АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі: головуючого
- Левенця Б.Б.

суддів: Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» на
заочне рішення Оболонського районного
суду міста Києва від 15 січня 2014 року по
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року позивач звернувся із
позовом до відповідачки, на
обґрунтування якого зазначив, що 14
травня 2008 року між ВАТ «Астра Банк» та
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
№140508-011, за яким остання отримала
кредит у розмірі 9 674,28 грн. строком
користування до 14 травня 2009 року
включно, зі сплатою 3% річних за
користування кредитом, а також
щомісячно 3% від суми кредиту
комісійної винагороди.

28 грудня 2010 року між ВАТ «Астра Банк» та
ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено
договір купівлі-продажу №1, за яким
позивач набув право вимоги за
борговими зобов'язаннями фізичних
осіб, зокрема які виникли у відповідача
на підставі договору №140508-011.

Відповідач ОСОБА_1 не виконує
зобов'язань за кредитним договором,
тому, позивач просив стягнути на свою
користь із відповідачки 62 854,44 грн., з
яких: 5 676,42 грн. - заборгованості по
основній сумі кредиту; 825,32 грн. -
нарахованих відсотків за користування
кредитом; 17 123,57 грн. - комісійної
винагороди за обслуговування
кредитної заборгованості; 39 058,85 грн. -
неустойки за несвоєчасне виконання
зобов'язання (пені); 170,28 грн. - 3% річних
від простроченої суми. Крім того,
просив стягнути з відповідачки 628,54 грн.
судових витрат. (а.с.1-5)

Заочним рішенням Оболонського
районного суду міста Києва від 15 січня
2014 року у задоволенні позову ТОВ
«Вердикт Фінанс» відмовлено. (а.с.74-77)

В апеляційній скарзі представник ТОВ
«Вердикт Фінанс» -Муха П.В. посилаючись
на порушення норм процесуального права
та неправильне застосування норм
матеріального права, незаконність
рішення суду, просив його скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги. На обґрунтування
скарги зазначив, що відповідно до п.8.4
кредитного договору, договір набирає
чинності з дати його укладання і діє до
остаточного виконання сторонами
прийнятих на себе зобов'язань, тому суд
дійшов помилкового висновку про
відмову в позові. (а.с.80-82)

В судовому засіданні представник
апелянта Проценко М.М. підтримав скаргу
і просив її задовольнити.

ОСОБА_1 до суду не прибула про час та
місце розгляду справи була сповіщена
на зазначені нею адреси про що у справі
є докази. Повідомлення за місцем
реєстрації ОСОБА_1 отримав ОСОБА_4, який
за наявними у справі даними є чоловіком
ОСОБА_1, за іншою зазначеною
відповідачкою адресою повідомлення
повернулось із відміткою працівників
ЖЕК - 507 про відсутність адресата. (а.с.
18-19, 28, 122-127)

Зважаючи на вимоги ч. 3 ст. 76, ч. 2 ст. 305
ЦПК України, колегія суддів визнала
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія дійшла висновку,
що скарга підлягає задоволенню
частково за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що кінцевий термін повернення
кредиту сплив 14 травня 2009 року та
пославшись на ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України і
пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України від 12
травня 1991 р. N 1023-XII "Про захист прав
споживачів" відмовив в задоволенні
позову з підстав пропуску строку
позовної давності.

Колегія суддів не погодилась з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України від 12
травня 1991 р. N 1023-XII "Про захист прав
споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку із
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб установити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.
Відповідна правова позиція міститься і
в постанові судових палат у цивільних
та у господарських справах Верховного
Суду України від 20 листопада 2013 р. у
справі N 6-126цс13, яка з огляду на ст. 360-7
ЦПК України є обов'язковою для
застосування судами України.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Разом з тим, за змістом з ч. 4 та ч. 5 ст. 267
ЦК України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
лише у тому разі, якщо суд визнає
неповажними причини пропущення
позовної давності. У іншому випадку,
якщо причини пропуску такого строку
поважні порушене право підлягає
захисту.

За змістом вказаних норм застосування
наслідків пропуску строку позовної
давності як підставу відмови у позові
можливе лише за заявою відповідача, а
не з ініціативи суду.

Відповідачка ОСОБА_1 в суді першої
інстанції не заявляла про застосування
спливу позовної давності як підставу
відмови в позові, застосування
наслідків пропуску позовної давності з
ініціативи районного суду колегія
суддів визнала помилковим.

Ухвалюючи нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог, колегія
суддів виходить з наступних обставин і
доказів.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 14 травня 2008 року
між ВАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір №140508-011, за
яким остання отримала кредит у розмірі
9 674,28 грн. строком користування до 14
травня 2009 року включно, зі сплатою
щомісячно 3% річних за користування
кредитом, а також щомісячно 3% від суми
кредиту комісії за обслуговування
кредитної заборгованості. (а.с.20-23)

За п.8.4 кредитного договору 140508-011 від 14
травня 2008 року, договір набирає
чинності з дати його укладання та діє
до остаточного виконання Сторонами
прийнятих на себе зобов'язань. (а.с.20-23).

Цих обставин, підписання договору
кредиту, отримання у кредит коштів у
вищезазначеній сумі ОСОБА_1 не
заперечувала.

28 грудня 2010 року між ВАТ «Астра Банк» та
ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено
договір купівлі-продажу №1, за яким
позивач набув право вимоги за
борговими зобов'язаннями фізичних
осіб, зокрема які виникли у відповідача
на підставі договору №140508-011. При цьому,
на час укладення цієї угоди
заборгованість ОСОБА_1 складала 13597 грн.
(а.с.31-41)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
змінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

З такими умовами за кредитним
договором ОСОБА_1 погодилась під час їх
укладення, про що свідчать її підпис.

ОСОБА_1 не виконала зобов'язань за
кредитним договором №140508-011 від 14
травня 2008 року, має заборгованість, її
обов'язок повернути Банку 5 676,42 грн. -
заборгованості по основній сумі
кредиту, 825,32 грн. - нарахованих
відсотків за користування кредитом, 17
123,57 грн. - комісійної винагороди за
обслуговування кредитної
заборгованості, сплата якої
передбачена п. 1.3.2 кредитного Договору,
170,28 грн. - 3% річних від простроченої
суми, розрахунки такої заборгованості
наведені позивачем, передбачені і
відповідають змісту укладеного між
Банком і ОСОБА_1 кредитного договору
140508-011 від 14 травня 2008 року. (а.с.6-14, 20-23)

Підстав застосування положень ч. 4 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», в редакції Закону України
від 22.09.2011 р. N 3795-VI, немає оскільки
відповідно до ч. 1 статті 58 Конституції
України та статті 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ним чинності, і не мають зворотної дії в
часі, крім випадків, коли вони
пом'якшують або скасовують цивільну
відповідальність особи. Вищевказаний
Закон від 22.09.2011 р. N 3795-VI не скасовує і не
пом'якшує цивільну відповідальність
особи, відтак, не має зворотної дії в
часі.

Інших передбачених законом підстав
зменшення розміру комісійної
винагороди за обслуговування
кредитної заборгованості, сплата якої
передбачена п. 1.3.2 кредитного Договору,
немає.

Наведені розрахунки обґрунтовані
наявними у справі доказами в межах
заявлених позовних вимог, враховано
період порушення відповідачем умов
договору, сплату коштів на виконання
договору і часткове погашення
заборгованості в сумі.

Розрахунок неустойки за несвоєчасне
виконання зобов'язання (пені) за
несвоєчасне погашення основного боргу
виконаний позивачем в межах річного
строку позовної давності, проте її
розмір в сумі 39 058,85 грн. колегія суддів
визнала таким, що значно перевищує
розмір заборгованості, яка складає 5
676.42 грн.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК
України, розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. За змістом вказаної
норми, зменшення розміру неустойки - це
право суду. Суд може прийняти рішення
про зменшення розміру неустойки як за
власною ініціативою, так і за
клопотанням відповідача.

Іншого законодавчого врегулювання
питання щодо встановлення
справедливого розміру неустойки за
прострочення виконання позичальниками
- фізичними особами грошових
зобов'язань у відносинах споживчого
кредитування, у т.ч. на виконання
рішення Конституційного суду України
від 11 липня 2013 року по справі N 7-рп/2013, на
час розгляду справи судом, не
встановлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
зменшення розміру визначеної
позивачем неустойки, що підлягає
стягненню, враховуючи при цьому,
зокрема, занадто високий її розмір,
порівняно зі збитками позивача, яких
останній зазнав від прострочення
виконання зобов'язання, ступінь
виконання зобов'язання боржником, не
лише майнові,
алеііншіінтересисторін,якізаслуговую
тьнаувагутавизначилаїїврозмірі2000грн.

При цьому колегія суддів зважила на
відсутність інших об'єктивних даних
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання.

Відповідачка власного розрахунку не
надала, доказів погашення існуючої за
вищевказаним кредитним договором
заборгованості або її зменшення
порівняно із розрахунками, наданими
позивачем, на час розгляду справи судом
не зазначила, не встановлено таких і в
судовому засіданні.

На підставі вимог ст. 88 ЦПК України
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог підлягає стягненню на
користь ТОВ «Вердикт Фінанс» 257,95 грн.
судового збору за розгляд справи
районним судом, сплата якого
підтверджується доказами. (а.с.1)

Керуючись ст.ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4
ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» - задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного
суду міста Києва від 15 січня 2014 року
- скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
- задовольнити частково, стягнути із
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_1 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс», місцезнаходженняза адресою: м.
Київ, пр. Московський, буд. 9, корп. 4А, оф.
502 (р/р 301 в ПАТ «Енергобанк», МФО
300272, ):

- 5 676 (п'ять тисяч шістсот
сімдесят шість) грн. 42 коп. -
заборгованості по основній сумі
кредиту;

- 825 (вісімсот двадцять п'ять) грн.
32 коп. - нарахованих відсотків за
користування кредитом;

- 17 123 (сімнадцять тисяч сто
двадцять три) грн. 57 коп. - комісійної
винагороди за обслуговування
кредитної заборгованості;

- 2 000 (дві тисячі) грн. - неустойки
за несвоєчасне виконання зобов'язання
(пені);

- 170(сто сімдесят) грн. 28 коп. - 3%
річних від простроченої суми;

- 257 (двісті п'ятдесят сім) грн. 95 коп.
судового збору за розгляд справи
районним судом, а всього 26 053 (двадцять
шість тисяч п'ятдесят три) грн.. 54 коп.

В іншій частині позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» -
відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно
з моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/3655/2014

Головуючий у першій інстанції
-ШевчукА.В.

Доповідач Левенець Б.Б.