Провадження № 22-ц/779/770/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Матківського
Р.Й.

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Шалаути Г.І.

секретаря
Бойчука Л.М.

з участю представника апелянта
ОСОБА_2, представника «УкрСиббанк»
Матвійчука М.З.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ПАТ
«УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за
договором про надання споживчого
кредиту, з апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 Володимира -
ОСОБА_2 на заочне рішення
Івано-Франківського міського суду від
20 січня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з позовом, щоб ухвалити рішення
про стягнення солідарно з відповідачів
на користь Банку суму боргу за
договором про надання споживчого
кредиту №0 від 11 червня 2008 року в
розмірі 29 424, 28 доларів США, що
еквівалентно 235188,24 гривень.

Заявлені вимоги представник позивача
обґрунтував тим, що відповідач
ОСОБА_4 порушив свої зобов'язання за
укладеним кредитним договором від 11
червня 2013 року, у зв'язку з чим станом на
28 жовтня 2013 року виникла
заборгованість 29424,28 доларів США, що
еквівалентно 235 188,24 гривень, з яких:
17497,72 доларів США, що еквівалентно 139859,28
гривень - заборгованість за кредитом;
8916,49 доларів США, що еквівалентно 71 269,50
гривень - заборгованість по відсотках;
2171,40 доларів США, що еквівалентно 17355,98
гривень - пеня за прострочення сплати
кредиту; 838,67 доларів США, що
еквівалентно 6703,48 гривень - пеня за
прострочення сплати відсотків.

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду від 20 січня 2014 року позов
задоволено.

На дане рішення представник ОСОБА_4 -
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу,
просить його скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.

Вважає, що рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права через неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеності обставин, що
мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи. Відповідач ОСОБА_4
на день розгляду справи не мав жодних
кредитних зобов'язань перед Банком за
договором про надання споживчого
кредиту № 0 від 11 червня 2008 року.
Після отримання кредиту в розмірі 36000
доларів США, 12 червня 2008 року він
фактично сплатив Банку 24500 доларів США,
27 червня 2008 року доплатив ще 22 000
доларів США, тобто станом на 27 червня 2008
року сплатив Банку 46500 доларів США, що
покрило всю суму кредитної
заборгованості з відсотками. В
результаті цього у Банку утворилось
зобов'язання по поверненню надмірно
отриманих коштів. Отже, позивач
звернувся до суду без будь-яких
правових підстав.

Крім того, не отримував повідомлення
про призначення справи на 20 січня 2014
року та жодного виклику до нього не
надходило. Відсутність належного
повідомлення на 20 січня 2014 року
позбавило його реальної можливості
скористатися своїми конституційними
правами.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, який вимоги
скарги підтримав, представника
позивача, який вимоги скарги не визнав,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що будь-яких доказів, які б
спростовували проведений позивачем
розрахунок заборгованості за
кредитним договором не подано,
заборгованість по кредитному договору
доведена поданим розрахунком, а
поручителі несуть солідарну
відповідальність разом із
позичальником.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
законодавства чи звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Згідно ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 11 червня 2008
року між АКІБ «УкрСиббанк»
(правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та
ОСОБА_4 укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0, згідно
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 36000 доларів США за користування
яким повинен сплатити 15% річних з
кінцевим терміном повернення 10 червня
2011 року. 27 лютого 2009 року між ними
укладено додаткову угоду №1, за якою
кінцевий термін погашення кредиту
продовжено до 10 червня 2013 року.

На забезпечення виконання договору 11
червня 2008 року укладено договори
поруки №0/1-П, №0/2-П,
№0/3-П між Банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_8 Всі поручителі підписали
додаткову угоду №1 до договорів поруки
від 11 червня 2008 року.

Договір про відкриття кредитної лінії
є одним із видів кредитного договору, а
кредитна лінія - однією із форм її
кредитування, в якій у межах
встановленого ліміту здійснюється
видача і погашення кредиту кількома
частинами (траншами).

З матеріалів справи вбачається, що
згідно договору про надання споживчого
кредиту Банк зобов'язується надати
Позичальнику кредитні кошти в
іноземній валюті, Долар США в сумі 36 000,
що дорівнює еквіваленту 174 654 гривень за
курсом НБУ на день укладення Договору,
а Позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути Банку кредитні кошти (кредит)
та сплатити плату за кредит у порядку
та на умовах, зазначених у Договорі.

Позичальник має право отримати
кредитні кошти у вигляді одного траншу
або декількох траншів, загальна сума
яких не може перевищувати розміру суми
кредиту, зазначеного в цьому пункті
Договору, для чого надає до Банку
письмову заяву (за формою згідно вимог
Банку), в якій зазначає бажану суму
траншу (в межах загальної суми кредиту)
та бажану дату його отримання. Така
заява Позичальника, укладена та надана
згідно умов цього Договору, є підставою
для видачі Банком траншу Позичальнику.

Сторони домовились, що Банк надає
Позичальнику кредит у формі кредитної
лінії, ліміт якої встановлюється у
розмірі суми кредиту, зазначеному у
цьому пункті Договору, при цьому надані
в межах загальної суми кредиту транші
після їх повернення до Банку
поновлюють загальну суму кредиту.

При цьому сторони обумовили, що
гривневий еквівалент суми кредиту
зазначається в Договорі лише в разі
надання Банком кредиту в іноземній
валюті. Позичальник зобов'язаний
повернути кредит у повному обсязі в
терміни та в розмірах, що встановлені
графіком погашення кредиту згідно
Додатку №1 до Договору (якщо Сторонами
визначено такий графік погашення та
укладено Додаток №1 до Договору), але в
будь-якому випадку не пізніше 10 червня
2011 року, якщо тільки не застосовується
інший термін повернення кредиту
відповідно до умов цього Договору
та/або згідно умов відповідної угоди
Сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач порушив умови укладеного
договору, внаслідок чого станом на 28
жовтня 2013 року виникла заборгованість
29424,28 доларів США, що еквівалентно 235 188,24
гривень, з яких: 17497,72 доларів США, що
еквівалентно 139859,28 гривень -
заборгованість за кредитом; 8916,49
доларів США, що еквівалентно 71 269,50
гривень - заборгованість по відсотках;
2171,40 доларів США, що еквівалентно 17355,98
гривень - пеня за прострочення сплати
кредиту; 838,67 доларів США, що
еквівалентно 6703,48 гривень - пеня за
прострочення сплати відсотків.

11 вересня 2013 року Банк надсилав
відповідачам вимогу про повернення
суми кредиту в повному обсязі - 25 976, 77
доларів США (а.с. 20-23).

Випискою по кредитному договору,
розрахунком про рух коштів на рахунку
позичальника, меморіальними ордерами
поданих представником Банку
підтверджено, що 11 червня 2008 року
ОСОБА_4 надано 36 000 доларів США, що
еквівалентно 174 654 гривень, 19 червня 2008
року 2000 доларів США, що еквівалентно 9
706,80 гривень, 24 червня 2008 року 500 доларів
США, що еквівалентно 2 424,85 гривень, 26
червня 2008 року 22 000 доларів США, що
еквівалентно 106 693,40 гривень, 15 липня 2008
року, що еквівалентно 16 944,55 гривень, 05
серпня 2008 року 2 500 доларів США, що
еквівалентно 12 112,75 гривень, 14 серпня 2008
року 3 200 доларів США, що еквівалентно 15
500,80 гривень, 18 серпня 2008 року 3 000
доларів США, що еквівалентно 14 532
гривень, 26 серпня 2008 року 600 доларів США,
що еквівалентно 2 906,10 гривень, 15 вересня
2008 року 1000 доларів США, що еквівалентно
4 852 гривень, 23 вересня 2008 року 4000
доларів США, що еквівалентно 19402
гривень, 30 вересня 2008 року 1200 доларів
США, що еквівалентно 5833,20 гривень. На
вересень 2008 року позичальник отримав
всього 80500 доларів США позики, а не
тільки 36000 доларів США.

Навіть з розрахунку, що знаходиться на
а.с. 26 зазначається, що після червня 2008
року відповідач ОСОБА_4 продовжував
частково повертати кредитну
заборгованість, хоча у апеляційній
скарзі вказує, що станом на 27 червня 2008
року сплатив Банку 46500 доларів США, що
покрило всю суму кредитної
заборгованості із відсотками, а у
зв'язку з переплатою у Банку утворилось
зобов'язання по поверненню надмірно
отриманих коштів.

Зважаючи на вище викладене, доводи
апелянта про те, що він станом на 27
червня 2008 року сплатив Банку 46500
доларів США, що покрило всю суму
заборгованості з відсотками є
необґрунтованими та спростовуються
поданими Банком доказами, що
позичальник фактично отримав 80500
доларів США позики за договором від 11
червня 2008 року, а не тільки 36000 доларів
США.

При вирішенні позовних вимог судом
правильно визначено характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосовано закон, що їх регулює, повно
і всебічно досліджено матеріали справи
та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело, або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Івано-Франківського
міського суду від 20 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Р.Й. Матківський

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Г.І. Шалаута