Справа №483/244/14-ц 18.06.2014 18.06.2014 18.06.2014
Провадження №22-ц/784/1726/14
інстанції: Чаус Л.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
м. Миколаїв Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого: Мурлигіної О.Я.,
суддів: Довжук Т.С., Шаманської
при секретарі судового засідання:
за участю: представника позивача -
ОСОБА_3, представника відповідачки -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами
на рішення Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 30 квітня 2014 р., ухваленого
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
У лютому 2014 р. ОСОБА_5 звернувся з
позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про
відшкодування матеріальної та
В обґрунтування своїх позовних
вимог, позивач посилався на те, що у
віці шести років він залишився сиротою
та в 2001 році був влаштований на
проживання та навчання до Очаківської
загальноосвітньої школи-інтернату. У
2011 році йому стало відомо про те, що у 2002
році за клопотанням директора школи -
інтернату ОСОБА_8, без його відома,
виконком Центрального району м.
Миколаєва, надав дозвіл на продаж
належної йому 1/2 частки квартири
АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу
квартири від його імені був укладений
юристом Очаківської загальноосвітньої
школи-інтернату ОСОБА_7. Вироком
Очаківського міськрайонного суду
Миколаївської області від 14 червня 2013
р. ОСОБА_7 було визнано винною у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК
України, а саме: у привласненні
грошових коштів від продажу
вищезазначеної квартири.
Посилаючись на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7
незаконно продали належну йому частину
квартири, гроші від продажу квартири не
повернули, просив стягнути з них
заподіяну йому матеріальну шкоду у
розмірі по 200 000 грн. з кожної, та в
рахунок відшкодування моральної шкоди
- по 25 000 грн. з кожної.
Ухвалою Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від 03
квітня 2014 року прийнята відмова
представника позивача - ОСОБА_3 від
позовних вимог до ОСОБА_8 і провадження
у справі в частині вимог до неї закрито.
В судовому засіданні позивач
уточнив позовні вимоги та просив
стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду,
виходячи з ринкової вартості квартири
на час розгляду справи, що складає 405 000
грн. та 50 000 грн. заподіяної моральної
Рішенням Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 30 квітня 2014 р. позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7
на користь ОСОБА_5 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 7 877
грн. 50 коп. та 10 000 грн. моральної шкоди.
Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5.
посилаючись на те, що суд невірно
застосував норми матеріального права
та не відшкодував шкоду з урахуванням
індексу інфляції за весь період
невиконання грошового зобов'язання,
просив рішення суду змінити стягнувши
матеріальну шкоду в загальному
розмірі 31 122 грн. 78 коп. з урахування
індексу інфляції за період з 2002 по 2014 р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на те, що вона не є
належним відповідачем у справі, а також
те, що судом не враховано придбання
позивачу житла, просила рішення суду
скасувати та відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційних скарг та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають на підставі наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірним
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовуються в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що вироком
Очаківського міськрайонного суду
Миколаївської області від 14 червня 2013
року, який набрав законної сили 11
жовтня 2013 р., ОСОБА_7 була визнана
винною у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Згідно зазначеного вироку суду,
ОСОБА_7, працюючи на посаді юриста
Очаківської загальноосвітньої
школи-інтернату та будучи призначеною
законним представником
неповнолітнього ОСОБА_5 на підставі
рішення виконкому Центрального району
м. Миколаєва від 05 червня 2002 року № 43,
прийнятого за клопотанням директора
школи-інтернату ОСОБА_8, діючи від імені
неповнолітнього ОСОБА_5, 12 червня 2002
року уклала договір з ОСОБА_10, за яким
продала останньому належну позивачу 1/2
частку квартири АДРЕСА_1. Маючи умисел,
направлений на привласнення ввіреного
чужого майна, ОСОБА_7 незаконно
привласнила гроші, отримані від
продажу вказаної квартири в сумі 7 877
грн. 50 коп., чим спричинила
потерпілому матеріальну шкоду на
загальну суму 7 877 грн. 50 коп.

За такого, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що привласнені
відповідачкою кошти від продажу
квартири у розмірі 7 877 грн. 50 коп.
підлягають відшкодуванню позивачу
відповідно до ст. 1166 ЦК України.

Також суд, з врахуванням глибини
моральних страждань, отриманих
позивачем в результаті незаконного
привласнення грошових коштів,
отриманих від продажу належного йому
житла особою, яка повинна була сприяти
захисту його інтересів як
неповнолітньої дитини, позбавленої
батьківського піклування, вірно
стягнув з відповідачки заподіяну
позивачу моральну шкоду у розмірі 10 000
грн.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що суд невірно
застосував норми матеріального права
та не відшкодував шкоду з урахуванням
індексу інфляції за весь період
невиконання грошового зобов'язання на
підставі ст. 625 ЦК України, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
такі вимоги в суді першої інстанції
позивачем не заявлялись.

Не можуть бути підставою для
скасування судового рішення й
посилання відповідачки на те, що вона
не є належним відповідачем по справі,
оскільки вироком суду встановлена
вина останньої в заподіяні позивачу
матеріальної шкоди.

Посилання відповідачки на те, що
суд при визначенні розміру, заподіяної
позивачу матеріальної шкоди не
врахував, що ОСОБА_5 було придбано
частину будинку, не заслуговують на
увагу, оскільки відсутні докази про те,
що вказаний будинок було придбано за
кошти, отримані від продажу квартири.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-3215 ЦПК
України, колегія судів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 відхилити, а рішення
Очаківського міськрайонного суду
Миколаївської області від 30 квітня 2014
р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: