МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
вул. Фрунзе, 35, смт. Макарів, Київська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2014 р.
Справа № 370/265/14-ц

Макарівський районний суд Київської
області у складі головуючого судді
Тандира О.В., при секретарі Приходько
О.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Макарів
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Андріївської сільської ради
Макарівського району Київської
області, треті особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів: Макарівська районна
державна нотаріальна контора, відділ
Держземагенства у Макарівському
районі Київської області, про визнання
свідоцтва про право на спадщину та
державних актів на право власності на
земельні ділянки недійсними, визнання
права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, (далі - позивач) звернувся до
Макарівського районного суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, (далі -
відповідачі) Андріївської сільської
ради Макарівського району Київської
області (далі - Андріївська сільська
рада), вказавши третіми особами
Макарівську районну державну
нотаріальну контору (далі - Макарівська
ДНК), відділ Держземагенства у
Макарівському районі Київської
області (далі - відділ Держземагенства
у Макарівському районі), в якому просив
визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом №1-116 від 04.02.2012 р., видане
державним нотаріусом Макарівської ДНК
на ім'я ОСОБА_2, в частині визнання за
останнім права власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1; визнати недійсним
запис нотаріуса від 09.02.2000 р., на
державному акті на право приватної
власності на земельну ділянку серії
III-КВ №108691 для індивідуального
житлового будівництва 0,25 га, для
ведення ОПГ - 0,278 га, про видачу
свідоцтва про право на спадщину на ім'я
ОСОБА_4; визнати недійсними державні
акти на право приватної власності на
земельні ділянки, видані на підставі
оспорюваного свідоцтва про право на
спадщину: державний акт серії ЯМ №811041
на ділянку площею 0,2500 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, кадастровий номер
:01:003:0047; державний акт серії ЯМ №
811040 на ділянку площею 0,2780 га для
ведення особистого селянського
господарства, кадастровий номер
:01:003:0048; скасувати вказані вище
державні акти та видалити кадастрові
номери з бази даних Управління
Держземагенства; визнати за позивачем
право власності у порядку спадкування
на 1/3 частину земельної ділянки
загальною площею 0,528 га згідно
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку серії
III-КВ №108691 для індивідуального
житлового будівництва 0,25 га, для
ведення ОПГ - 0,278 га, виданого на ім'я
ОСОБА_4 09.02.2000р., що розташована на
території Андріївської сільської ради
Макарівського району Київської
області.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його
дід - ОСОБА_4, після смерті якого
відкрилась спадщина на спадкове майно:
житловий будинок з господарськими
будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та на
земельну ділянку загальною площею 0,528
га, що знаходиться за зазначеною
адресою. За життя ОСОБА_4, склав заповіт,
згідно якого все своє майно заповідав
позивачу, ОСОБА_2, та ОСОБА_5, який помер.
Спадщину щодо житлового будинку за
вищевказаною адресою позивач, ОСОБА_2,
та донька померлого ОСОБА_5, - ОСОБА_3,
прийняли своєчасно (рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 08.10.2008р. справа №
2-1936/08). Проте, отримати у встановленому
законодавством порядку свідоцтво про
право на спадщину на зазначену частку
земельної ділянки позивач не має змоги,
оскільки ОСОБА_2, у справі без відома
позивача, неправомірно отримав
свідоцтво про право на спадщину на
спірну земельну ділянку, видане 04.02.2012
р., Макарівською районною державною
нотаріальною конторою, а на підставі
вказаного свідоцтва отримав державні
акти на право власності на спірну
земельну ділянку, які позивач вважає
такими, що видані з порушенням закону
та просить їх скасувати.

Також позивач посилався на порушення
ст. 28 ЗК України (1990 року), в редакції, що
діяла на час відкриття спадщини, при
оформленні державних актів на право
власності на земельні ділянки,
оскільки при переході права власності
на будівлі і споруди разом з цими
об'єктами переходить і право володіння
або користування земельною ділянкою
без зміни її цільового призначення.

Представник позивача у судовому
засіданні вимоги за позовом
підтримала, просила їх задовольнити із
підстав викладених у позові.

Представник ОСОБА_2, у судовому
засіданні проти задоволення вимог за
позовом заперечив, вказав, що рішення
суду про визнання права власності на
спадковий будинок за трьома
спадкоємцями не підтверджує прийняття
позивачем спадщини.

ОСОБА_3, письмових заперечень проти
позову не подала, у судове засідання не
з'явилася, хоча належним чином була
повідомлена про час та місце розгляду
справи.

Відповідно до письмової заяви
Андріївської сільської ради, остання
просила розглядати справу за
відсутності її представника та
ухвалити рішення на розсуд суду.

Макарівська ДНК та відділ
Держземагенсьтва у Макаріському
районі у своїх письмових заявах
просили розглядати справу за
відсутності їх представників.

Заслухавши осіб, що беруть участь у
справі, дослідивши письмові матеріали
справи, матеріали спадкової справи № 946
за 2007р. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
р., ОСОБА_4, суд встановив наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер дід позивача -
ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_1 від 08.05.1997 р.

Після смерті ОСОБА_4, відкрилась
спадщина, зокрема, на житловий будинок
з господарськими будівлями, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та на
земельну ділянку загальною площею 0,528
га, що знаходиться у межах Андріївської
сільської ради, що підтверджується
державним актом серії ІІІ-КВ № 108691,
виданого 09.02.2000 року на ім'я ОСОБА_4

Як вбачається із матеріалів спадкової
справи №946 за 2007р., до майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 р., ОСОБА_4, ним 31.05.1996 р.,
було складено заповіт, посвідчений
секретарем виконкому Андріївської
сільської ради Макарівського району
Київської області, згідно якого
померлий заповідав все своє майно
ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_5, в рівних
частинах по 1/3 кожному.

Згідно матеріалів вказаної спадкової
справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_4, спадщину після його смерті
прийняв ОСОБА_2, вступивши у володіння
та управління спадковим майном, що
підтверджується довідкою сільської
ради.

Згідно довідки Андріївської сільської
ради № 441 від 28.08.2007 року ОСОБА_1, та
ОСОБА_5, також прийняли спадщину після
смерті ОСОБА_4, вступивши у володіння та
управління спадковим майном.

При цьому у матеріалах вказаної вище
спадкової справи наявна заява ОСОБА_1,
адресована Макарівській державній
нотаріальній конторі, в яких останній
повідомляє про пропущення ним строку
прийняття спадщини та вказує на те, що
на час відкриття спадщини постійно не
проживав із спадкодавцем, звертатися
із заявами про продовження строку
прийняття спадщини не буде. Однак цю
заяву суд не приймає до уваги, оскільки
вона написана спадкоємцем після спливу
шести місяців з дня відкриття спадщини,
а тому така відмова є недійсною.

Згідно рішення Макарівського
районного суду Київської області від
08.10.2008 року у справі № 2-1936/08, яке набрало
законної сіли, визнано за ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3, як спадкоємцем ОСОБА_5,
(за кожним в рівних частинах) право
власності на спадкове майно - житловий
будинок з господарськими спорудами по
АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Макарівського
районного суду № 2-1936/08 від 08.10.2008 року
позивач зареєстрував своє спадкове
майно 1/3 частину житлового будинку з
господарськими спорудами та отримав
витяг про державну реєстрацію прав від
05.01.2012 року.

04.02.2012 року ОСОБА_2, Макарівською ДНК
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на земельну ділянку
площею 0,528 га, що належала покійному
ОСОБА_4

На підставі вказаного вище свідоцтва
ОСОБА_2, отримав державні акти: серії ЯМ
№ 811041 на земельну ділянку площею 0,25 га
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських споруд,
по АДРЕСА_1 кадастровий номер
:01:003:0047, та серії ЯМ № 811040 на
земельну ділянку площею 0,2780 га для
ведення особистого селянського
господарства, по АДРЕСА_1, кадастровий
номер :01:003:0048.

В березні місяці 2012 року позивач
звернувся до Макарівської районної
державної нотаріальної контори з
копією державного акту серії ІІІ-КВ №
108691на земельну ділянку загальною
площею 0,528 га для індивідуального
житлового будівництва - 0,25 га, для
ведення ОПГ- 0,278 га, на ім'я дідуся
ОСОБА_4, для до оформлення спадкового
майна, а саме на 1/3 частку вищевказаної
земельної ділянки. У видачі
відповідного свідоцтва про право на
спадщину за заповітом Державний
нотаріус позивачеві відмовив у зв'язку
з тими обставинами, що відповідач по
справі, ОСОБА_2 отримав свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на
вищевказану земельну ділянку.

Вирішуючи вимоги позивача щодо
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом суд керується
наступним.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Як встановлено ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Перелік способів захисту порушених
прав визначений ст. 16 цього ж Кодексу.
Вказаний перелік не є вичерпним, а суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно положень ЦК УРСР (що діяв на
момент відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_4,) часом відкриття спадщини
визнається день смерті спадкодавця (ст.
525); для прийняття спадщини необхідно,
щоб спадкоємець її прийняв (ст. 548);
визнається що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном, або якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчиненні протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини (ст.
549).

Як встановлено судом, після смерті
ОСОБА_4, залишилася спадщина, яка
складалася із житлового будинку та
земельної ділянки, спадкоємцями майна
померлого ОСОБА_4, за заповітом є
позивач, ОСОБА_2, ОСОБА_5, який помер а
його правонаступником є ОСОБА_3, які
спадщину прийняли вступивши в
управління спадковим майном. Рішенням
суду визнано за спадкоємцями в порядку
спадкування в рівних частинах право
власності на будинок, що увійшов до
складу спадщини, однак на земельну
ділянку, що також входила до складу
спадщини, нотаріус видав свідоцтво про
право на спадщину лише ОСОБА_2,
порушивши при цьому спадкові права
інших спадкоємців - ОСОБА_1, ОСОБА_3, як
спадкоємця ОСОБА_5

Враховуючи викладене, а також те, що суд
розглядає справу у межах заявлених
позивачем вимог, свідоцтво про право на
спадщину на спірну земельну ділянку,
видане на ім'я ОСОБА_2, слід визнати
недійсним у частині визнання за
останнім права на 1/3 частину вказаної
ділянки.

Разом із тим, у відповідності до ст. 28 ЗК
України від 28.12.1990 в редакції, що діяла
на час відкриття спадщини ОСОБА_4, при
переході права власності на будівлю і
споруду разом з цими об'єктами
переходить і право володіння або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення. При
переході права власності громадян на
житловий будинок та по господарські
будівлі і споруди до кількох власників,
а також при переході права власності на
частину будинку, в разі неможливості
поділу земельної ділянки між
власниками без шкоди для її
раціонального використання, земельна
ділянка переходить у спільне володіння
або користування власників будинку і
споруд.

Згідно ст. 29 ЗК України від 18.12.1990
громадяни, яким жилий будинок і
господарські будівлі належать на праві
спільної власності, володіють
земельною ділянкою спільно. Володіння
нею визначається співвласниками
жилого будинку і господарських
будівель пропорційно розміру часток у
спільній власності на цей будинок та
будівлі. Оскільки до мене перейшло
право власності на 1/3 частину вказаного
домоволодіння, що по АДРЕСА_1, до мене
перейшло і право користування
відповідною земельною ділянкою,
загальною площею 0,528 га, що була
відведена для ведення (ОЖБ), та ведення
(ОСГ), в частині, що відповідає моїй долі
1/3 у спільній власності вказаного
майна. Тобто до позивача перейшло право
користування 1/3 частина земельної
ділянки, площа якої становить 0,176 га.

У відповідності до ст. 86 ЗК України від
25.10.2001 земельна ділянка може
знаходитись у спільній власності з
визначенням частки кожного з учасників
спільної власності (спільна часткова
власність) або без визначення часток
учасників спільної власності (спільна
сумісна власність).

Відповідно до положень ст. 89 ЗК України
земельна ділянка може належати на
праві спільної сумісної власності лише
громадянам. У спільній сумісній
власності перебувають, зокрема,
земельні ділянки співвласників
житлового будинку. Володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою спільної сумісної
власності здійснюються за договором
або за законом.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

Як передбачено ст. 21 ЦК України, ст. 155 ЗК
України у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Оскільки ОСОБА_2, видані державні акти
на право власності на всю земельну
ділянку, яка належала померлому ОСОБА_4,
при цьому були порушені права інших
спадкоємців, зокрема ОСОБА_1, а також
враховуючи, що житловий будинок, який
розташований на спірній земельній
ділянці, належав сторонам у справі на
праві спільної часткової власності,
вказані акти слід також визнати
недійсними.

Що ж до вимог про видалення кадастрових
номерів з бази даних Управління
Держземагенства, то у їх задоволенні
слід відмовити, оскільки такого
способу захисту порушеного права не
передбачено закон.

При цьому, суд вважає, що слід визнавати
недійсним запис від 09.02.2000 р., на
державному акті на право приватної
власності на земельну ділянку серії
III-КВ №108691 для індивідуального
житлового будівництва 0,25 га, для
ведення ОПГ - 0,278 га, про видачу
свідоцтва про право на спадщину на ім'я
ОСОБА_4, і перехід до нього права
власності, оскільки свідоцтво про
право власності судом частково
визнається недійсним.

Відповідно за позивачем слід визнати
право власності на його 1/3 частину
земельної ділянки, що залишилася після
смерті ОСОБА_4

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати слід стягнути з ОСОБА_2, у сумі
2141 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 224,
294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Андріївської сільської ради
Макарівського району Київської
області, треті особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів: Макарівська районна
державна нотаріальна контора, відділ
Держземагенства у Макарівському
районі Київської області, про визнання
свідоцтва про право на спадщину та
державних актів на право власності на
земельні ділянки недійсними, визнання
права власності на спадкове майно -
задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом №1-116 від 04.02.2012
р., видане державним нотаріусом
Макарівської ДНК на ім'я ОСОБА_2, в
частині визнання за останнім права
власності на 1/3 частину земельної
ділянки по АДРЕСА_1.

Визнавати недійсним запис від 09.02.2000 р.,
на державному акті на право приватної
власності на земельну ділянку серії
III-КВ №108691 для індивідуального
житлового будівництва 0,25 га, для
ведення ОПГ - 0,278 га, про видачу
свідоцтва про право на спадщину на ім'я
ОСОБА_4

Визнати недійсними державні акти на
право приватної власності на земельні
ділянки, видані на підставі
оспорюваного свідоцтва про право на
спадщину: державний акт серії ЯМ №811041
на ділянку площею 0,2500 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, кадастровий номер
:01:003:0047; державний акт серії ЯМ №
811040 на ділянку площею 0,2780 га для
ведення особистого селянського
господарства, кадастровий номер
:01:003:0048.

Визнати за позивачем право власності у
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року, на 1/3 частину земельної ділянки
загальною площею 0,528 га, яка належала
останньому згідно державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку серії III-КВ №108691 для
індивідуального житлового будівництва
0,25 га, для ведення ОПГ - 0,278 га, виданого
на ім'я ОСОБА_4 09.02.2000р., що розташована
на території Андріївської сільської
ради Макарівського району Київської
області.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2141
грн., сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
протягом 10 днів з моменту його
проголошення, а особами, що не були
присутні при його проголошенні - з
моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили по
закінченню строку на його оскарження, у
разі, якщо не подано апеляційну скаргу.
В інакшому випадку - після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий О.В. Тандир