєстровано право власності на
реконструйований будинок, а тому
підстав для задоволення позову немає.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 25 КпШС України якщо
майно, яке було власністю одного з
подружжя, за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй цінності внаслідок
трудових або грошових затрат другого
з подружжя або їх обох, воно може бути
визнане судом спільною сумісною
власністю подружжя.

З роз'яснень, викладених у п. 15
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав"
вбачається, що до завершення
будівництва (створення) майна, а якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, то до моменту прийняття
його до експлуатації, або якщо право
власності на таке нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, то до моменту
державної реєстрації право власності
на новостворене майно та об'єкт
незавершеного будівництва не виникає
(ст. 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення
права власності на таке майно право
власності існує лише на матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (створення)
майна. Отже, законом не передбачено
можливість визнання права власності на
новостворене майно та об'єкт
незавершеного будівництва в судовому
порядку, якщо право власності на таке
майно не було зареєстроване раніше в
установленому законодавством порядку.

Судом встановлено що ОСОБА_1 та ОСОБА_5
перебували у шлюбі з 26.09.1987 року по
23.01.2004 року.

28.12.1991 року ОСОБА_6 подарував своєму
сину ОСОБА_5 дерев'яний житловий
будинок АДРЕСА_1, Житомирського району
і області, загальною площею 26 кв.м.,
вартістю 4968 карбованців.

За час подружнього життя ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 провели повну реконструкцію та
переобладнання вищевказаного будинку
зі зміною всіх конструктивних
елементів (фундаменту, стін,
перегородок, перекриття, підлоги, даху
та покрівлі, віконних та дверних
пройомів), внаслідок чого загальна
площа будинку збільшилася до 119 кв.м., а
житлова до 55,2 кв.м. Вищевказані
обставини не заперечуються сторонами
та підтверджуються матеріалами справи.

Зокрема, рішенням Житомирського
районного суду від 30.05.2008 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання
права власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1. Разом з тим, судом було
встановлено, що переобладнання будинку
проведені у 1993 році, він відповідає
вимогам державних будівельних норм ДБН
В.2.2-15-2005, вартість його становить 328280
грн., що підтверджується відповідним
висновком судової
будівельно-технічної експертизи. Крім
того, реконструкцію будинку проведено
самовільно без відповідних дозволів
відділу містобудування та архітектури
Житомирської райдержадміністрації.

Відповідачі під час розгляду даної
справи не заперечували щодо вартості
будинку (328280 грн.), клопотань про
призначення судової експертизи не
заявляли, доказів щодо іншої вартості
будинку не подавали.

14.07.2006 року ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_2, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер. На час смерті
ОСОБА_5 з ним проживали позивачка
ОСОБА_1 та син ОСОБА_4, що
підтверджується довідкою Глибочицької
сільської ради.

Рішенням Житомирського районного суду
від 10.08.2012 року визнано за ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право власності на 1/3
частину за кожним на вищевказаний
житловий будинок та дві земельні
ділянки (для обслуговування будинку та
ведення особистого селянського
господарства). При цьому, суд першої
інстанції виходив з того,
правовстановлюючі документи на
переобладнаний житловий будинок
відсутні, проте спадкодавець є
власником майна. Дане рішення є чинним.
На підставі вказаного рішення ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували право
власності на будинок в органах БТІ.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що внаслідок
проведення подружжям ОСОБА_4
реконструкції та переобладнання житла
у 1993 році, житловий будинок істотно
збільшився у своїй цінності. Разом з
тим, враховуючи те, що переобладнання
були проведені самовільно, суд
позбавлений можливості визнати
житловий будинок спільною сумісною
власністю подружжя, оскільки у такому
випадку право власності існує лише на
матеріали, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення) майна. При
цьому, судом помилково в резолютивній
частині рішення не було зазначено, що
спільною сумісною власністю подружжя є
будівельні матеріали, які були
використані в процесі реконструкції
житлового будинку АДРЕСА_1,
Житомирського району. Рішення в цій
частині підлягає зміні.

Також, судом правильно визначено
розмір компенсації, яка підлягає
стягненню з відповідачів на користь
позивачки, з врахуванням вартості
спірного будинку, яка ніким не
оспорювалася. При цьому, доводи
апелянта про те, що судом стягнуто
повну вартість будинку є
безпідставними, оскільки
спростовуються матеріалами справи.

Не заслуговують на увагу доводи
апелянта і про те, що позивачкою
пропущено строк позовної давності,
оскільки ОСОБА_2 не зверталася до суду
першої інстанції із заявою про
застосування наслідків пропуску
строку.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 09 грудня 2013
року змінити, виклавши друге речення
першого абзацу резолютивної частини в
наступній редакції: "Визнати спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі реконструкції житлового
будинку АДРЕСА_1".

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча Судді