Справа № 1307/2-2/11
Головуючий у 1 інстанції: Галій О.Й.
Провадження № 22-ц/783/90/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В.,
Ніткевича А.В.

за участі секретаря - Азенко М.В.

з участю: представника правонаступника
позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 - адвоката
ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі
її правонаступника - ОСОБА_3 на рішення
Жидачівського районного суду
Львівської області від 23 січня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_5 про стягнення витрат,
понесених на утримання будинку,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2004 р. ОСОБА_8 в своїх, а також
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_9 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_10 про виселення з
будинку без надання іншого житла.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
вона і донька є співвласниками
відповідно ? й ? ідеальних частин, а
усього половини будинку АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. її чоловіка та батька
доньки ОСОБА_11, якому в порядку
спадкування після смерті його матері
ОСОБА_12 належала ? ідеальна частина
будинку. За життя спадкодавця ОСОБА_11
останній дозволив відповідачам ОСОБА_10
тимчасове проживання в будинку без
оплати найму, а лише з оплатою
комунальних послуг. Проте відповідачі
без відома та згоди власника будинку
прописались в ньому, вважаючи себе
членами сім'ї та власниками і від
добровільного виселення та виписки
відмовляються.

В травні 2012 р. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
подали спільний позов до ОСОБА_2 про
виселення без надання іншого житла з
будинку АДРЕСА_1 на підставі ст.ст. 168, 169
ЖК України.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що є
співвласниками зазначеного будинку:
позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в прядку
спадкування після смерті власника ?
частини будинку ОСОБА_11, позивач ОСОБА_7
- на підставі договору дарування
власника ? частини будинку ОСОБА_5

Подружжя ОСОБА_2 було вселено в будинок
тимчасово на умовах догляду за
будинком у період відсутності власника
та сплати лише комунальних послуг, без
оплати за найм житла, проте без згоди
власників прописатись в цьому будинку,
протизаконно вважали себе його
власниками і на вимогу власників
будинок не звільняють, вимагаючи
повернення їм значних коштів за
проведений капітальний ремонт, на що не
було згоди власників та органів влади
(а.с. 185-187 т.2).

08 червня 2006р. відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_10 звернулися в суд із зустрічним
позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 про
стягнення 9 415,26 грн. понесених
позивачами та утримання будинку
АДРЕСА_1 (а.с. 14-16 т.1 ).

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що
їх сім'я була прописана та проживала у
вказаному будинку з кінця 1987р. по 1989р.
як член сім'ї власника будинку - ОСОБА_12.
Після її смерті у 1993р. за погодженням з
її синами ОСОБА_11 та ОСОБА_13 вони знову
переїхали у вказаний будинок та у 1995р.
повторно прописалися в ньому. Між
співвласником будинку ОСОБА_11
(спадкоємцями якого є ОСОБА_8 та ОСОБА_9)
та ОСОБА_14 було досягнуто згоди про те,
що вони повинні нести витрати пов'язані
з утриманням зазначеного будинку,
натомість ОСОБА_11 пообіцяв в
майбутньому відступити належну йому
частку будинку на її користь. Також
домовленість була між ними та ОСОБА_13,
спадкоємцем якого є ОСОБА_5.

На підтвердження понесених витрат на
утримання будинку на суму 9415,26 грн.
посилались на фіскальні чеки, товарні
чеки та накладні за 1997, 1998р, 1999р., 2001р.,
2004р. на придбання будівельних
матеріалів, труб, виготовлення вхідних
дверей та дверей для гаражу. Окрім того
вказували, що ними були проведені
наступні роботи, пов'язані з утриманням
будинку: частковий ремонт та заміна
покрівлі будинку; проведення
каналізації будинку (водовідведення);
здійснення водопостачання;
реконструкція газової системи;
реконструкція (посилення) кам'яного
фундаменту будинку бетоном;
встановлення підмостки навколо
будинку; виготовлення та встановлення
ринв; реконструкція та влаштування
нової підлоги в будинку; прокладання
доріжок на подвір'ї будинку
(облаштування благоустрою подвір'я
будинку); ремонт зовнішніх стін будинку
(щорічно); становлення вхідних та
кімнатних дверей; встановлення
обігріву та кахельних пічок будинку;
часткова заміна огорожі подвір'я
будівлі; встановлення вікон на горищі;
щорічний ремонт внутрішніх стін
будівлі; встановлення електро- та газо -
лічильників; реконструкція
електричної мережі будівлі; проведення
дизенфікційних та санітарних (анти
грибкових) робіт;

В процесі розгляду справи судом першої
інстанції позивач за зустрічним
позовом ОСОБА_10 помер (а.с. 197 т.1). Його
син ОСОБА_3 після смерті батька у справу
як правонаступник не вступав. Спадщину
після смерті ОСОБА_10 прийняла його
дружина ОСОБА_2, яка є спадкоємцем майна
та майнових прав ОСОБА_10.

29 травня 20122р. ОСОБА_2 збільшила
зустрічні позовні вимоги та просила
стягнути з відповідачів солідарно 155
302 грн. вартості проведених нею
будівельних робіт у будинку АДРЕСА_1
згідно висновку № 2975 судової
будівельно-технічної експертизи (а.с.
202-203 т.1).

Справа судовими органами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Жидачівського
районного суду Львівської області від
23 січня 2012р. позов ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_7 задоволено та виселено ОСОБА_2 з
будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_5 про стягнення витрат,
понесених на утримання будинку
відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначала, що
рішення суду в частині її виселення є
незаконним з тих підстав, що вона
проживала в будинку як член сім'ї. Суд
безпідставно відмовив у задоволенні
зустрічного позову про стягнення
витрат, понесених нею на підставі ст. 156
Житлового кодексу як членом сім'ї
власника будинку у період з 1993р. по
момент пред'явлення первісного позову
про виселення у 2004р. Зазначає, що
внаслідок проведених нею та її
покійним чоловіком
ремонтно-будівельних робіт з
урахуванням вартості будівельних
матеріалів на загальну суму 155 302 грн.,
вартість будинку з урахуванням
вартості проведених робіт становить 291
986 грн. Посилаючись на те, що згідно ст.
390 ЦК України вона є добросовісним
володільцем будинку і понесені нею
витрати на утримання будинку не можуть
бути відокремлені від будинку, вважає,
що відповідачі за її зустрічним
позовом як спадкоємці зобов'язані
задовольнити її вимоги.

Просила скасувати рішення суду в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову та ухвалити нове
про задоволення її вимог (а.с. 18 -22 т.3).

Після ухвалення рішення судом першої
інстанції та до розгляду справи судом
апеляційної інстанції ОСОБА_15 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією
актового запису про смерть № 78 від 09
липня 2013р., виданого Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Жидачівського
районного управління юстиції у
Львівській області.

У зв'язку з тим, що правовідносини, що
виникли між новими співвласниками
будинку ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 про виселення з будинку не
допускали правонаступництва, ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 21 серпня 2013р.
апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена,
рішення Жидачівського районного суду
Львівської області від 23 січня 2013р. в
частині задоволення позову ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про виселення
із житлового будинку АДРЕСА_1 залишено
без змін (а.с. 85 т.3).

Апеляційне провадження у справі в
частині позову ОСОБА_2 про стягнення
витрат, понесених на утримання будинку,
було зупинене ухвалою від 21 червня 2013р.
до вступу у справу правонаступника.

Ухвалою колегії судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 26 березня 2014р.
допущено до участі у справі як
правонаступника позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_2 в частині
стягнення витрат, понесених на
утримання будинку її сина ОСОБА_3.

Представник правонаступника за
зустрічним позовом ОСОБА_3 адвокат
ОСОБА_4 у письмовому поясненні на
адресу апеляційної інстанції від
25.03.2014р. в обґрунтування правової
позиції правонаступника щодо
обґрунтованості рішення суду в
оскаржуваній частині зазначає, що
законність перебування ОСОБА_2 в
будинку підтверджується фактом її
реєстрації (прописки) у спірному
будинковолодінні з 1996р., що підтверджує
згоду інших співвласників на її
прописку. У зв'язку з цим вважають, що
ОСОБА_2 є правомірним законним
володільцем будинку відповідно до
ст.ст. 397, 398 ЦК України, і як особа, яка
має речове право на чуже майно має
право на захист цього права у тому
числі від власника майна згідно ст.. 396
ЦК України. Також вказує на те, що
витрати на проведення ремонтних робіт
у спірному будинку були необхідними
для підтримання його в придатному для
життя стані, проте суд першої інстанції
взагалі не надав оцінки висновку
судово-будівельної експертизи від
30.11.2011р. № 2975 щодо технічного стану
будинку. Вважає, що відповідачі зробили
капітальний ремонт у будинку, який був
необхідним, заперечень від позивачів
щодо виконання цих робіт та їх
припинення не надходило, тому вважає,
що позивачі надали згоду на їх
проведення. Суд не надав оцінки усім
обставинам справи, зокрема що власники
не утримували своє майно в належному
стані, всі комунальні витрати протягом
1993-2013р. несла ОСОБА_2; не дав оцінки
показам свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо
непридатного технічного стану будинку
та згоду бувшого власника ОСОБА_11 на
проведення відновлювальних робіт та
зарахування понесених витрат при
наступному продажу будинку; що
вартість ремонту складає більше
половини вартості будинку. Вказує
також на те, що позивачі зловживають
своїм правом власності і в конкретній
суспільно-політичній ситуації
позбавляють правонаступника ОСОБА_3
відправити свою сім'ю з небезпечного
для проживання Криму у спірний будинок,
який у придатний для проживання стан
привела його мати за активної допомоги
сина.

Просить скасувати рішення суду в
оскаржуваній частині та ухвалити нове
про задоволення зустрічного позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги
позивачі вважають рішення суду
законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились у
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в оскаржуваній частині в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що по заповіту
ОСОБА_12 від 23 грудня 1988р. житловий
будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями
перейшов у власність її синів: ОСОБА_11 в
розмірі ? ідеальної частки, ОСОБА_5 та
ОСОБА_13 по ? ідеальній частині кожному
(а.с.66 т.1).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_11
свідоцтво на право на спадщину за
законом на належну спадкодавцю ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1
одержали його дружина ОСОБА_8 на ?
частини спадкового майна та дочка
ОСОБА_9 на ? частину (а.с.16 т.1).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_13
свідоцтво про право на спадщину за
законом на належну спадкодавцю ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1
одержав рідний брат ОСОБА_5 (а.с.17 т.1),
який став власником другої половини
вказаного будинку.

На підставі договору дарування від 19
листопада 2009 р. ОСОБА_5 подарував
належну йому ? частину будинку
АДРЕСА_1 своїй доньці ОСОБА_7 (а.с.117 т.2).

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_2 поселилась у вказаний будинок
тимчасово за усною згодою колишнього
власника будинку ОСОБА_11 на час
відсутності його у будинку, пов'язаної
з роботою за межами України.

Встановлено, що ОСОБА_2 не була членом
сім'ї власників будинку ОСОБА_11, ОСОБА_13
та ОСОБА_5, мала свою сім'ю. доказів про
перебування із власником будинку в
родинних відносинах ОСОБА_2 не надала.

Наведене підтверджується поясненнями
ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_10,
зафіксованих у протоколі судового
засідання Жидачівського районного
суду Львівської області від 24 грудня
2004р., про те, що вони були направлені в м.
Жидачів на роботу до 1987р., проживали у
своїх батьків, а потім два роки жили на
половині будинку ОСОБА_11 і з метою
постановки на квартирну чергу
прописались у свого знайомого ОСОБА_18
та повернулись проживати до батьків
після постановлення їх на чергу. У 1993р.
з усного дозволу ОСОБА_13 та в
послідуючому ОСОБА_11 вони поселились у
спірному будинку на половині ОСОБА_11
(а.с. 98 т.1).

У цьому ж засіданні співвласник
будинку ОСОБА_5 пояснив, що його брат
ОСОБА_11, який у 1993р. приїхав на похорони
матері усно дозволив ОСОБА_10, які
перебували на черзі, проживати на його
половині будинку протягом чотирьох
років до одержання ними квартири, проте
останні прописались в будинок без
дозволу (а.с. 99 т.1).

За життя власники будинку ОСОБА_11 та
ОСОБА_5 11.02.2003р. зверталися з письмовою
заявою до начальника паспортного столу
Жидачівського РВ УМВСУ у Львівській
області по питанню перевірки прописки
ОСОБА_10 у будинок АДРЕСА_1 та
ліквідування такої, що зроблена без
відома та згоди власників (а.с. 4 т.1), на
яку одержали відповідь, що документи
про прописку не збереглися та порадили
звернулися до суду (а.с.5).

10.02.2003р. співвласники будинку ОСОБА_11 та
ОСОБА_5 звертались із заявою до
подружжя ОСОБА_10 про звільнення
будинку та добровільне виселення з
нього (а.с. 6 т.1), а після смерті у березні
2003р. ОСОБА_11, його дружина і спадкоємиця
ОСОБА_8 письмовою заявою від 20.08.2004р.
попередила подружжя ОСОБА_10 про
необхідність звільнення будинку до 05
вересня 2004р. та добровільно виписатись
з нього (а.с. 8), а 01.09.2004р. був поданий в
суд позов про виселення ОСОБА_10 із
спірного будинку (а.с. 1 т.1).

Наведене підтверджує, що власники
будинку заперечували свою згоду на
постійну реєстрацію (прописку) ОСОБА_10
у будинку, що сім'я ОСОБА_10 проживала у
будинку на правах тимчасових
мешканців, не була членом сім'ї
власників будинку, останні не
визнавали їх членами своєї сім'ї і
ОСОБА_2 була виселена з будинку саме з
цих підстав.

Рішення суду першої інстанції про
виселення ОСОБА_15 з будинку залишено в
силі ухвалою Апеляційного суду
Львівської області від 21 серпня 2013р. і
набуло законної сили.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді даної частини справи, в якій
беруть участь ті самі особи, щодо яких
встановлені ці обставини.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник правонаступника
ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 підтвердив, що
вони визнають статус сім'ї ОСОБА_3 як
тимчасових мешканців у період
проживання в будинку, тому колегія
суддів вважає, що положення ст. 156
Житлового кодексу в частині обов'язків
повнолітніх членів сім'ї власника
будинку брати участь у витратах по
утриманню будинку на них не
розповсюджуються, тому обґрунтування
правомірності дій ОСОБА_3 по проведенню
ремонту в будинку з посиланням на
положення ст. 156 ЖК України не
заслуговують на увагу.

З врахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що у ОСОБА_3 не виникло
право володіння спірним будинком, як
правова підстава для його покращення,
на що наголошується представником
правонаступника.

Відповідно до ст. 398 ЦК України, якою
обґрунтовує свої доводи
правонаступник позивача за зустрічним
позовом в особі адвоката ОСОБА_4, право
володіння чужим майном виникає на
підставі договору з власником або
особою, якій майно було передано
власником, а також на інших підставах,
встановлених законом.

Матеріалами справи підтверджується, що
власники будинку АДРЕСА_1 не укладали
із ОСОБА_2 та ОСОБА_10 жодного договору
про передачу їм у користування
вказаного будинку на певний строк або
безстроково. Договір найму (оренди) або
інший договір на підставі якого могло
виникнути право володіння будинком з
ними не укладався, будинок їм не
відчужувався, попередній договір про
купівлю-продаж не укладався, тому
вважати, що між власниками та подружжям
ОСОБА_10 виникли договірні зобов'язання
щодо купівлі-продажу будинку немає
підстав. Ніхто з подружжя ОСОБА_10 не
входить до кола спадкоємців власників
будинку. Інших правових підстав
володіти будинком, встановлених
законом, не виявлено, а правовий статус
ОСОБА_10 як тимчасових мешканців такі
права їм не надає.

З врахуванням зазначеного колегія
суддів вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_10 до
смерті останніх неправомірно володіли
спірним будинком всупереч волі
власників та їх вимогам звільнити
будинок.

Таким чином правові підстави для
захисту речових прав на чуже майно від
власників передбачені ст. 396 ЦПК
України у позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_2 відсутні.

Колегією суддів встановлено, що роботи
по ремонту будинку АДРЕСА_1
виконувались та завершились ОСОБА_2 та
її чоловіком ОСОБА_10 упродовж 1993 - 2004р.,
окремі будівельні роботи виконувались
і завершились після 2004р. у період
розгляду даного спору в суді.

Таким чином правовідносини по
відшкодуванню вартості проведених
робіт до 2004р. регулюються Цивільним
кодексом України 1963 року, проведених з
січня 2004р. - регулюються Цивільним
кодексом України 2003 року.

Згідно ст. 272 ЦК України 1963 року в разі
проведеного з дозволу наймодавця
поліпшення найнятого майна наймач має
право на відшкодування зроблених для
цієї мети

необхідних витрат, якщо інше не
передбачено законом або договором.
Зроблені наймачем без дозволу
наймодавця поліпшення, якщо їх можна
відокремити без шкоди для майна і якщо
наймодавець не погодиться
відшкодувати їх вартість, можуть бути
вилучені наймачем. Вартість поліпшень,
які зроблені наймачем без дозволу
наймодавця і які не можна відокремити
без шкоди для майна, відшкодуванню не
підлягає.

Відповідно до ст. 778 ЦК України 2003 року
наймач може поліпшити річ, яка є
предметом договору найму, лише за
згодою наймодавця. Якщо поліпшення
можуть бути відокремлені від речі без
її пошкодження, наймач має право на їх
вилучення. Якщо поліпшення речі
зроблено за згодою наймодавця, наймач
має право на відшкодування вартості
необхідних витрат або на зарахування
їх вартості в рахунок плати за
користування річчю. Якщо в результаті
поліпшення, зробленого за згодою
наймодавця, створена нова річ, наймач
стає її співвласником. Частка наймача у
праві власності відповідає вартості
його витрат на поліпшення речі, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо наймач без згоди
наймодавця зробив поліпшення, які не
можна відокремити без шкоди для речі,
він не має права на відшкодування їх
вартості.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
ОСОБА_14, колегією суддів встановлено,
що сім'я ОСОБА_14 поселилась у вказаний
будинок в якості тимчасових мешканців
без стягнення плати за користування
приміщенням. На час їх поселення
будинок був двохквартирним, з яких одна
квартира належала власнику ОСОБА_11,
друга квартира належала власникам
ОСОБА_13 та ОСОБА_5

Належних доказів про те, що на час
поселення сім'ї ОСОБА_14 в будинок
останній перебував у неналежному
технічному стані, що перешкоджало його
використанню за призначенням
тимчасовими мешканцями, яким було
дозволено проживати в будинку протягом
4-х років, не надано.

Посилання на висновок судової
будівельно-технічної експертизи від 30
грудня 2011р. щодо фізичного зносу
будинку станом на 1998р. у 45%, а станом на
2007р. біля 60%, не підвереджує право
тимчасових мешканців на проведення без
згоди власників капітального ремонту
із переплануванням будинку, внаслідок
якого була ліквідована окрема квартира
з окремим входом, що належала власникам
ОСОБА_13 та ОСОБА_19, та облаштовано
одноквартирний будинок, що призвело до
порушення їх прав власності.

Доказів про те, що власники будинку, а
потім їх спадкоємці, давали згоду на
проведення такого ремонту та що усі
переобладнання та перепланування
будинку були проведені з дозволу
виконавчого комітету місцевої ради
відповідно до вимог ст.. 152 ЦПК України
суду не надано.

Доводи у поясненні представника
правонаступника ОСОБА_3 про те, що
враховуючи характер проведених робіт
та строки їх проведення, власники
будинку не могли не знати про їх
виконання і не висували заперечень, не
є тотожним згоді власників будинку та
дозволу органу влади, з врахуванням
того, що власники будинку проживали за
межами області та країни місця
перебування спірного будинку.

