УХВАЛА

іменем україни

18 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом відкритого
акціонерного товариства «Нефіс
Космєтікс» - Казанського хімічного
комбінату імені М. Вахітова до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, державної служби
інтелектуальної власності України,
третя особа - ОСОБА_6, про дострокове
припинення дії свідоцтва на знак для
товарів і послуг; за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_4, Державної служби
інтелектуальної власності України,
третя особа - мале приватне
підприємство «Талер», про дострокове
припинення дії свідоцтва на знак для
товарів та послуг за касаційними
скаргами відкритого акціонерного
товариства «Нефіс Космєтікс» -
Казанського хімічного комбінату ім. М.
Вахітова та ОСОБА_6, подану
представником - ОСОБА_7, на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 21 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року відкрите акціонерне
товариство «Нефіс-Космєтікс» -
Казанський хімічний комбінат ім. М.
Вахітова (далі - ВАТ Нефіс-Космєтікс» -
Казанський хімічний комбінат ім. М.
Вахітова) звернулося до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що воно
здійснює господарську діяльність з
виробництва та введення в
господарський обіг продукції, яка
відноситься до 3 класу
МКТП. Наявність у власності
відповідачів торговельної марки
«ІНФОРМАЦІЯ_1» перешкоджає йому у
реалізації законних прав та інтересів,
оскільки 4 вересня 2012 року
державне підприємство «Державний
інститут промислової власності» (далі -
ДП «Державний інститут промислової
власності») відмовило йому у наданні
правової охорони знаку для товарів та
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за міжнародною
реєстрацією № НОМЕР_2 для всіх товарів
та послуг 3 класу МКТП, у зв'язку зі
схожістю заявленого позначення зі
знаком для товарів та послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України №
НОМЕР_1 від 15 грудня 2013 року,
зареєстрованим на ім'я ОСОБА_4, який не
використовує вказаний знак для товарів
3 класу та послуг 35 та 45 касу МКТП
протягом останніх трьох років від дня
публікації. З урахуванням наведеного,
позивач просив зобов'язати ДП
«Державну служба інтелектуальної
власності» внести відповідні зміни до
Державного реєстру свідоцтв України на
знаки для товарів і послуг, а також
опублікувати про це відповідні
відомості в офіційному бюлетені
«Промислова власність».

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що наявність зареєстрованого за
ОСОБА_4 знака для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1», зареєстрований за
свідоцтвом України № НОМЕР_1 від
15 грудня 2003 року для товарів та
послуг 3 класу МКТП та надання послуг,
які відносяться до 35 та 45 класу МКТП та
який він не використовує на території
України протягом трьох років,
перешкоджає їй, як власнику, знака для
товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
міжнародною реєстрацією № НОМЕР_2, у
наданні правової охорони на території
України. Ураховуючи наведене, просила
зобов'язати ДП «Державну служба
інтелектуальної власності» внести
відповідні зміни до Державного реєстру
свідоцтв України на знаки для товарів і
послуг, а також опублікувати про це
відповідні відомості в офіційному
бюлетені «Промислова власність».

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
18 лютого 2014 року, у задоволенні
позовів ВАТ «Нефіс Космєтікс» -
Казанського хімічного комбінату імені
М. Вахітова та ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційних скаргах ВАТ «Нефіс
Космєтікс» - Казанського хімічного
комбінату імені М. Вахітова та ОСОБА_6,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просять
скасувати вказані судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач не надав доказів на
підтвердження порушення його прав та
інтересів, оскільки він не подавав
заявки на реєстрацію спірного
позначення, а повідомлення ДП
«Український інститут промислової
власності» від 4 вересня 2012 року про
попередню відмову в наданні правової
охорони знаку для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за міжнародною
реєстрацією № НОМЕР_2 стосується
інтересів іншої особи - ОСОБА_6, яка є
власником цієї торгівельної марки.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками суду першої інстанції та
вважав, що позивач не надав доказів
того, що він є співвласником знаку для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
міжнародною реєстрацією № НОМЕР_2,
якому ДП «Український інститут
промислової власності» відмовило у
наданні правової охорони на території
України, або що він має право на
використання цієї торгівельної марки
на підставі ліцензійного договору,
укладеного з власником цього знаку
ОСОБА_6, чи він використовується ним за
умови контролю з боку власника
свідоцтва, або інші докази, які б
свідчили, що наявність зареєстрованих
за відповідачами знаків для товарів і
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвами
України № НОМЕР_1 від 15 грудня 2003 року
та № НОМЕР_3 від 12 серпня 2013 року
порушують його права або інтереси.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є
власником знака для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України №
НОМЕР_1 від 15 грудня 2003 року для товарів
3 класу МКТП: чистильні, лискувальні,
знежирювальні та абразивні препарати,
зубні порошки і пасти, а також послуги
35 класу МКТП - канцелярські роботи та 45
класу МКТП: персональні та соціальні
послуги стосовно задоволення потреб
людини, що їх надає третя сторона;
послуги щодо охорони майна; всі
послуги, що включені до 45 класу.

ОСОБА_5 є власником знака для товарів і
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом
України № НОМЕР_3 від 12 серпня 2013 року в
частині послуг 45 класу МКТП,
зареєстрованого на підставі передачі
їй майнових прав ОСОБА_4

ОСОБА_6 є власником знака для товарів і
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за міжнародною
реєстрацією № НОМЕР_2 від 30 серпня 2011
року для товарів і послуг 3 класу МКТП.

Судами розглядався спір стосовно
охоронюваного законом права позивача
на звернення до суду з позовом про
дострокове припинення дії свідоцтва
України № НОМЕР_1 від 15 грудня 2003 року
на знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Відповідно до ст. 55 Конституції України
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг» будь-яка особа має право
звернутися до суду із заявою про
дострокове припинення дії свідоцтва
повністю або частково якщо знак не
використовується в Україні повістю або
щодо частини зазначених у свідоцтві
товарів і послуг протягом трьох років
від дати публікації відомостей про
видачу свідоцтва або від іншої дати
після цієї публікації.

При цьому чинні майнові права на знак
для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
свідоцтвом України № НОМЕР_1 не можуть
бути припинені в інший спосіб, ніж за
рішенням суду, тому звернувшись до суду
з указаним позовом, позивач реалізував
своє право на звернення до суду про
дострокове припинення дії такого
свідоцтва.

Однак апеляційний суд зазначене не
врахував та дійшов до передчасного
висновку про те, що позивач не довів
наявність у нього порушеного,
невизнаного чи оспорюваного права або
інтересу, що підлягає захисту у
судовому порядку, що є порушенням вимог
ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦПК
України.

Також суд першої інстанції не дав
належної оцінки такому доказу, як
повідомлення ДП «Український інститут
промислової власності» від 4 вересня
2012 року про попередню відмову від
захисту за міжнародною реєстрацією
№ НОМЕР_2 не є доказом
порушення його прав та інтересів або
підставою для задоволення позову, а є
доказом, який підтверджує, що будь-яка
особа у разі наявності інтересу щодо
надання правової охорони знаку для
товарів та послуг в Україні,
гарантовано отримає відмову у
задоволенні його інтересів через
існування у відповідача знаку для
товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
свідоцтвом України №
НОМЕР_1, незалежно від наявності чи
відсутності у даної особи такого права.

Крім того, суд першої інстанції виходив
із того, що знак для товарів та послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України №
НОМЕР_1 від 15 грудня 2003 року
використовується ОСОБА_4 під час
пропонування та надання послуг 45 класу
МКТП (шлюбні агентства, влаштування
зустрічей) в мережі Інтернет на сайті
«ІНФОРМАЦІЯ_2», що підтверджується
довідкою ТОВ «Українській торгівельні
марки» та договором між ОСОБА_4 та ЗАТ
«Мамба» від 20 серпня 2009 року, договором
між ОСОБА_4 та МПП «Талер».

Проте суд не врахував, що сам факт
укладення ОСОБА_4 ліцензійних
договорів про передачу майнових прав
на знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом
України № НОМЕР_1 від 15
грудня 2003 року без наявності доказів
існування самих товарів та послуг для
яких такий знак зареєстровано, не може
вважатись використанням торгівельної
марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом
України № НОМЕР_1 від 15 грудня 2003 року.

Так, на підтвердження факту
використання знака власник свідоцтва
має подати суду доказ вчинення
принаймні деяких дій з числа
зазначених у ч. 4 ст.16 Закону України
«Про охорону прав на знаки для товарів
і послуг»; такими доказами можуть бути,
зокрема, примірники товарів, на яких
нанесено відповідний знак для товарів
і послуг, документи із зображенням
знака (каталоги, прас-листи з
пропозиціями щодо надання послуг чи
поставки товарів тощо).

Поширення на території України товарів
із зображенням знака може бути
підтверджено касовими чеками,
квитанціями, накладними, іншими
документами, що містять інформацію про
найменування товару й місце його
придбання, а в разі, коли власником
знака є нерезидент, підтвердженням
ввезення товарів в Україну можуть бути
митні декларації та інші митні
документи.

При цьому докази, які можуть
підтвердити використання знака для
товарів і послуг, повинні бути, як
правило, обмежені трирічним строком до
дати звернення позивача до суду.

Саме лише укладення договорів (у тому
числі ліцензійних) щодо розпорядження
майновими правами на знак для товарів і
послуг не може вважатися використанням
даного знака. Доказами використання
певного позначення у відповідності з
укладеним договором можуть виступати,
зокрема, договори купівлі-продажу и
поставки товару, на якому розміщено
знак, договори про розміщення
рекламної продукції про такі товари на
відповідних рекламних носіях тощо.
Використання позначення може
підтверджуватися й фактичними даними
про використання його іншою особою за
умови контролю з боку власника
свідоцтва (доказами такого
використання позначення мають бути
такі ж документи, як і у випадку, якби
власник знака використовував його у
власній діяльності).

Суд на вказане уваги не звернув, не
врахував, що в матеріалах справи
відсутні належні докази використання
спірного знаку на території України
протягом останніх трьох років.

Також в матеріалах справи відсутні
докази надання споживачам послуг, для
яких був зареєстрований знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
свідоцтвом України № НОМЕР_1
від 15 грудня 2003 року, а саме договорів
про надання послуг, доказів оплати
споживачами наданих послуг, а також
докази існування товарів для яких був
зареєстрований знак для товарів та
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом
України № НОМЕР_1 від 15 грудня 2003 року.

Суд апеляційної інстанції, всупереч ст.
ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначене не
врахував та прийшов до передчасного
висновку про те, що позивачами не
доведено тих обставин, на які вони
посилались як на підставу своїх
позовних вимог, тоді як ОСОБА_4 доведено
факт використання знаку для товарів та
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом
України № НОМЕР_1 від 15 грудня 2003 року у
відповідності із вимогами ч. 4 ст. 16
Закону України «Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг».

На вказані порушення посилався у своїй
апеляційній скарзі - ВАТ
«Нефіс-Космєтікс» - Казанський
хімічний комбінат імені М. Вахітова,
проте апеляційний суд не дав цим
доводам належної оцінки, обмежився
лише тим, що ВАТ «Нефіс-Космєтікс» -
Казанський хімічний комбінат ім. М.
Вахітова не є ні власником, ні
співвласником спірного знаку, а ОСОБА_6
рішення суду в апеляційному порядку не
оскаржувала, проте законність та
обґрунтованість рішення суду не
перевірив та залишив це рішення суду
без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, рішення апеляційного суду
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги відкритого
акціонерного товариства «Нефіс
Космєтікс» - Казанського хімічного
комбінату імені М. Вахітова та ОСОБА_6,
подану представником - ОСОБА_7,
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18
лютого 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко