У х в а л а

23 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П.,

Євтушенко О.І., Парінової
І.К.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 січня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет іпотеки

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Посилалось на те, що 3 липня 2008 року між
Відритим акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6
укладено кредитний договір № 014/1102/82/43011
відповідно до якого останньому надано
кредит в розмірі 42 000 дол. США з кінцевим
терміном повернення до 3 липня 2014 року.
В забезпечення виконання взятих на
себе зобов'язань за даним кредитним
договором між банком та ОСОБА_6
укладено договір іпотеки від 3 липня 2008
року б/н згідно з яким останній
поручався перед позивачем за своєчасне
та повне виконання своїх зобов'язань за
кредитним договором належним йому
нерухомим майном об'єктом
незавершеного будівництва житловим
будинком по АДРЕСА_1 та земельною
ділянкою площею 0,2500 га, кадастровий №
:02:001:0409, для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, яка
знаходиться в с. Усичі Луцького району
Волинської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, внаслідок
чого утворилася заборгованість по
зазначеному кредитному договору в
розмірі 236 360 грн 76 коп. Спадкоємцем
після смерті ОСОБА_6 являється
відповідач ОСОБА_3, якій належить
спірне іпотечне майно. Тому позивач
просить в рахунок погашення
заборгованості стягнення на предмет
іпотеки належне відповідачу ОСОБА_3
майно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від

20 березня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково. В рахунок
погашення заборгованості в розмірі 236
360 грн 76 коп за кредитним договором від 3
липня 2008 року, звернуто на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», стягнення на
належний в рівних частках ОСОБА_3,
ОСОБА_5, на об'єкт незавершеного
будівництва житловий будинок по
АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2500
га, для будівництва та обслуговування
вказаного житлового будинку,
господарських будівель та споруд, які
знаходяться за вказаною адресою. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 12 грудня

2013 року рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від

20 березня 2013 року в частині визначеного
судом розміру кредитної
заборгованості та судового збору
змінено. В рахунок погашення
заборгованості в розмірі 196 141 грн 27 коп
за кредитним договором від

3 липня 2008 року, звернуто на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», стягнення на
належний в рівних частках ОСОБА_3,
ОСОБА_5, на об'єкт незавершеного
будівництва житловий будинок по
АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2500
га, для будівництва та обслуговування
вказаного житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
знаходяться в с. Усичі Луцького району
Волинської області. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат. В іншій
чстині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 січня 2014 року
у відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 березня

2013 року та рішення апеляційного суду
Волинської області від 12 грудня 2013 року
відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 січня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме: ст. ст.
523, 1216, 1218 ЦК України, що потягло
ухвалення, на її думку, різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, ОСОБА_3 наводить:

- постанову Верховного Суду України від
17 квітня 2013 року в справі за позовом про
визнання договору іпотеки припиненим,
якою заяву про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ задоволено, справу направлено на
новий розгляд до суду касаційної
інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 січня 2011 року в справі про
припинення іпотечного договору та
зняття заборони відчуження нерухомого
майна, якою рішення апеляційної
інстанції залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 лютого 2012 року в справі про
визнання кредитного договору
припиненим, правочину нікчемним та
стягнення безпідставно набутого майна;
за позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку, якою рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 червня 2012 року в справі про
визнання договору припиненим,
зобовʼ?язання зняти заборону на
відчуження майна та визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, якою рішення
апеляційного суду скасовано, залишено
в силі рішення суду першої інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 липня 2013 року в справі про
припинення договору іпотеки, якою
рішення апеляційного суду скасовано,
залишено в силі рішення суду першої
інстанції;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 липня 2012 року в справі про
припинення договору іпотеки, якою
судові рішення першої та апеляційної
інстанції скасовано, справу передано
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11, заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України, оскільки зі
змісту ухвал колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 січня 2011 року, 22 лютого 2012
року, 13 червня 2012 року, 3 липня

2013 року не вбачається тотожності
встановлених фактичних обставин
справи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня

2011 року № 11 «Про судову практику
застосування статей 353-

360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, можуть
бути, зокрема, рішення судової палати у
цивільних справах Верховного суду
України, ухвалені як судом касаційної
інстанції.

Оскільки постанова Верховного Суду
України від 17 квітня

2013 року прийнята Верховним Судом
України не як судом касаційної
інстанції, тому на неї не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Крім того додана до заяви ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 липня 2012 року, якою справу
направлено на новий судовий розгляд, не
є судовим рішеннями у подібних
правовідносинах, виходячи з того, що в
неї не є тотожними встановлені судом
фактичні обставини.

Отже, наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог
вищевказаної норми є підставами для
перегляду судового рішення, а тому у
допуску справи до провадження слід
відмовити.

Керуючись статтями 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 січня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про звернення стягнення
на предмет іпотеки до провадження
Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
судді:В.П. Гончар Т.П. Дербенцева О.І.
Євтушенко І.К. Парінова