За змістом ч.3 ст. 778 ЦК України наймач
має право на відшкодування вартості
витрат на поліпшення речі лише за умови
їх здійснення за згодою наймодавця.

Таким чином можна вимагати
відшкодування вартості тих поліпшень,
згода на які була надана в узгодженій
формі. Така згода власників будинку не
знайшла підтвердження.

Колегією суддів встановлено, що на час
поселення тимчасових мешканців ОСОБА_3
в будинок між власниками будинку та
ОСОБА_14 не укладався письмовий договір
із правом ОСОБА_14 проводити поліпшення
будинку, у якому вони мали право
тимчасового проживання; окремий
документ у вигляді листа, повідомлення,
тощо від власників про згоду на
проведення ремонтних робіт з
переплануванням будинку в адресу
ОСОБА_14 власники не надсилали, види
робіт та кошторис проведення робіт в
межах 155 302 грн. з власниками будинку
ОСОБА_14 не узгоджували.

Окрім того, з висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 2975
вбачається, що предметом дослідження
експертизи було питання про проведення
будівельних робіт в спірному будинку
за період 1993р. по день проведення
експертизи, тобто станом на червень
2011р., коли експертом проводився огляд
будинку АДРЕСА_1 у м. Жидачеві.

Таким чином підтверджено виконання
ОСОБА_14 окремих видів
будівельно-монтажних робіт у період
знаходження спору в суді з вересня 2004р.,
що виключає згоду власників на їх
проведення, наявність якої вони
заперечують.

З пояснень в судовому засіданні
апеляційної інстанції власник ?
частини будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7
колегією суддів встановлено, що
правонаступник ОСОБА_3 після смерті
матері забрав з будинку сантехніку
(ванну, душову кабіну), батареї опалення
у присутності співвласника ОСОБА_7, яка
заперечень проти цього не висунула.

Доводи представника правонаступника
ОСОБА_3 про те, що суд не дав оцінки
показам свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17
(матері ОСОБА_2.) про те, що була згода
власника ОСОБА_11 та непридатний
технічний стан будинку не заслуговують
на увагу, оскільки є неналежними та
недопустимими доказами щодо предмету
спору відповідно до положень ст. 58, ч.2
ст. 59 ЦПК України.

Та обставина, що за висновком судової
будівельно-технічної експертизи
вартість ремонту складає більше
половини вартості будинку не може бути
підставою для скасування рішення суду
та задоволення зустрічного позову,
оскільки поліпшення будинку зроблені
без згоди його власників.

Доводи представника правонаступника
ОСОБА_3 про те, що позивачі позбавляють
права ОСОБА_3 перевезти свою сім'ю з
Криму у пустуючий спірний будинок
також не дають правових підстав для
скасування рішення суду, оскільки
знаходяться за межами предмету спору, а
вказане питання може бути вирішено
сторонами в добровільному порядку у
передбачений законом спосіб за межами
даної справи.

Оскільки позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_2 не надала суду доказів того, що
ремонт з переплануванням будинку вона
проводила зі згоди власників будинку, а
документи у справі свідчать про
заперечення надання такої згоди,
колегія суддів вважає, що не вбачається
правових підстав для стягнення з
позивачів витрат проведених ОСОБА_2 та
її чоловіком на поліпшення житлового
будинку.

Враховуючи, що суд першої інстанції
повно і правильно встановив фактичні
обставини справи, застосував закон,
який поширюється на зазначені
правовідносини, при встановленні
зазначених фактів судом не було
допущено порушення норм
процесуального права, доводи
апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення також не дають
підстав для висновку про те, що судом
при розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального та
процесуального права, які передбачені
ст. 309 ЦПК України, як підстави для
скасування рішення суду, колегія
суддів не вбачає підстав для зміни або
скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі її
правонаступника - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду
Львівської області від 23 січня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуючий: _______________
Мусіна Т.Г.

Судді: _______________
Бермес І.В.

_______________ Ніткевич А.В.