Провадження № 2/361/194/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року

м. Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді - Пухної О.М.,

при секретарі - Якименко
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Броварський завод
комунального устаткування» до ОСОБА_1
про визнання ордеру недійсним й
виселення, та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Товариства з додатковою
відповідальністю «Броварський завод
комунального устаткування» про
визнання частково недійсним ордера №
188 на кімнату в сімейному гуртожитку та
визнання права користування кімнатою,

встановив:

У листопаді 2013 року Товариство з
додатковою відповідальністю
«Броварський завод комунального
устаткування» (далі - ТДВ «Броварський
завод комунального устаткування»)
звернулося до ОСОБА_1 з позовом про
визнання ордеру недійсним й виселення.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що ОСОБА_1 без
спільного рішення адміністрації ТДВ
«Броварський завод комунального
устаткування» та профспілкового
комітету вселилася у кімнату АДРЕСА_1,
балансоутримувачем якого є ТДВ
«Броварський завод комунального
устаткування», хоча не працювала та не
працює на даному підприємстві.
Відповідач оманним шляхом
зареєструвалася в зазначеному
гуртожитку на підставі неправомірно
отриманого ордера № 188 від 29 травня 2012
року на ліжкомісце у зазначеному
гуртожитку, мотивуючи це тим, що
реєстрація їй необхідна для роботи.
Відповідачу направлялися листи за №
01-72 від 27 червня 2013 року та № 01-81 від 07
серпня 2013 року з роз'ясненнями та
проханнями звільнити спірну кімнату,
проте ОСОБА_1 на даний час не виконала
вимоги позивача. Крім того, відповідач
систематично порушує правила
внутрішнього трудового розпорядку у
гуртожитку, зокрема, не допускає до
кімнати коменданта гуртожитку,
представників ТДВ «Броварський завод
комунального устаткування» як
власників гуртожитку, створює у нічний
час шум на загальній кухні та ображає
вахтерів й мешканців, на що останні
постійно скаржаться. У зв'язку з
вищевикладеним, ТДВ «Броварський завод
комунального устаткування» звернулося
до суду із вимогами про визнання ордеру
недійсним й виселення відповідача.

16 грудня 2013 року ОСОБА_1 подала
зустрічну позовну заяву до ТДВ
«Броварський завод комунального
устаткування» про визнання частково
недійсним ордера № 188 на кімнату в
сімейному гуртожитку та визнання права
користування кімнатою, яку ухвалою
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 18 грудня 2013 року
прийнято до спільного розгляду та
об'єднано в одне провадження з
первісним позовом ТДВ «Броварський
завод комунального устаткування» до
ОСОБА_1 про визнання ордеру недійсним й
виселення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 мотивувала
тим, що на підставі рішення профкому
Броварського заводу комунального
устаткування № 80 від 29 травня 2012 року
їй видано ордер № 188, за підписом
директора ТДВ «Броварський завод
комунального устаткування» Арцімовича
О.С., яким відповідачу правомірно
надано у користування жилу площу в
кімнаті АДРЕСА_1. Відповідно до ст. 310 ЦК
України фізична особа має право на
місце проживання. Місцем проживання за
правилами ст. 29 ЦК України є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання у ньому
(гуртожиток, готель, тощо) у
відповідному населеному пункті, в
якому особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. Проте, у
виданому на ім'я відповідача ордері
внесено запис щодо надання їй у
користування «ліжкомісця» у
гуртожитку, хоча положеннями
законодавства таке поняття не
передбачено так, як і відсутня графа у
бланку ордера для зазначення таких
даних. Крім того, ОСОБА_1 вказувала на
те, що зазначений вище запис було
внесено до ордера пізніше, тому є
підстави для сумнівів у його
правомірності. У зв'язку з
вищевикладеним відповідач просила
витребувати у позивача копію рішення
профкому ТДВ «Броварський завод
комунального устаткування» № 80 від 29
травня 2012 року; визнати ордер № 188 від 29
травня 2012 року недійсним в частині
зазначених у ньому відомостей щодо
надання у користування відповідачу
«ліжкомісця» та визнати за нею право
користування кімнатою АДРЕСА_1

