Справа №490/567/14-ц 19.06.2014 19.06.2014 19.06.2014
Провадження №22-ц/784/1765/14
Провадження 22ц-/784/1765/14
Головуючий по 1 інстанції
апеляційного суду Колосовський С.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2014р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І..,

суддів: Царюк Л.М., Колосовського С.Ю.,

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.О.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 23 квітня 2014р.

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
- агентство нерухомості „Комфорт", про
стягнення авансу та неустойки за
порушення зобов'язання,

встановила:

У січні 2014р. ОСОБА_2 пред'явив
позов до ОСОБА_4 про стягнення 9000 дол.
США авансу, переданого на виконання
попереднього договору про укладення
договору купівлі-продажу квартири в
рахунок сплати майбутніх платежів та
9000 дол. США неустойки у зв'язку з
відмовою від продажу нерухомості.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 23 квітня 2014р. позов
задоволено частково. Постановлено
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 72000
грн. авансу. У задоволенні решти вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на незаконність і
необґрунтованість рішення суду в
частині відхилених вимог про стягнення
неустойки, просив його скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
цих вимог.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, 07 грудня 2012р. між
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в простій письмовій
формі укладено договір про наміри, за
умовами якого сторони домовились не
пізніше 01 липня 2013р. укласти договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за
ціною 207740 грн., що еквівалентно 26000 дол.
США і в рахунок майбутніх платежів
останній передав власнику цієї
квартири 20774 грн., що еквівалентно 2600
дол. США. Також за цим договором ОСОБА_4
надала право ОСОБА_2 вселитися до
вказаної квартири 15 грудня 2012р.

21 лютого 2013р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в
нотаріальній формі укладено
попередній договір купівлі-продажу
нерухомого майна, за умовами якого
перша як власник квартири АДРЕСА_1
зобов'язалася продати її до 01 липня
2013р., останній як покупець - придбати це
майно за 208000 грн., що еквівалентно 26000
дол. США. В рахунок майбутніх платежів
ОСОБА_2 передав власнику цієї квартири
72000 грн.

Договір купівлі-продажу вказаної
квартири ні до 01 липня 2013р., ні в
подальшому між ОСОБА_4 і ОСОБА_2
укладено не було у зв'язку з ухиленням
відповідачки від продажу цього майна.

Рішення суду в частині вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про стягнення 72000 грн. авансу,
який відповідачка отримала за названим
правочином не є предметом перевірки на
його законність і обґрунтованість в
апеляційному порядку (ч.1 ст.303 ЦПК).

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні вимог про стягнення
неустойки, суд виходив з того, що за
попереднім договором від 21 лютого 2013р.
сплачені позивачем 72000 грн. є авансом, а
не завдатком. У зв'язку з чим п.6
попереднього договору про повернення
авансу і неустойки в розмірі авансу не
відповідає правовій природі неустойки,
а відповідає визначенню поняття
завдаток.

Проте з таким висновком погодитись не
можна, оскільки до нього суд дійшов з
порушенням закону.

Відповідно до ч.1 ст.204 ЦПК правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно з п.6 попереднього договору від 21
лютого 2013р. ОСОБА_4 і ОСОБА_2 домовились
про те, що у випадку відмови (ухилення)
продавця від продажу нерухомості без
поважної причини у строк, передбачений
цим договором, продавець повинен
повернути покупцеві одержану від нього
суму авансу, а також додатково сплатити
йому таку ж саму суму, що буде вважатися
неустойкою.

Це положення попереднього договору
недійсним в установленому порядку не
визнано, а вважати його нікчемним теж
відсутні підстави, тому що сторони
дотримались форми правочину (ст.547 ЦК), а
акти цивільного законодавства не
містять заборони забезпечувати
належне виконання спірного
зобов'язання в такій формі як
неустойка.

За таких обставин, а саме доведеності
факту порушення відповідачкою
зобов'язань за попереднім договором,
цей висновок суду першої інстанції
остання не оспорювала, а також
враховуючи положення ст.ст.549,611,635 ЦК
позовні вимоги про стягнення неустойки
слід визнати обґрунтованими.

З огляду на вищенаведені мотиви
рішення суду в оскаржуваній частині в
силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
стягнення з відповідачки на користь
позивача 72000 грн. пені, тобто в сумі, яка
є рівною авансу.

Постановлення рішення на користь
позивача і задоволення апеляційної
скарги є підставою (ст.88 ЦПК) як для
зміни розміру судових витрат
визначених судом першої інстанції, так
і для їх стягнення з відповідачки у
зв'язку з розглядом справи в
апеляційній інстанції. У зв'язку з чим
рішення суду в частині судових витрат
згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.303,307-309 ЦПК, колегія
суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 23 квітня 2014р. в частині
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення
неустойки скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 72000
(сімдесят дві тисячі) грн. пені.

Це ж рішення в частині судових витрат
змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2160
(дві тисячі сто шістдесят) грн. судового
збору.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: