Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 416/373/14-ц
Провадження № 22ц/782/2189/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого судді: Коротенка Є.В.,

суддів: Гаврилюка В.К., Ступіної
Я.Ю.,

при секретарі - Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі апеляційного суду
Луганської області в м.Луганську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Лутугинського районного суду
Луганської області від 10 квітня 2014 року
у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Лутугинського районного суду
Луганської області від 10.04.2014 року у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
відмовлено за спливом позовної
давності.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до
суду з апеляційною скаргою на нього,
вважає його незаконним,
необгрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просило
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ
КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості задовольнити у повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної
цивільної справи колегія суддів
приймає до уваги положення ч.1 ст.303
Цивільного процесуального кодексу
України, відповідно до якого під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності
до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були
повно і всебічно дослідженні обставини
справи та дана належна оцінка доказам,
на які сторони посилалися в суді першої
інстанції. Суд правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що 20.07.2006 року між сторонами було
укладено кредитний договір б/н,
відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від
позивача кредит в розмірі 5200 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

ОСОБА_2 порушив свої зобов'язання за
кредитним договором щодо щомісячного
повернення частини кредитних коштів та
сплати процентів за користування
кредитом, у зв'язку з чим, у останнього
утворилася заборгованість, яка станом
на 27.01.2014 року складає 17349 грн. 95 коп.

Вказані обставини встановлені судом
першої інстанції при ухваленні рішення
та зазначене рішення суду в цій частині
сторонами в апеляційному порядку не
оскаржується.

Разом із тим, суд першої інстанції при
ухваленні судового рішення у справі,
приймаючи до уваги відповідну заяву
відповідача (а.с.29) та положення ст.ст.257,
261, 267 Цивільного кодексу України,
обгрунтовано застовував наслідки
спливу позовної давності та відмовив у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
саме за спливом позовної давності.

Так, відповідно до розділу 6 заяви
ОСОБА_2, яке є невід'ємною частиною
договору про надання банківських
послуг, укладеного між сторонами 20.07.2006
року, строк дії кредитного ліміту
співпадає зі строком дії кредитної
карти (а.с.8-звор.).

Разом із тим, строк дії виданої 20.07.2006
року кредитної карти - до лютого 2008 року
(а.с.58).

Пунктом 3.1.3 Правил користування
платіжною карткою встановлено, що по
закінченню строку дії відповідка
картка продавжується банком на новий
строк (шляхом надання Клієнту картки з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не надійшла письмова заява Держателя
про закриття картрахунку.

При цьому, згідно із п.3.1.5 вказаних
Правил, замовлені клієнтом
корпоративні, особисті платіжні по
дебетовій, кредитній та
кредитнодебетовій схемі картки, в тому
числі продовжені, з новим строком дії,
але не отримані, зберігаються в банку
для видачі клієнту 6 місяців.

Суду жодних доказів того, що ОСОБА_2
отримав у позивача продовжену, з новим
строком дії картку не надано. Мав же
таку можливість відповідач (приймаючи
до уваги положення п.3.1.5 Правил) лише до
серпня 2008 року, коли закінчився термін
зберігання такої картки у банку. Тоді ж,
відповідно, закінчився і строк дії
кредитної карти, а також (згідно до
розділу 6 заяви ОСОБА_2.) і строк дії
кредитного ліміту, а тому саме з серпня
2008 року, на думку колегії суддів
апеляційного суду Луганської області,
і необхідно, у відповідності до вимог
ст.261 ЦК України, обліковувати початок
перебігу позовної давності.

З позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості позивач звернувся до
суду лише 11.02.2014 року.

При таких обставинах, приймаючи до
уваги положення ст.ст.257, 258 ЦК України,
на час звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з
вказаним позовом строк позовної
давності сплив, що, відповідно до ч.4
ст.267 ЦК України, є підставою для
відмови у позові.

При цьому посилання апелянта на те, що у
відповідності до п.9.3 Умов надання
банкувських послуг картрахунок було
відкрито на невизначений термін, на
увагу не заслуговує, оскільки такий
картрахунок після спливу строку дії
кредитного ліміту може
використовуватись виключно для
проведення операцій щодо
добровільного погашення боржником
заборгованості за кредитом.

При таких обставинах, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи, будь-яких належних
доказів на підтвердження своїх доводів
апелянт суду не надав, тому судом
першої інстанції постановлене
правильне по суті і справедливе
рішення.

Приймаючи до уваги викладене,
керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 314-315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 10 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її оголошення, однак її може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: