Провадження № 22-ц/779/1353/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р.В.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М.,
Бойчука І.В.

секретаря Гавриляк Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»
про припинення договору поруки за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 02
квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 02
квітня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»
про припинення договору поруки
відмовлено та стягнуто з ОСОБА_2 на
користь держави судовий збір в розмірі
229 грн. 40 коп.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що ухвалюючи
оскаржуване рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої
інстанції не врахував, що поряд із
встановленням строку дії кредитного
договору до 09.06.2028 року, сторони
встановили і строки виконання
позичальником ОСОБА_4 окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору. Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно ч. 3 ст.
254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку. У
випадку не внесення позичальником
чергових мінімально необхідних
платежів у визначені договором строки,
умовами кредитного договору
передбачено право банку вимагати від
позичальника дострокового виконання
зобов'язань щодо повернення кредиту,
сплати нарахованих відсотків та інших
платежів, передбачених цим договором,
можливих штрафних санкцій. Саме тому
відповідач звернувся до приватного
нотаріуса щодо винесення виконавчого
напису. 09.04.2009 року приватним
нотаріусом Івано-Франківського
нотаріального округу ОСОБА_5 був
винесений виконавчий напис №535 про
стягнення з ОСОБА_4 в користь ВАТ КБ
«Надра»1 440 237,33 грн. заборгованості, а
також витрат, пов'язаних із вчиненням
виконавчого напису. На підставі
вказаного виконавчого напису
державним виконавцем ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції відкрито виконавче
провадження, а 07.08.2009 року складено акт
опису й арешту майна серії АА №960879.
Отже, саме 09.04.2009 року банк скористався
правом дострокового звернення
стягнення на майно і повернення всієї
суми заборгованості за кредитним
договором, однак при цьому не звернувся
до поручителя з вимогою та позовом. За
таких обставин, кредитором пропущено
шестимісячний строк від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання на пред'явлення вимоги до
поручителя, що відповідно до ч. 4 ст. 559
ЦК України є підставою для припинення
договору поруки.

З наведених мотивів апелянт просить
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 02
квітня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити.

У засідання апеляційного суду сторони
не з'явилися, про час та день розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку, причину неявки суду не
повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК
України колегія суддів ухвалила про
розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляції,
перевіривши відповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким
вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
11.06.2008 року між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Надра», та ОСОБА_4 укладено кредитний
договір №1269/2008, відповідно до якого
банк надав, а позичальник ОСОБА_4
отримав кредит у розмірі 170 610 доларів
США зі сплатою 14,19% річних з кінцевим
терміном погашення кредиту 09.06.2028 року
(а.с. 5-10).

З метою забезпечення виконання
кредитного зобов'язання, що виникло на
підставі кредитного договору №1269/2008
від 11.06.2008 року, між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Надра», та ОСОБА_2 11.06.2008 року укладено
договір поруки (а.с. 11-12). Згідно умов
даного договору поручитель взяла на
себе зобов'язання відповідати перед
ВАТ КБ «Надра» за виконання
позичальником ОСОБА_4 своїх зобов'язань
за кредитним договором як солідарний
боржник (п. 1.2. договору).

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що сторонами кредитного договору
№1269/2008 від 11.06.2008 року чітко визначено
термін виконання основного
зобов'язання - 09.06.2028 року, а поручитель
ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом
16.07.2013 року. Тому, оскільки порука за
договором від 11.06.2008 року не
припинилася, то, відповідно, підстав
для задоволення позову ОСОБА_2 про
припинення такого договору немає.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України встановлено,
що порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 24 постанови від 30 березня 2012
року №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», відповідно до частини
четвертої статті 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

З матеріалів справи, а саме кредитного
договору №1269/2008 від 11.06.2008 року (а.с. 5-10)
вбачається, що кінцевим терміном
повернення позичальником ОСОБА_4
кредиту є 09.06.2028 року (п.п. 1.4., 3.3.4.
кредитного договору).

За таких обставин суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що сторони
кредитного договору чітко визначили
термін виконання основного
зобов'язання, а саме до 09.06.2028 року,
порука за договором від 11.06.2008 року не
припинилася, а тому відсутні підстави
для задоволення позову ОСОБА_2 про
припинення такого договору поруки.

Доводи апелянта про те, що ПАТ КБ
«Надра» звернувся до приватного
нотаріуса Івано-Франківського
нотаріального округу ОСОБА_5 щодо
винесення виконавчого напису і 09.04.2009
року такий виконавчий напис був
винесений, у зв'язку з чим банк
скористався правом дострокового
звернення стягнення на майно та
повернення всієї суми заборгованості
за кредитним договором, однак при цьому
не звернувся до поручителя з вимогою та
позовом, чим пропустив шестимісячний
строк від дня настання строку
виконання основного зобов'язання на
пред'явлення вимоги до поручителя, не
заслуговують на увагу, оскільки не
підтверджені жодними належними та
допустимими доказами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Ні позивач, ні третя особа на стороні
позивача не надали суду першої
інстанції та не долучили до матеріалів
апеляційної скарги доказів наявності
виконавчого напису нотаріуса про
звернення стягнення заборгованості за
вищевказаним кредитним договором на
іпотечне майно та доказів його
виконання.

Більше того наявність виконавчого
напису не змінює строку виконання
основного зобов'язання. Адже, як
роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 17 постанови від 30 березня 2012
року №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» наявність виконавчого
напису нотаріуса, вчиненого за
невиконання кредитного договору, за
відсутності реального виконання
боржником свого зобов'язання, не
свідчить про припинення договірних
правовідносин сторін й не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання ним грошового зобов'язання
та не позбавляє кредитора права на
отримання процентів за користування
кредитом і пені, передбачених
договором за несвоєчасну сплату
кредиту.

За приписами ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції не вправі
переоцінювати докази, які судом першої
інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази і їх не надано суду
апеляційної інстанції, що давало б
підставу для зміни чи скасування
судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що фактичні обставини справи судом
першої інстанції з'ясовано, дано їм
вірну правову оцінку, а рішення суду
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 02
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Вакарук В.М.

Бойчук І.В.