Ухвала іменем україни18 червня 2014 року

м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:
головуючого: Макарчука М.А.,
суддів:
Леванчука А.О.,
Мазур Л.М.,Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_2 до
Золочівської селищної ради
Харківської області про визнання права
власності, за касаційною скаргою
заступника прокурора Харківської
області на рішення Золочівського
районного суду Харківської області від
10 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 05 лютого 2014 року, в с т а н о
в и л а:ОСОБА_2 звернувся до суду з
вищевказаним позовом, в якому просить
суд визнати за ним право власності на
нежитлову будівлю, розташовану по
АДРЕСА_1. В обгрунтування позовних
вимог посилався на те, що 28 травня 1999
року він придбав у ВКП «Кристал»
зазначену будівлю, яка значилася
станцією технічного обслуговування. В
кінці 2001 року він дізнався про
припинення діяльності ВКП «Кристал»,
тому оформити належним чином право
власності не має можливості, хоча понад
13 років добросовісно та відкрито ним
володіє.Рішенням Золочівського
районного суду Харківської області від
10 квітня 2013 року (з
урахуванням ухвали про виправлення
описки від 29 квітня 2013 року),
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 05 лютого 2014 року, позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2
право власності на нежитлову будівлю,
розташовану по АДРЕСА_1. У
касаційній скарзі заступник прокурора
Харківської області просить рішення
Золочівського районного суду
Харківської області від 10 квітня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 05 лютого 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення цим судом
норм процесуального права та
неправильне застосуванням норм
матеріального права.
Вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні. При ухваленні рішення суд
зобов'язаний визначитись, зокрема,
щодо: наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини. Згідно зі ст. 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.Частиною 1 статті
344 ЦК України передбачено, що особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном
і продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.Судами встановлено, що 28
травня 1999 року між ВКП «Кристал» та
ОСОБА_2 укладено договір
купівлі-продажу станції технічного
обслуговування, загальною площею 466,6
кв. м, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та яка передана покупцю за
актом прийому-передачі. Разом з тим цим
же судом встановлено, що вказане майно
належить на праві власності ВКП
«Кристал», а позивач відкрито
користується ним понад 13 років.
Встановлені судом обставини набуття
права власності позивачем на спірне
майно за договором купівлі - продажу
повністю спростовують встановлені цим
же судом інші обставини, а саме про
належність цього ж майна ВКП «Кристал»
і про добросовісне користування
позивачем цим же майном як чужим.
Зроблені за цими обставинами правові
висновки є взаємовиключними. Вказане
свідчить про те, що суд не визначився із
видом правовідносин, які склалися між
сторонами і нормою матеріального
права, яка підлягає застосуванню у цій
справі.У порушення вимог ст.ст. 213-215, 316
ЦПК України суди першої й апеляційної
інстанцій на вищевказане уваги не
звернули, доводів апеляційної скарги
прокурора Золочівської районної
прокуратури Харківської області в
достатньому обсязі не перевірили, чим
допустили порушення норм
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи. За таких обставин
судові рішення першої й апеляційної
інстанцій не можуть вважатися
законними й обґрунтованими та
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції за правилами статті 338
ЦПК України.Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л а : Касаційну
скаргу заступника прокурора
Золочівської районної прокуратури
Харківської області задовольнити.
Рішення Золочівського районного суду
Харківської області від 10
квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 05
лютого 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.Ухвала оскарженню не
підлягає. Головуючий:
Макарчук М.А. Судді:

Леванчук А.О.

Мазур Л.М.

Нагорняк В.А

Писана Т.О.