Єдиний унікальний номер 219/2539/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5340/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого-судді
Соломахи Л.І.

суддів
Биліни Т.І., Пономарьової О.М.

при секретарі
Бакунець Я.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області від 16 травня 2014 року
про відмову у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Колективного підприємства «Садпроект»
про визнання недійсним Статуту
Колективного підприємства «Садпроект»
у новій редакції із змінами, -

В С Т А Н О В И В:

Суддею Артемівського міськрайонного
суду Донецької області 16 травня 2014 року
постановлено ухвалу про відмову у
відкритті провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 до Колективного
підприємства «Садпроект» (далі КП
«Садпроект») про визнання недійсним
Статуту КП «Садпроект» у новій
редакції із змінами (а.с. 7).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить ухвалу
судді скасувати та повернути справу
для розгляду (а.с. 11-12).

Позивач ОСОБА_1, представник
відповідача - КП «Садпроект» у судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином. Позивач надіслала заяву про
розгляд справи у її відсутність (а.с.
25-26). Представник відповідача причини
неявки у судове засідання суду не
повідомив і відповідно до частини 2 ст.
77 ЦПК України вважається, що він не
з'явився у судове засідання без
поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали позовної заяви та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав:

З матеріалів справи встановлено, що 12
травня 2014 року ОСОБА_1, як фізична особа,
звернулася до суду з позовом до КП
«Садпроект» про визнання недійсним
Статуту КП «Садпроект» у новій
редакції із змінами.

Зазначала, що вона з 09 жовтня 2007 року
працює на посаді інженера ІІІ
категорії КП «Садпроект», яке раніше
мало назву - Донецька філія інституту
«Укргіпросад». На загальних зборах
трудового колективу КП «Садпроект» 01
жовтня 2010 року вона обрана
представником трудового колективу.

Посилаючись на те, що:

- трудовий колектив організації
орендарів Донецької філії
«Укргіпросад» викупив майно інституту,
про що свідчить державний акт
купівлі-продажу від 21 грудня 1990 року;

- Статут КП «Садпроект» було
затверджено загальними зборами
колективного підприємства (протокол №
2 від 14 березня 1991 року), державна
реєстрація здійснена 20 грудня 1991 року
рішенням виконавчого комітету
Артемівської районної ради народних
депутатів № 294. Пунктом 5.9.1 Статуту було
передбачено, що членами-засновниками
(співвласниками) колективного
підприємства є працівники державного
підприємства, які виявили бажання
стати членами-засновниками
колективного підприємства та надали
згоду на викуп державного
підприємства. Згідно п. 5.1 Статуту вищим
органом управління колективним
підприємством є загальні збори
трудового колективу, який складають
всі працівники підприємства незалежно
від того чи є вони членами-засновниками
колективного підприємства чи працюють
за контрактом (трудовим договором),
тобто право приймати участь в
управлінні підприємством та приймати
рішення мали лише ті особи, які
працюють на підприємстві;

- пунктом 5.2.1 Статуту у редакції 1991 року
було передбачено, що Статут
колективного підприємства
затверджують, вносять в нього зміни та
доповнення загальні збори трудового
колективу;

- 03 серпня 2010 року був зареєстрований
Статут КП «Садпроект» у новій редакції,
який був затверджений 26 червня 2010 року
загальними зборами співвласників, які
у більшості припинили трудові
відносини з підприємством, тобто
органом, який не передбачений Статутом
підприємства у редакції 1991 року

просила визнати недійсним Статут КП
«Садпроект» у новій редакції зі
змінами (ідентифікаційний код 00415340) та
скасувати реєстраційні дії № 0000051
від 03 серпня 2010 року та № 5000051 від
20 вересня 2011 року про внесення змін до
відомостей про юридичну особу, які
містяться у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, у зв'язку зі змінами
статутного капіталу і переліком
засновників, які виконані згідно
рішення № б/н загальних зборів
співвласників від 26 червня 2010 року (а.с.
1-3).

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суд послався на вимоги п. 4
частини 1 ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України, п. 1
частини 2 ст. 122 ЦПК України та виходив з
того, що предметом позову є
господарський спір, який виник з
корпоративних відносин у спорі між
юридичною особою та її учасником,
розгляд якого повинен здійснюватися
господарським судом за правилами
господарського судочинства (а.с. 7).

З таким висновком суду погодитися не
можливо, до нього суд дійшов порушивши
норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 частини 2 ст. 122 ЦПК
України суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 ст. 15 ЦПК
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» вирішуючи питання про
відкриття провадження у справі, суди
повинні виходити з того, що відповідно
до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ за
Кодексом адміністративного
судочинства України (стаття 17),
Господарським процесуальним кодексом
України (статті 1, 12), Кримінальним
процесуальним кодексом України або
Кодексом України про адміністративні
правопорушення віднесено до
компетенції адміністративних,
господарських судів, до кримінального
провадження чи до провадження в
справах про адміністративні
правопорушення. Законом може бути
передбачено розгляд інших справ за
правилами цивільного судочинства.

Критеріями відмежування справ
цивільної юрисдикції від інших є,
по-перше, наявність у них спору про
право цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Відповідно до п. 4 частини 1 ст. 12 ГПК
України господарським судам
підвідомчі справи, зокрема. що
виникають з корпоративних відносин у
спорах між господарським товариством
та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником,
який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів.

Відповідно до ст. 167 Господарського
кодексу України під корпоративними
відносинами маються на увазі
відносини, що виникають, змінюються та
припиняються щодо корпоративних прав.
Корпоративні права - це права особи,
частка якої визначається у статутному
капіталі (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Відповідно до ст. 79 Господарського
кодексу України, ст. 84 ЦК України
господарськими товариствами
визнаються підприємства або інші
суб'єкти господарювання, створені
юридичними особами та/або громадянами
шляхом об'єднання їх майна і участі в
підприємницькій діяльності товариства
з метою одержання прибутку.

Відповідно до ст. 80 Господарського
кодексу України, ст. 84 ЦК України до
господарських товариств належать:
акціонерні товариства, товариства з
обмеженою відповідальністю,
товариства з додатковою
відповідальністю, повні товариства,
командитні товариства.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» визначаючи, чи є спір
таким, що виникає з корпоративних
відносин та не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства (пункт 4
частини першої статті 12 ГПК, стаття 15
ЦПК), слід враховувати роз'яснення,
надані у постанові Пленуму Верховного
Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13
«Про практику розгляду судами
корпоративних спорів», зокрема, що у
порядку цивільного судочинства
підлягають розгляду справи, пов'язані
зі створенням, діяльністю, управлінням
інших суб'єктів господарювання, які не
є господарськими товариствами
(кооперативи, приватні, колективні
підприємства тощо), якщо стороною у
спорі є фізична особа.

Згідно пунктів 2, 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 13 «Про практику розгляду судами
корпоративних спорів» Законом України
від 15 грудня 2006 року № 483-V «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо визначення підсудності
справ з питань приватизації та з
корпоративних спорів» до
підвідомчості господарських судів
віднесено справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками,
акціонерами) господарських товариств,
що пов'язані зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості
(підсудності) справ цієї категорії
судам необхідно керуватися поняттям
корпоративних прав, визначеним
частиною першою статті 167 ГК, згідно з
якою корпоративними є права особи,
частка якої визначається у статутному
фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

У разі якщо суб'єктний склад осіб, які
беруть участь у справі, або предмет
позову не відповідають визначеним
пунктом 4 частини першої статті 12
Господарського процесуального кодексу
України справам, що виникають із
корпоративних відносин, суди повинні
мати на увазі, що відповідно до статті 1
ГПК господарським судам підвідомчі
спори щодо захисту порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів підприємств,
установ, організацій, інших юридичних
осіб (у тому числі іноземних), громадян,
які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи.

Не підлягають розгляду в порядку
господарського судочинства справи,
пов'язані зі створенням, діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності
інших суб'єктів господарювання, які не
є господарськими товариствами
(кооперативи, приватні, колективні
підприємства тощо), якщо стороною у
справі є фізична особа. При цьому норма
пункту 4 частини першої статті 12 ГПК в
силу її імперативного характеру не
підлягає застосуванню за аналогією
щодо спорів, пов'язаних із діяльністю
інших суб'єктів господарювання.

Суд першої інстанції зазначені норми
закону та роз'яснення вищих судових
органів не врахував, не врахував, що
колективне підприємство не є
господарським товариством, що
відповідно до ст. 83 ЦК України воно є
іншим суб'єктом господарювання, та
дійшов помилкового висновку, що
предметом позову ОСОБА_1 є спір, який
виник з корпоративних відносин, про що
обґрунтовано зазначає позивач в
апеляційній скарзі.

Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про те, що позов ОСОБА_1 підлягає
розгляду в порядку господарського
судочинства, порушив порядок,
встановлений для вирішення питання про
відмову у відкритті провадження у
справі, а тому відповідно до пункту 3 ст.
312 ЦПК України ухвала суду про відмову у
відкритті провадження у справі
підлягає скасуванню з передачею
питання про відкриття провадження у
справі на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Клопотання позивача в апеляційній
скарзі про направлення справи для
розгляду задоволенню не підлягає,
оскільки судовий розгляд справи
можливий лише після відкриття
провадження у справі, що є компетенцією
лише суду першої інстанції.

При новому розгляді питання про
відкриття провадження у справі суду
слід звернути увагу на інші позовні
вимоги ОСОБА_1, а саме, про скасування
реєстраційної дії № 0000051 від 03
серпня 2010 року та № 5000051 від 20
вересня 2011 року про внесення змін до
відомостей про юридичну особу, які
містяться у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, в зв'язку зі змінами
статутного капіталу і переліком
засновників, які виконані згідно
рішення № б/н загальних зборів
співвласників від 26 червня 2010 року (а.с.
1-3), слід з'ясувати якими обставинами
позивач обґрунтовує ці свої вимоги, які
підстави для скасування зазначених
реєстраційних дій та в залежності від
цього - хто має бути належним
відповідачем за цими позовними
вимогами.

Керуючись ст. 307, ст. 312, ст. 315 ЦПК
України, апеляційний суд Донецької
області , -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 16 травня 2014
року про відмову у відкритті
провадження у справі скасувати і
передати питання про відкриття
провадження у справі на новий розгляд
до Артемівського міськрайонного суду
Донецької області.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Л.І. Соломаха

Судді:
Т.І. Биліна

О.М. Пономарьова