У судовому засіданні представники
позивача за первісним позовом Ліщук
О.В. та Лемпіцький В.А. позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, просили їх
задовольнити в повному обсязі. Проти
зустрічних позовних вимог
заперечували та просили їх відхилити.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_5 заперечував проти
задоволення вимог ТДВ «Броварський
завод комунального устаткування».
Також підтримав зустрічний позов
ОСОБА_1 та просив задовольнити його в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача, представника відповідача та
дослідивши письмові матеріали справи,
суд дійшов висновку про задоволення
первісного позову та відмову у
задоволенні зустрічних позовних вимог
з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням № 282
виконкому Броварської міської ради
народних депутатів трудящих від 26
серпня 1966 року «Про ввід в експлуатацію
гуртожитку Облвиконкому для заводу
нестандартного комунального
обладнання на 100 чоловік по АДРЕСА_1»
заводу нестандартного комунального
обладнання надано право на
використання першого поверху
гуртожитку, який нараховує 17 кімнат,
житловою площею 286,1 кв.м., під
гуртожиток холостяків, другий поверх -
в кількості 17 кімнат, житловою площею
286,1 кв.м. - під гуртожиток гостинного
типу для малосімейних, що
підтверджується архівним витягом №
05-07/26, виданим 25 травня 2010 року архівним
відділом Броварської міської ради
Київської області (а.с. 7).

На даний час в казаний гуртожиток
перебуває на балансі ТДВ «Броварський
завод комунального устаткування».

Також судом встановлено, що ОСОБА_1
проживає у кімнаті АДРЕСА_1 з 2012 року на
підставі ордеру № 188 від 29 травня 2012
року.

З ордеру, оглянутого в судовому
засіданні вбачається, що він виданий
ОСОБА_1 на ліжкомісце без зазначення
номеру кімнати на підставі рішення
профкому заводу №80 від 29 травня 2012 року
та підписаний керівником організації
Арцімовичем О.С.

Відповідно до вимог ст.. 128 ЖК
України порядок надання жилої площі
в гуртожитках визначається
законодавством Союзу РСР, цим
Кодексом та іншими актами
законодавства Української РСР. Жила
площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації
чи органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
і комітету комсомолу.

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, рішення профспілкового
комітету № 80 від 29 травня 2012 року про
надання ОСОБА_1 ордеру не приймалося та
не існує взагалі, оскільки з серпня 2010
року профспілковий комітет на
підприємстві не існує (а.с.36).

Крім того, судом також з'ясовано, що 29
жовтня 2008 року, на підставі рішення
профкому Броварського заводу
комунального устаткування № 64 від 29
жовтня 2008 року, ОСОБА_6 надано право на
зайняття житлової кімнати АДРЕСА_1,
площею 17,3 кв.м., у сімейному гуртожитку
або будинку готельного типу за АДРЕСА_1,
та видано було відповідний ордер № 17
(а.с. 35).

Згідно з вимогами ст.. 129 ЖК України на
підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення
на надану жилу площу.

Зважаючи на викладене ОСОБА_1
видано ордер на ліжкомісце та вона
вселена у кімнатуАДРЕСА_1 як без
відповідного рішення профспілкового
органу та і у кімнату, на якою мала
право на користування та мала
відповідний ордер (на всю кімнату)
ОСОБА_6, що фактично порушуються її
житлові права.

Згідно зі ст. 59 ЖК України ордер на
жиле приміщення може бути визнано
недійсним у судовому порядку у
випадках подання громадянами не
відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових
умов, порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень. Вимогу
про визнання ордера недійсним може
бути заявлено протягом трьох років з
дня його видачі.

За змістом ст. ст.. 130, 131 ЖК України
порядок користування гуртожитками
визначається в тому чисті і Примірним
положення про гуртожитки, яке
затверджувалося відповідно до
законодавства Союзу РСР Радою
Міністрів Української РСР,
міністерствами, державними комітетами
і відомствами СРСР за погодженням з
відповідними профспілковими і
комсомольськими органами та діє на
даний час..

За правилами Примірного
положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №
208, гуртожитки призначаються для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів та інших громадян у
період роботи або навчання.

Проте, як з'ясовано, сторони не
перебували і не перебувають у трудових
відносинах.

П. 6 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року
«Про деякі питання, що виникають в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» визначено,
що судам слід мати на увазі, що виданий
на жиле приміщення ордер у випадках,
зазначених у ст. 59 ЖК, підлягає
визнанню недійсним з наслідками,
передбаченими ст. 117 цього Кодексу.

Зі змісту ч. 1 ст. 117 ЖК України
вбачається, що у разі визнання ордера
на жиле приміщення недійсним внаслідок
неправомірних дій осіб, які одержали
ордер, вони підлягають виселенню без
надання іншого жилого приміщення.

Крім того, якщо наймач, члени його сім'ї
або інші особи, які проживають разом з
ним, систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились

безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення (ч. 1
ст. 116 ЖК України).

Разом з тим, відповідач систематично
порушує правила внутрішнього
трудового розпорядку у гуртожитку,
зокрема, не допускає до кімнати
коменданта гуртожитку, представників
ТДВ «БЗКУ» як власників гуртожитку,
створює у нічний час шум на загальній
кухні та ображає вахтерів й мешканців,
на що останні постійно скаржились, про
що свідчать копія акту від 07 серпня 2013
року, складеного співмешканцями
гуртожитку ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
затвердженого завідуючою гуртожитку
ОСОБА_10, що також підтвердили у
судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та
ОСОБА_10, та копії листів № 01-72 від 27
червня 2013 року та № 01-81 від 07 серпня 2013
року з вимогами звільнити неправомірно
займане відповідачем приміщення
житлової кімнати гуртожитку (а.с. 8, 9, 11).

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість
первісних позовних вимог ТДВ
«Броварський завод комунального
устаткування» до ОСОБА_1 в частині
визнання ордера недійсним та про її
виселення.

Також і стаття 132 ЖУ України регулює
порядок виселення з гуртожитків та
передбачає перелік осіб, які можуть
бути виселені з наданням іншого жилого
приміщення. До вказаного переліку
ОСОБА_1 не відноситься.

За змістом ч 2 вказаної статті
працівників підприємств, установ,
організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину.

ОСОБА_1 взагалі не перебувала та не
перебуває з ТДВ «Броварський завод
комунального устаткування» у трудових
відносинах тому в розумінні вказаної
норми підлягає виселенню без надання
іншого.

Щодо зустрічних позовних вимог про
визнання частково недійсним ордера №
188 від 29 травня 20012 року, то вони не
можуть бути задоволені, оскільки суд
дійшов висновку про недійсність даного
ордера в цілому.

Посилання ж ОСОБА_1 на ту обставину, що
в оскаржуваному ордері протиправно та
значно пізніше ніж виписувався ордер
було зазначено про надання
«ліжкомісця», не доведені в судовому
засіданні та не спростовують висновків
суду про визнання ордеру в цілому
недійсним.

Зважаючи на наведені вище обставини,
суд приходить до висновку про відмову у
задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1 і
в частині визнання за нею права
користування кімнатою у гуртожитку
АДРЕСА_1, оскільки єдиною правовою
підставою для вселення та надання
права на користування житловим площею
в гуртожитку є ордер згідно з вимогами
ст.. 129 ЖК України, а такий ордер у даному
випадку визнається недійсним.

Керуючись ст. ст. 212 - 215 ЦПК України, суд
-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги товариства з додатковою
відповідальністю «Броварський завод
коммунального устаткування» до ОСОБА_1
про визнання ордеру недійсним й
виселення - задовольнити.

Визнати недійсним ордер № 188 від 29
травня 2012 року на зайняття ОСОБА_1
ліжко-місця у гуртожитку по АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги через
Броварський міськрайонний суд до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О. М. Пухна