Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №275/755/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства КБ «ПриватБанк» на рішення
Брусилівського районного суду
Житомирської області від 6 лютого 2014
року у справі за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
іпотечне майно , -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство КБ «ПриватБанк» звернулося
до суду з даним позовом, зазначивши, що
20 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_1
укладений кредитний договір про
надання останній коштів в сумі 20000
доларів США, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00 %
річних, терміном по 19 лютого 2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
щодо повернення кредитних коштів,
сплати відсотків та комісійних
нарахувань відповідачі передали банку
в іпотеку житловий будинок та земельну
ділянку, площею 0,12 га, які розташовані в
АДРЕСА_1

Оскільки ОСОБА_1 належним чином не
виконує умови договору, станом на 7
серпня 2013 року виникла заборгованість
в сумі 16163,10 доларів США, яка є
еквівалентною 129143 грн. 17 коп., та
складається із: 13538,64 доларів США
заборгованості за кредитом; 1771,22 дол.
США заборгованості зі сплати
відсотків; 5,22 дол. США заборгованості
зі сплати комісійних нарахувань; 48,55
дол. США пені за несвоєчасне виконання
умов договору; 31,29 дол. США штрафу (
фіксована частина); а також штрафу в
розмірі 768,18 дол. США ( процентна
складова).

Враховуючи вищезазначене,
позивач просив в рахунок погашення
заборгованості звернути стягнення на
вказаний житловий будинок та земельну
ділянку шляхом продажу цього майна, з
укладанням від імені відповідачів
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою - покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмета іпотеки у Державному реєстрі,
з проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та
отримання кадастрового номеру
земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах,
організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, а також з
наданням банку всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Позивач також просив виселити
відповідачів із вказаного житлового
будинку.

Рішенням Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 6 лютого 2014 у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

В поданій до суду апеляційній
скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та
постановити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, зазначивши, що
висновок суду про відсутність
заборгованості за спірним кредитним
договором є безпідставним. Починаючи з
лютого 2010 року ОСОБА_1 належним чином не
виконувала умови договору. Розрахунок,
наданий суду першої інстанції, є
невірним. Станом на 7 серпня 2013 року
загальний розмір заборгованості
становив 14208,99 доларів США.

ОСОБА_1 та її представник вважають
апеляційну скарну необгрунтованою,
оскільки наявність заборгованості не
доведена належними доказами. Також
ОСОБА_1 зауважила, що, сплачуючи кошти
згідно з графіком погашення
заборгованості, вона не порушувала
умови договору.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано належних
та допустимих доказів наявності
заборгованості в сумі 16163,10 доларів США,
а наданий суду розрахунок не
узгоджується з дослідженими в судовому
засіданні матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком.

Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року
між позивачем та ОСОБА_1 укладений
кредитний договір про надання коштів в
сумі 22500 доларів США, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12,00 % річних та комісійних
нарахувань, терміном по 19 лютого 2018
року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між банком та
відповідачами цього ж дня укладений
договір іпотеки житлового будинку,
загальною площею 97,30 кв.м., та земельної
ділянки, площею 0,12 га, які розташовані в
АДРЕСА_1

Обгрунтовуючи позовні вимоги,
представник банку посилався на наявний
в матеріалах справи розрахунок, згідно
з яким станом на 7 серпня 2013 року
заборгованість ОСОБА_1 за вказаним
кредитним договором становить 16163,10
доларів США, яка є еквівалентною 129143
грн. 17 коп., та складається із: 13538,64
доларів США заборгованості за кредитом
( в тому числі 675,82 дол. США простроченої
заборгованості зі сплати тіла кредиту);
1771,22 дол. США заборгованості зі сплати
відсотків; 5,22 дол. США заборгованості
зі сплати комісійних нарахувань; 48,55
дол. США пені за несвоєчасне виконання
умов договору; 31,29 дол. США штрафу (
фіксована частина); а також штрафу в
розмірі 768,18 дол. США ( процентна
складова).

В судовому засіданні, посилаючись
на невірність вказаного розрахунку,
представник позивача надав інший, в
якому міститься інформація про те, що
станом на 7 серпня 2013 року
заборгованість ОСОБА_1 за спірним
кредитним договором становить 14208,99
доларів США, в тому числі: 13213,90 доларів
США заборгованості за кредитом, з яких
950,10 дол. США становить прострочене тіло
кредиту; 237,46 дол. США заборгованості зі
сплати відсотків; 4,98 дол. США
заборгованості зі сплати комісійних
нарахувань; 48,55 дол. США пені за
несвоєчасне виконання умов договору;
31,28 дол. США штрафу (фіксована частина);
а також штрафу в розмірі 672,82 дол. США
(процентна складова).

Згідно з даним розрахунком
заборгованість виникла з листопада 2008
року.

В судовому засіданні також
встановлено, що ухвалою Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 19 травня 2009 року у зв'язку з
відмовою позивача від позовних вимог
закрито провадження у справі за
позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до
відповідачів про звернення стягнення
на нерухоме майно. При постановленні
ухвали судом встановлено, що станом на
24 квітня 2009 року заборгованість за
спірним кредитним договором була
відсутня.

Частина 1 статті 33 Закону України
«Про іпотеку» надає право
іпотекодержателю задовольнити свої
вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання.

Згідно з правилами ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на ту обставину, що
інформація, яка міститься у наданому
банком розрахунку, спростовується
змістом ухвали Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 19 травня 2009 року, позивачем не
доведено наявність заборгованості
ОСОБА_1 за вказаним кредитним
договором, що, в свою чергу, виключає
можливість звернути стягнення на
іпотечне майно.

При цьому, представнику позивача
було роз'яснено його право звернутись
до суду із клопотанням про проведення
відповідної судової експертизи для
визначення розміру загальної
заборгованості за спірним кредитним
договором.

За таких обставин, при вирішенні даного
спору, суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу на ту обставину, що 7 червня 2014
року набрав чинності Закон України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», відповідно до якого
забороняється примусово стягувати (
відчужувати без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно зі статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника ( майнового поручителя) та
у власності позичальника або майнового
поручителя не знаходиться інше
нерухоме майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна не
перевищує 250 кв.м. для житлового
будинку.

Матеріали справи свідчать, що
переданий в іпотеку житловий будинок є
місцем постійного проживання ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Доказів про те, що
відповідачі мають у власності інше
житло, позивачем не надано.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 314,315,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ
«ПриватБанк» відхилити.

Рішення Брусилівського районного
суду Житомирської області від 6 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді: