Справа № 460/3205/13
Головуючий у 1 інстанції: Тесля Б.І.
Провадження № 22-ц/783/2744/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Гацій І.І.

з участю: ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3,

ОСОБА_4, його представників ОСОБА_5,
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 07 лютого 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4,
треті особи: Тщенецька сільська рада
Мостиського району Львівської області,
Мостиська державна нотаріальна
контора, який в подальшому уточнив, про
встановлення факту проживання ОСОБА_2 з
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
однією сім»єю не менше п»яти років до
дня відкриття спадщини, а саме, з 2001
року до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_2, вважає, що рішення
суду ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що померла ОСОБА_7 була зареєстрована
та проживала за адресою: АДРЕСА_1, у 2001
році, він разом з дружиною та дітьми,
переселилися у житловий будинок
ОСОБА_7, якій на той момент було 75 років,
10 років проживали разом з нею,
здійснювали за нею догляд, піклувались
про неї, як про рідну, допомагали у
побуті та веденні домашнього
господарства. Апелянт вказує на те, що
в матеріалах справи є всі належні та
допустимі докази на підтвердження
факту проживання однією сім"єю з
померлою, а саме: лист Мостиської
райдержадміністрації Львівської
області №3.31.28-155 від 04.07.2002 р., квитанції
на придбання ним будівельних
матеріалів та покази свідків, якими
підтверджено факт того, що позивач
розчистив та довів до ладу подвір"я, з
допомогою свідків добудував веранду,
перекрив дах будинку, вимурував комин,
провів опалення, зробив внутрішні
ремонтні роботи у будинку, збудував
сарай з придбаного ним матеріалу,
обробляв земельні ділянки. Апелянт
просить суд звернути уваги на те, що
ОСОБА_7 з 2007 року усі свої кошти
зберігала на рахунках у банку, тому
була на його повному матеріальному
утриманні, що підтверджується
довідкою Відділення ТВБВ №10013/098 ПАТ
"Державний Ощадний Банк України" №99 від
22.03.2013 року, згідно з якою на момент
смерті ОСОБА_7 на її рахунках
знаходились кошти у розмірі 61 266,89 грн.
Апелянт також заперечує висновки суду
першої інстанції з приводу того, що він
проживав з померлою, як квартиронаймач,
оскільки згідно ст. 158 Житлового
кодексу УРСР в редакції, що діяла на
момент вселення сім"ї ОСОБА_2, найм
житла чи його частини може мати місце
виключно у випадку укладення між
сторонами письмового договору,
зареєстрованого у визначеному порядку.
Між ним та ОСОБА_7 жодного договору про
найм житла не укладалось, що не
спростовано у суді першої інстанції. З
наведених підстав просить оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3 на підтримання доводів
апеляційної скарги, заперечення
ОСОБА_4, його представників ОСОБА_5,
ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішень суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України
передбачено перелік юридичних фактів,
які можуть бути встановлені у судовому
порядку. Частина 2 цієї ж статті
передбачає, що у судовому порядку
можуть бути встановлені також інші
факти, від яких залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичних осіб, якщо
законом не визначено іншого порядку їх
встановлення.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім»єю не менш як
п»ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю
складають особи, які спільно
проживають, пов»язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов»язки.

Як роз'яснено у пункті 21 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
30 травня 2008 року «Про практику розгляду
судами спав про спадкування» при
вирішенні спору про право на спадщину
осіб, які проживали зі спадкодавцем
однією сім'єю не менш як п'ять років до
часу відкриття спадщини (четверта
черга) спадкоємців за законом, судам
необхідно враховувати правила частини
другої ст. 3 СК України, про те, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Зазначений п'ятирічний строк повинен
виповнитися на момент відкриття
спадщини і його необхідно обчислювати
з урахуванням часу спільного
проживання зі спадкодавцем однією
сім'єю до набрання чинності цим
кодексом.

До спадкоємців четвертої черги
належать не лише жінка (чоловік), які
проживали однією сім'єю зі
спадкодавцем без шлюбу, таке право
можуть мати також інші особи, якщо вони
спільно проживали зі спадкодавцем,
були пов'язані спільним побутом, мали
взаємні права та обов'язки, зокрема
вітчим, мачуха, пасинки, падчерки,
особи, які взяли до себе дитину як члена
сім'ї.

Отже, предмет доказування при розгляді
справ про встановлення факту
проживання однією сім»єю передусім
складає сукупність обставин, що згідно
із законом є основними ознаками сім»ї:
спільне проживання, пов»язаність
спільним побутом, наявність взаємних
прав та обов»язків.

Згідно зі ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до вимог цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб які беруть участь у справі. При
цьому, кожна із сторін зобов'язана
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, а обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Докази
мають бути належними та допустимими.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.(ст. ст. 57,58, 59, 60 ЦПК
України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з
недоведеності належними та
допустимими доказами факту проживання
позивача разом зі спадкодавцем однією
сім»єю понад п»ять років.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що
підтверджується актовим записом про
смерть №17 від 29.06.2012 року. На день
смерті їй належав житловий будинок
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі - продажу житлового будинку,
укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_10.04.02.1958
р.

У строк, встановлений законом, 17.10.2012 р.
ОСОБА_2 звернувся до Мостиської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини,
зазначивши у заяві про те, що крім нього
спадкоємцем є син двоюрідної сестри
спадкодавця - ОСОБА_4.

За заявою ОСОБА_2 було заведено
спадкову справу, однак свідоцтва про
право на спадщину він не отримав,
оскільки не надав нотаріусу
документів, які б підтверджували
родинні відносини з померлою, ОСОБА_7,
що було підставою для звернення ОСОБА_2
до суду з даним позовом.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується довідкою виконкому
Тщенецької сільської ради Мостиського
району Львівської області від 02.06.2009
року, що з 2001 року ОСОБА_2 разом зі своєю
сім»єю проживав у АДРЕСА_1 в с. Тщенець,
належному на праві власності ОСОБА_7

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 просить встановити факт
проживання з ОСОБА_7 однією сім»єю не
менш, як п»ять років до дня відкриття
спадщини, а саме, з 2001 року, мотивуючи
тим, що вона, будучи інвалідом 1 групи
по зору, потребувала стороннього
догляду, який він забезпечував,
проживаючи разом з нею, виконував
домашню роботу та вів домашнє
господарство, оскільки ОСОБА_7 через
хворобу та похилий вік самостійно не
могла доглядати за домашнім
господарством, обробляти земельні
ділянки. Посилається на те, що ним
фактично здійснювались всі витрати по
утриманню господарства та житлового
будинку, ремонт якого він проводив за
власні кошти. За рахунок його коштів
сплачувались комунальні послуги,
купувались продукти харчування, ліки,
він разом з дружиною та дітьми
проживали з ОСОБА_7 однією сім»єю, у них
був спільний сімейний бюджет. ОСОБА_7
отримувала пенсію, яку накопичувала на
банківському рахунку, що свідчить про
те, що ОСОБА_7 перебувала на його
матеріальному утриманні.

Обгрунтовуючи позовні вимоги
зазначеними вище обставинами, ОСОБА_2
посилався на покази свідків, які в суді
першої інстанції підтвердили факт
проведення ремонтних робіт у
господарстві ОСОБА_7, у яких брав участь
ОСОБА_2 Разом з тим судом встановлено і
те, що ОСОБА_7 частково оплачувала
ремонтні роботи, і для проведення
ремонтних робіт використовувались
раніше придбані нею будівельні
матеріали. А відтак наведені позивачем
обставини не є беззаперечним доказами
проживання однією сім»єю з померлою
ОСОБА_7

Показами свідків у суді першої
інстанції доведено відсутність між
позивачем та померлою теплих, родинних
стосунків, відсутність спільного
бюджету та ведення спільного
господарства. Судом першої інстанції
встановлено, що між померлою та
позивачем, членами його сім»ї існували
неприязні відносини, що було причиною
скарг ОСОБА_7 до Тщенецької сільської
ради з приводу виселення сім»ї ОСОБА_2,
з приводу чого сільська рада
зверталася до правоохоронних органів
для вжиття заходів реагування відносно
сім»ї ОСОБА_2.

Судом першої інстанції встановлено і
те, що позивач та члени його сім»ї
ставились до ОСОБА_7 неналежним чином,
утримували її в антисанітарних умовах,
не дбали про її зовнішній вигляд,
обмежували її спілкування з
односельчанами, утримуючи насильно у
будинку. Таке ставлення до ОСОБА_7 стало
підставою для скасування нею заповіту,
складеного на користь ОСОБА_2, який, як
встановлено судом першої інстанції,
був скасований з тих підстав, що ОСОБА_2
до неї дуже погано відносяться, не
дають їсти, не випускають з будинку, що
підтверджено в суді показами секретаря
сільської ради.

Твердження позивача про повне
утримання ним померлої ОСОБА_7
спростовується її перебуванням на
обслуговуванні у відділенні
соціальної допомоги вдома Мостиського
районного територіального центру
соціального обслуговування, що було
підтверджено у суді першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що сам факт
проживання ОСОБА_2 та членів його сім»ї,
дружини та дітей, в житловому будинку
ОСОБА_7 без підтвердження належними та
допустимими доказами ведення разом з
нею спільного господарства, побуту та
бюджету, не є підставою для задоволення
позову про встановлення факту
спільного проживання ОСОБА_2 разом з
ОСОБА_7 однією сім»єю.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову про
встановлення факту спільного
проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_7
однією сім»єю. Висновок суду про
відсутність підстав для задоволення
позову ґрунтується виключно на
недоведеності позивачем факту
проживання однією сім»єю зі
спадкодавцем не менш як п»ять років до
часу відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене судом
першої інстанції рішення є законним та
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з»ясованих обставинах
справи, на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими
судом.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з»ясував обставини справи,
ухвалив законні та обґрунтовані
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційних
скарг та скасування оскаржуваних
рішень суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 07 лютого 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.