Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Рябченко Л. А. ,

при секретарі - Вєтрова С. Д.,

з участю адвоката - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду № 1 цивільну
справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_5,

Другої Білоцерківської міської
державної нотаріальної контори,

про визнання недійсним заповіту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом, уточнивши позовні вимоги,
просить визнати недійсним заповіт,
складений 3.05.2012р. ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі № 1-207
та посвідчений державним нотаріусом
Другої Білоцерківської державної
нотаріальної контори Карпусь І.О., з тих
підстав, що він вчинений особою в
момент, коли він не розумів значення
своїх дії та не міг керувати ними.

Вимоги позивач обґрунтувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки
ОСОБА_3. Останні роки свого життя він
тяжко хворів на цукровий діабет, у
квітні 2012р. почала розвиватися
гангрена, були сильні болі, відмовився
від ампутації ніг. Звернувшись до
позивачки, він прохав дізнатися у
нотаріуса про можливість здійснення
дарування частини квартири, яку батько
отримував з розрахунку на неї, згідно з
рішенням виконавчого комітету БМР від
6.04.1981р..

1.05.2012р. позивач пішла до батька, щоб
взяти в нього документи на
переоформлення квартири. Вдома була
дружина ОСОБА_3 - відповідач по справі,
яка почала докоряти йому, що останеться
без квартири, і відмовилася дати
документи. Батько попросив, щоб дочка
прийшла наступного дня.

2.05.2012р. позивач зателефонувала до
батька, але він накричав і сказав, що
вона хоче вигнати дружину ОСОБА_5 з
квартири, при цьому поводився
неадекватно.

Позивач вважає, що ОСОБА_5 скористалася
з безпорадного та неадекватного стану
ОСОБА_3, і переконала змінити своє
рішення щодо дарування частини
квартири. Ліки, які вона давала ОСОБА_3
теж могли вплинути на його свідомість
та адекватність, здатність розуміти
значення своїх дій. Останнім часом він
заговорювався, називав себе другою
особою та другим іменем.

6.05.2012р. позивач дізналася, що батько
покінчив життя самогубством. А 8.05.2012р.
дізналася, що ОСОБА_3 заповів свою
квартиру дружині ОСОБА_5. По даному
факту правоохоронними органами
проводилася перевірка.

В судовому засіданні позивач та її
представники підтримали заявлені
вимоги. Заявляли про призначення
посмертної судово-психіатричної
експертизи, проте від її проведення
відмовилися в зв'язку з відсутністю
коштів для оплати її вартості та, як
заявила, представник ОСОБА_7, та
відсутністю іншої медичної карточки
ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник
позов не визнали, посилаючись на те, що
ОСОБА_3 до останнього дня був повністю
адекватною особою, все розумів і нічого
не плутав, лікування отримував, згідно
лікарських призначень, проте терпів
дуже сильні болі через розвиток
гангрени ніг, в зв'язку з чим і покінчив
життя самогубством, залишивши
передсмертну записку. Відповідач
проживала разом з ОСОБА_3 з 1993р., згодом
розписалися. З дочкою багато років не
спілкувався, маючи напружені та
неприязні стосунки, і лише незадовго до
смерті виявив бажання зустрітися з нею.
Подарував їй гараж та машину, а через
квартиру виник конфлікт. ОСОБА_3 був
сильною, вольовою людиною, і вплинути
на його рішення відповідач не мала
змоги. Він попросив дружину запросити
додому нотаріуса і оформив заповіт на
її ім'я. Нотаріус мала з чоловіком
розмову, розпитувала, чи є інші родичі,
чому вирішив скласти заповіт саме на
дружину, після бесіди оформила заповіт.

Відповідач - Друга Білоцерківська
міська державна нотаріальна контора - в
судове засідання з'явився, просить
розглядати справу у відсутності
представника, повідомляє, що нотаріус
Карпусь І.О. на час розгляду справи у
нотаріальній конторі не працює.

Заслухавши доводи сторін, їх
представників, пояснення свідків,
дослідивши матеріали справи, матеріали
перевірки № 3692 Білоцерківського МВГУ
МВС України в Київській області,
амбулаторну картку хворого ОСОБА_3 №
02.390643, суд прийшов до висновку, що позов
не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 у віці 69
років, про що свідчить свідоцтво про
смерть.

ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3, ОСОБА_5 -
дружиною, шлюб уклали 26.03.2004р., що
підтверджується копіями відповідних
свідоцтв.

3.05.2012р. ОСОБА_3 був складений заповіт,
яким належну йому квартиру АДРЕСА_1
заповів ОСОБА_5, заповіт зареєстрований
в реєстрі № 1-207 та посвідчений
державним нотаріусом Другої
Білоцерківської державної
нотаріальної контори Карпусь І.О..
Квартира належала ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 5.04.1993р., виданого ВО
«Білоцерківшина» та зареєстрованого в
Білоцерківському МБТІ.

За результатами перевірки СВ
Білоцерківьського МВМ по факту смерті
ОСОБА_3 винесена постанова про відмову
в порушенні кримінальної справи від
22.09.2012р..

Доводи позивача щодо неадекватності
поведінки ОСОБА_3 підтвердила лише
свідок - сестра померлого ОСОБА_9,
натомість допитані в судовому
засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 - сусіди та
друзі померлого - пояснили, що ОСОБА_3
був у тяжкому фізичному стані, останні
дні сам не ходив, терпів сильні болі
через гангрену, але свідомість його
була ясна, дії та розмови адекватними,
психічних розладів не мав, був вольовою
людиною, змінити його переконання було
дуже важко, розповідав, що хоче
переоформити квартиру на дружину,
родичі його не доглядали.

Свідок ОСОБА_15 - дільничий терапевт
ОСОБА_3 з 2005р. - пояснила, що він хворів
на цукровий діабет, з 2010р.
спостерігався вдома, весно 2012р.
викликали хірурга з приводу гангрени,
від стаціонарного лікування
відмовився, були сильні болі, але
психічний стан нормальний. При огляді
амбулаторної картки хворого лікар
зауважила, що препарати, які б впливали
на його свідомість не призначалися.

Лікар-ендокринолог ОСОБА_16, яка не
змогла з'явитися в судове засідання та
дати пояснення як свідок, надала
письмові пояснення з приводу
захворювання та стаціонарного
лікування ОСОБА_3 в ендокринологічному
відділенні Білоцерківської МЛ № 2, в
яких зазначила, що останній хворів на
цукровий діабет ІІ типу, востаннє
проходив лікування з 10.01.2012р. по 25.01.2012р.,
був переведений на інсулінотерапію,
отримував гіпотензивні, сечогінні
препарати та кардіопротектори. Після
виписки хворому була рекомендована
певна схема інсулінотерапії з
подальшим спостереженням
ендокринолога поліклініки.
Психотропні препарати йому не
призначалися.

Пояснення лікарів підтверджуються
записами у амбулаторній картці хворого
ОСОБА_3, виписками з історій хвороб
стаціонарного хворого, що містяться у
карточці № 02.390643, яка зберігалася у
ОСОБА_5. Згідно з довідкою
Білоцерківської МЛ № 2 від 7.02.2014р.,
будь-яка інша карточка ОСОБА_3 у
реєстратурі поліклініки відсутня.

За клопотанням позивача по справі була
призначена судово-психіатрична
експертиза для визначення психічного
стану ОСОБА_3 в момент вчинення
заповіту, проте від її проведення
позивач, представники позивача
відмовилися в зв'язку з відсутністю
коштів для оплати її вартості та
відсутністю іншої медичної карточки
ОСОБА_3, яка на думку представника,
існувала.

Відповідно до ст.225 ЦК України, який
дієздатна фізична особа вчинила в
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі смерті - за позовом інших осіб, чиї
права та інтереси порушені.

Враховуючи зібрані по справі докази,
суд прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог позивача в
зв'язку з їх необґрунтованістю та
недоведеністю. Позивач не надав суду
належних та допустимих доказів
неусвідомлення спадкодавцем значення
своїх дій в момент складання заповіту.
Судом встановлено, що спадкодавець мав
захворювання, страждав через сильні
фізичні болі, проте факт наявності
психічних розладів чи неадекватної
поведінки не доведений, важливі
обставини, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
медицині, не з'ясовані в зв'язку з
відмовою позивача від проведення
експертизи. Рішення суду не може
ґрунтуватися на припущеннях позивача.
Тому, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі ст.ст. 215, 225, 202, 203, 209, 211,
1233-1236, 1257 ЦК України, керуючись ст.ст. 3-13,
79, 84, 88, 154, 208, 212-215, 218, 222, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом 10 днів з дня проголошення
цього рішення, а особами, які беруть
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів після отримання його
копії.

Суддя Л. А. Рябченко