Справа № 459/4894/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/1611/14
Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Крайник Н.П.,

суддів: Шандри М.М.,
Мельничук О.Я.

з участю секретаря
Данилик І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 19 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства "Львіввугілля"
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров"я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання,-

встановила:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 19 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» на
користь ОСОБА_2 3000 (три тисячі) грн. на
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 Вважає
рішення незаконним та необгрунтованим,
в частині визначення суми
відшкодування моральної шкоди, яка
присуджена судом. Вказує, що розмір
відшкодування визначений судом без
урахування роз'яснень п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди». Просить рішення
суду змінити в частині стягнення з ДП
«Львіввугілля» в його користь 3000 грн.
на відшкодування моральної шкоди,
стягнувши з відповідача на його
користь 30 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач в період 24.09.1984 року по 16.05.1996
року працював на підприємствах ДП
«Львіввугілля» в особливо важких і
шкідливих умовах.

Судом встановлено, що у зв»язку з
наявністю професійного захворювання
позивач неодноразво звертався за
медичною допомогою, що підтверджується
наявними в матеріалах справи медичними
документами.

Довідкою МСЕК серії 2-18 МАА №016480 від
19.06.1996 року позивачу вперше встановлено
50% втрати професійної працездатності
(а.с. 43).

В подальшому довідками МСЕК серії 2-18
МАЕ №022496 від 08.05.1997р., довідкою МСЕК
серії 2-18 АЖ №004718 від 08.04.1998р., довідкою
МСЕК серії ЛВА-2 №016234 від 26.03.2001р.,
довідкою МСЕК серії ЛВА-2 №017892 від
20.02.2003р., довідкою МСЕК серії ЛВА-2 №015336
від 15.02.2005 року позивачу підтверджено 50%
втрати професійної працездатності у
зв'язку з профзахворюванням (а.с.44-48).

Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 №020107 від
13.02.2007 року позивачу встановлено 55%
втрати професійної працездатності у
зв'язку з профзахворюванням (а.с. 49).

Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 №022545 від
04.03.2008 року останньому встановлено
безтерміново 60% втрати професійної
працездатності, з яких: 35%-хронічний
бронхіт, 25% вібраційна хвороба (а.с. 50).

Довідкою МСЕК серії ЛВА-1 №366180 від
04.03.2008 ОСОБА_3 безтерміново встановлено
ІІІ групу інвалідності.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
охорону праці» від 24.11.1992р., який діяв на
момент виникнення спірних
правовідносин, відшкодування
моральної шкоди проводиться власником,
якщо небезпечні або шкідливі умови
праці призвели до моральної втрати
потерпілого, порушення його нормальних
життєвих зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, заподіяні працівникові
внаслідок фізичного або психічного
впливу, що спричинило погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру. Відшкодування моральної
шкоди можливе без втрати потерпілим
працездатності. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством.

Такий порядок був також передбачений
Правилами відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.1993 року №492, які вступили в дію
01.07.1993 року (далі - Правила).

Відповідно до п. 1 Правил власник
підприємства, установи і організації
(надалі - підприємство) або
уповноважений ним орган (надалі -
власник) несе матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків
(надалі - ушкодження здоров'я), а також
за моральну шкоду, заподіяну
потерпілому власником фізичного чи
психічного впливу небезпечних або
шкідливих умов праці.

Враховуючи наведене, районний суд
прийшов до обгрунтованого висновку про
те, що обов»язок по відшкодуванню
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків, внаслідок
професійного захворювання повинен
бути покладений на ДП «Львіввугілля».

Відповідно до п. 11 Правил, у редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, розмір відшкодування
моральної шкоди не міг перевищувати 200
мінімальних розмірів заробітної плати,
розмір якої на цей час становив 500000
крб. (Постанова Верховної Ради України
№49/96-ВР «Про порядок введення в дію
статей 10, 33, 34 Закону України «Про
оплату праці» та встановлення
мінімального розміру пенсії за віком»
від 20.02.2006 року), що відповідає розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленому Указом Президента
України від 28.05.1996 року №762/96, який
становив 15,00 грн.

Виходячи з наведеного, районний суд
прийшов до правильного висновку про
стягнення з Державного підприємства
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_3 3000
грн. (15х200=3000 грн.).

Задовольняючи позов частково, районний
суд визначив розмір відшкодування
моральної шкоди з урахуванням
тяжкості завданої позивачу моральної
шкоди, глибини, тривалості та
характеру моральних та фізичних
страждань позивача, стану його
здоров"я, тяжкості професійного
захворювання, настання у зв'язку з цим
негативних змін у його житті,
необхідності лікування, втрати у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, та виходячи з
засад розумності та виваженості.
Вищенаведене відповідає п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року №4 „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди".

Висновки суду достатньо мотивовані і
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам
процесуального та матеріального
права, обставинам справи, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому колегія суддів
підстав для скасування рішення суду не
вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315,
ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,
-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 19 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :
Крайник Н.П.

Судді:
Шандра М.М.

Мельничук О.Я.