Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1681/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
УХВАЛА

Іменем України

19.06.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого
- Сукач Т.О.

суддів
- Бубличенко В.П.

Мурашка С.І.

при секретарі
- Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до Управління
власності та приватизації
комунального майна Кіровоградської
міської ради про визначення частки у
спільному майні подружжя, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3, ОСОБА_4, на рішення Кіровського
районного суду міста Кіровограда від
30 квітня 2014 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кіровського районного
суду міста Кіровограда від 30 квітня
2014 року відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_3 до Управління власності
та приватизації комунального майна
Кіровоградської міської ради про
визначення частки у спільному майні
подружжя.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ставить питання про
скасування рішення суду як такого, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
просить постановити нове рішення, яким
позов ОСОБА_3 задовольнити у повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4,
яка підтримувала доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно положень ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення закону було
закріплено й у ст. 22 КпШС України, який
був чинним до 01 січня 2004 року.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 09 червня 1979 року
ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 у
Кіровоградському міському відділі
РАЦС (а.с.6).

За час спільного проживання за
договором купівлі-продажу вони
придбали квартиру АДРЕСА_1.
Правовстановлюючі документи на
квартиру було оформлено на ім'я ОСОБА_5
(а.с.7).

16 вересня 1996 року Знам'янським відділом
Одеської залізниці згідно з Законом
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» на підставі
розпорядження (наказу) від 16.09.1996 року
№2765 ОСОБА_5 і ОСОБА_3 видано свідоцтво
про право власності на житло, а саме: на
квартиру АДРЕСА_2. У свідоцтві про право
власності на житло не зазначено у
спільну сумісну чи спільну часткову
власність передано квартиру її
власникам (а.с.9).

Частиною 2 ст.8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» визначено, що передача квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), житловому
приміщенні у гуртожитку, в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

Отже, квартири АДРЕСА_1 належали на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_5 і ОСОБА_3

16 червня 2008 року ОСОБА_5 помер (а.с.6
зворот.).

25.09.2013 року державним нотаріусом
Кіровоградської міської державної
нотаріальної контори № 2 ОСОБА_3
відмовлено у видачі свідоцтва про
право власності на частку в спільному
майні подружжя - ? частину квартири
АДРЕСА_1; свідоцтва про право на
спадщину за законом на ? частину
квартири № 2 та ? частину квартир № 3 за
вказаною адресою після смерті
чоловіка ОСОБА_5 через відсутність
зазначених об'єктів нерухомого майна
(а.с.8).

У зв'язку із зазначеним, позивачка
звернулася до суду з позовом, в якому
просила визнати, що на момент смерті
ОСОБА_5, 16 червня 2008 року, його частка в
квартирі АДРЕСА_2 становила ? частину у
спільній сумісній власності на
квартиру, та ? частину в квартирі № 3
за вказаною адресою, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
безпідставності вказаних вимог
позивачки.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду.

Судом встановлено, що 28.11.2013 року
Управлінням містобудування та
архітектури Кіровоградської міської
ради ОСОБА_3 на підставі рішення
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради від 24.02.2011 року № 212 видано
дозвіл за № 3282 на переобладнання і
перепланування квартири АДРЕСА_2 які
належать на праві власності ОСОБА_5,
ОСОБА_3 (спадкоємцю), згідно зі
свідоцтвом про право власності на
житло від 16.09.1996 року № 2765 та договором
купівлі-продажу від 09.07.1996 року № 2667, з
їх об'єднанням в одну квартиру під № 2,
після чого загальна площа квартири
становить 46,4 кв.м., в тому числі і
житлова площа становить 31, 6 кв.м. (а.с.10
зворот).

З технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_2, виготовленого ОКП
«Кіровоградське ООБТІ» 16 грудня 2013
року, вбачається, що квартира № 2 та кв.
№3 об'єднані в одну двокімнатну
квартиру (а.с.35-36).

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку про те, що окремих
об'єктів нерухомого майна - квартири
АДРЕСА_1 не існує.

За правилами ч.1 ст.182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають держаній реєстрації.

Доказів про реєстрацію права
власності ОСОБА_5 на об'єднану квартиру
№ 2 та правовстановлюючих документів
на цю квартиру на його ім'я позивачкою
не надано.

Згідно приписів ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши справу в межах
пред'явленого позову та наданих
доказів, суд дійшов правильного
висновку про безпідставність вимог
ОСОБА_3, а тому обґрунтовано відмовив у
задоволенні її позову.

Рішення суду відповідає встановленим
обставинам справи, наданим доказам та
вимогам матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, не ґрунтуються на
законі і доказах, що відповідно до
положень ст.308 ЦПК України є підставою
для відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК
України колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3,
ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 30 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді