Справа №201/4780/14ц
Провадження № 2/201/1458/2014р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

19 червня 2014р.
Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді - Ткаченко
Н.В.

при секретарі - Алпенідзе К.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ «Торговий дім «ІНТЕРКОРН» (третя
особа - директор ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН») про стягнення середньої
заробітної плати за час затримки
розрахунку, індексації грошових
доходів, компенсації втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням
строків її виплати, відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

10.04.2014р. до Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська поштою
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ
«Торговий дім «ІНТЕРКОРН» (третя особа
- директор ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН») про стягнення середньої
заробітної плати за час затримки
розрахунку, компенсації втрати
частини доходів у зв'язку з
порушенням строків її виплати,
відшкодування моральної шкоди (а.с. №
1-11, 35).

В подальшому, 16.04.2014р., 12.05.2014р. та
29.05.2014р. позивачкою було уточнено
позовні вимоги та в остаточній
редакції заявлено вимоги до ТОВ
«Торговий дім «ІНТЕРКОРН» (третя особа
- директор ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН») про стягнення середньої
заробітної плати за час затримки
розрахунку, індексації грошових
доходів, компенсації втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням
строків її виплати, відшкодування
моральної шкоди та іншим вимогам (а.с.
37-50, 62-93, 107-120).

В обґрунтування вимог в редакції від
12.05.2014р. та 29.05.2014р. позивачка в судовому
засіданні посилалася на те, що
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 22.05.2013р. було
частково задоволено її позовні вимоги
та стягнуто з ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН» на її користь: 14063грн. 40коп.
за затримку розрахунку при звільненні
з роботи за період з 16.05.2012р. по 17.08.2012р.;
1000грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди; 131грн. 92коп. у якості
компенсації транспортних витрат.
Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23.12.2013р.
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 22.05.2013р.
скасовано в частині відмови у позові
про стягнення компенсації втрати
частини заробітної плати та змінено в
частині розміру морального шкоди, а
саме стягнуто з товариства на користь
позивачки 1019грн.97 коп. компенсації
втрати частини заробітної плати та 200
грн. на відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, загальна сума, яку
відповідач повинен був сплатити
позивачці становить 15415грн. 29коп.
10.01.2014р. відповідач розрахувався з
позивачкою, перевівши на її картковий
рахунок двома платіжними дорученнями
кошти у розмірі 1219,97 грн. та 14195,32 грн.
(загалом 15 415грн.29коп.). Проте з огляду
на те, що банком з вказаної суми була
стягнута комісія в розмірі 77грн. 08коп.,
позивачка вважала, що відповідачем не
в повному обсязі було виконано рішення
судів та просила стягнути з
відповідача в редакції позовних вимог
від 12.05.2014р. та 29.05.2014р. наступні суми: за
невиплату в день звільнення 08.02.2011р.
компенсацію втрати частини заробітної
плати в сумі 1019грн. 97коп.; середній
заробіток за час затримки розрахунку
із звільненим працівником,
скоригований на коефіцієнт підвищення
заробітної плати за посадою «менеджер
зі збуту продукції» за період з 09.02.2011р.
до 10.01.2014р. (включно) в сумі 175 288грн.
27коп.; індексацію грошових доходів щодо
нарахованого середнього заробітку за
час затримки розрахунку із звільненим
працівником, скоригованого на
коефіцієнт підвищення заробітної
плати, за період з 09.02.2011р. до 10.01.2014р.
(включно) в сумі 1 341грн. 52коп.;
компенсацію втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх виплати
щодо невиплачених нарахованого
середнього заробітку за час затримки
розрахунку із звільненим працівником,
скоригованого на коефіцієнт
підвищення заробітної плати, та
індексації грошових доходів за період
затримки виплати з 09.02.2011р. до дня
ухвалення рішення суду в сумі 5 103 грн. 18
коп.; проценти за користування
грошовими коштами, які безпідставно
зберігалися в ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН» в загальному розмірі
53356грн.48коп.; майнову шкоду (упущену
вигоду) в розмірі частки доходу, який
приходиться на грошові кошти, що
зазначені в попередньому пункті, і який
отримало товариство в результаті
господарської діяльності за період
користування грошовими кошами;
моральну шкоду в сумі 2 000 грн.; покласти
обов'язок сплатити комісію, визнати
структуру заробітної плати незаконною,
визнати наказ про оплату праці в
частині порядку визначення посадового
окладу та штатних розкладів в частині
розміру посадового окладу за посадою
незаконним і недійсним, визнати
посадовий оклад за посадою в розмірі
питомої ваги основної заробітної плати
в середній заробітній платі згідно
мінімально гарантованих галузевою
угодою.; визнати незаконними і
недійсними перше речення пункту 2.1,
другий абзац першого речення пункту
2.4.1, Додаток №1 наказу ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН» № 060605-п/9 від 05.06.2006р. «Про
оплату праці в ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН», в яких викладений порядок
визначення посадового окладу в
товаристві; визнати незаконною
структуру заробітної плати, а саме,
незаконними і недійсними штатні
розклади в частині розміру посадового
окладу за посадою «менеджер» за період
з жовтня 2007р. до жовтня 2009р. включно та
за посадою «менеджер зі збуту» за
період з листопада 2009р. до січня 2014р.
включно, як такі, що не відповідають
розміру питомої ваги основної
заробітної плати в середній заробітній
платі, який встановлений галузевою
угодою, як мінімальна гарантія в оплаті
праці; змінити структуру заробітної
плати, а саме, визнати розміри
посадових окладів за посадою
«менеджер», «менеджер зі збуту» на
рівні, який дорівнюється розміру
питомої ваги основної заробітної плати
в середній заробітній платі за цими
посадами, встановленого галузевою
угодою як мінімальна гарантія в оплаті
праці, з одночасним зменшенням премій
за посадою на суму підвищень посадових
окладів в кожному із місяців періоду з
жовтня 2007р. до січня 2014р. включно.

Представник відповідача -
Левченко Н.В. (діє на підставі
довіреності від 05.04.2014р. - а.с. № 60) в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечувала,
посилаючись на те, що підприємство в
повному обсязі розрахувалось з
позивачкою, сплативши їй грошові кошти
в розмірі 15415грн. 29коп., на
підтвердження чого надали копії
платіжних доручень. Просила в
задоволені вимог щодо стягнення
грошових коштів відмовити, у зв'язку з
належним виконанням відповідачем
своїх обов'язків, а щодо інших вимог,
які стосуються визнання незаконними
дій підприємства, наказів та інш.
просила відмовити у зв'язку із
закінченням строків позовної
давності.

Третя особа - Директор ТОВ
«Торговий дім «ІНТЕРКОРН»» Вдовиченко
О.Г. в судове засідання не з'явився, про
дату та час слухання справи був
повідомлений належним чином, про що в
матеріалах справи є належне
повідомлення (а.с. № 145), своєю заявою
від 17.06.2014р., що надійшла до суду 19.06.2014р.
просив розглядати справу за його
відсутності, позовні вимоги вважав
необґрунтованими та просив відмовити в
задоволені позову (а.с. № 182).

За такими обставинами, суд вважає
за можливе розглядати справу за
відсутності третьої особи на підставі
ст. 169 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивачку та
представника відповідача,
ознайомившись з матеріалами справи,
вважає, що в задоволені позовних
вимог слід відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП
України, в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
в'ють від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

22.05.2013р. рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
було частково задоволено позовні
вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН» (третя особа - Вдовиченко
О.Г.) про стягнення заробітної плати,
матеріальної та моральної шкоди,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнуто з відповідача на користь
позивачки 14063грн. 40коп. за затримку
розрахунку при звільненні з роботи за
період з 16.05.2012р. по 17.08.2012р., 1000 гривень в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
а також 131грн. 92коп. у якості
компенсації транспортних витрат.
Позовні вимоги в частині зобов'язання
вчинити певні дії залишено без
розгляду, а в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено у повному
обсязі (а.с. № 23-24).

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24.12.2013р.,
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 22.05.2013р. в частині
відмови у позові про стягнення
компенсації втрати частини заробітної
плати скасовано та стягнуто
1019грн.97коп., а моральну шкоду зменшено
до 200грн. (а.с. № 25-26).

Рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 22.05.2013р. та
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24.12.2013р. відповідачем ТОВ
«Торговий дім «ІНТЕРКОРН» виконано
добровільно (без відкриття
виконавчого провадження).

Згідно платіжного доручення №
3122712/3 від 10.01.2014р. згідно рішення
апеляційного суду від 24.12.2013р. на
платіжну картку позивачки в ПАТ КБ
«ПриватБанк» надійшли грошові кошти в
розмірі 14195грн.32коп. та за платіжним
дорученням № 3122712/2 від 10.01.2014р. - в
розмірі 1219грн. 97коп. (а.с. № 185,186).

Згідно витягу з рахунку позивачки
в ПАТ КБ «ПриватБанк» на її картку
дійсно було перераховано відповідно
суми 14124грн.34коп. та 1213грн.87коп. та
стягнуто комісію за проведену операцію
в розмірі 77грн. 08коп. (а.с. № 29, 122-123).

Як вбачається з матеріалів
справи, у серпні 2012р. позивачка
надіслала листа відповідачу з
проханням перераховувати їй грошові
кошти, стягнуті рішенням суду на
розрахунковий рахунок № 4405 8858 1840 3724 в
ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. № 27).

В судовому засіданні з'ясовано та
не заперечувалась сторонами, що після
ухвалення апеляційним судом
Дніпропетровської області 24.12.2013р.
рішення, позивачка іншого
розрахункового рахунку для
перерахування грошових коштів
відповідачу не надавала, а з заявою
про видачу виконавчого листа
звернулася лише після того, як
відповідачем було перераховані
грошові кошти, й до того ж просила
видати виконавчий лист на суму
77грн.08коп.

Ухвалою Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 31.03.2014р.
позивачці було відмовлено у видачі
виконавчого листа на 77грн.08коп. (а.с. №
183).

На запитання головуючого по
справі під час судового засідання
19.06.2014р. позивачка пояснила,
що з позовними вимогами до
відповідача (банку) про стягнення 77 грн.
08коп. - суми комісії банку за
поповнення рахунку 10.01.2014р. вона окремо
не зверталася, і не просить їх стягнути
в рамках дійсної справи № 201/4780/14ц, що
розглядається судом (а.с. № 190).

Огляду на те, що відповідачем
виконано в повному обсязі вимоги щодо
виконання рішень Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 22.05.2013р. та
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24.12.2013р., що підтверджується
платіжними дорученнями, а не отримана
позивачкою сума 77грн.08коп., це є
стягнута банком з її банківського
рахунку комісія за поповнення
картки, то відсутні підстави вважати,
що саме з боку відповідача мало місце
порушення прав позивачки щодо
невиплати в повному обсязі стягнутих
судовими рішеннями сум.

Таким чином, оскільки обов'язок
відповідача сплатити середній
заробіток наступає за наявності вини
у нездійснені розрахунку зі звільненою
особою, що не знайшло свого
підтвердження в судовому засіданні, то
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог позивачки в частині
стягнення середньої заробітної плати
за час затримки розрахунку,
індексації грошових доходів,
компенсації втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням
строків її виплати, відшкодування
моральної шкоди, оскільки з боку
відповідача відсутні були порушення,
яка дали позивачці підстави для
розрахунку в даних сум.

Щодо вимог про покладення на
відповідача обов'язку щодо сплати
комісії, то відсутні підстави для
задоволення даної вимоги, оскільки
позивачка самостійно уклала угоду з
ПАТ КБ «ПриватБанком» про
обслуговування розрахункового
рахунку, саме з яким й визначала
умови договору, в тому числі й сплату
комісії за поповнення рахунку, а тому в
даному випадку у спірних
правовідносинах відповідач не є
учасником відносин, оскільки свою
частину зобов'язань він виконав у
повному обсязі.

Щодо вимог визнати структуру
заробітної плати незаконною, визнати
наказ про оплату праці в частині
порядку визначення посадового окладу
та штатних розкладів в частині розміру
посадового окладу за посадою
незаконним і недійсним, визнати
посадовий оклад за посадою в розмірі
питомої ваги основної заробітної плати
в середній заробітній платі згідно
мінімально гарантованих галузевою
угодою.; визнати незаконними і
недійсними перше речення пункту 2.1,
другий абзац першого речення пункту
2.4.1, Додаток №1 наказу ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН» № 060605-п/9 від 05.06.2006р. «Про
оплату праці в ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН», в яких викладений порядок
визначення посадового окладу в
товаристві; визнати незаконною
структуру заробітної плати, а саме,
незаконними і недійсними штатні
розклади в частині розміру посадового
окладу за посадою «менеджер» за період
з жовтня 2007р. до жовтня 2009р. включно та
за посадою «менеджер зі збуту» за
період з листопада 2009р. до січня 2014р.
включно, як такі, що не відповідають
розміру питомої ваги основної
заробітної плати в середній заробітній
платі, який встановлений галузевою
угодою як мінімальна гарантія в оплаті
праці; змінити структуру заробітної
плати, а саме, визнати розміри
посадових окладів за посадою
«менеджер», «менеджер зі збуту» на
рівні, який дорівнюється розміру
питомої ваги основної заробітної плати
в середній заробітній платі за цими
посадами, встановленого галузевою
угодою як мінімальна гарантія в оплаті
праці, з одночасним зменшенням премій
за посадою на суму підвищень посадових
окладів в кожному із місяців періоду з
жовтня 2007р. до січня 2014р. включно, то в
цій частині позовних вимог слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли
він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права, а у справах
про звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з позовної заяви в
редакції від 29.05.2014р. (а.с. № 107-120),
позивачка посилається на те, що про
дані порушення вона дізналася з
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15.05.2012р.,
а тому строк на пред'явлення даних
вимог закінчився 15.08.2012р., та на його
поновленні позивачка не наполягала, а
відповідач вважав його пропущеним та
просив застосувати наслідки пропуску
строку, передбачені ст. 267ЦК України.

За такими обставинами, в
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ТОВ «Торговий дім «ІНТЕРКОРН» (третя
особа - директор ТОВ «Торговий дім
«ІНТЕРКОРН») про стягнення середньої
заробітної плати за час затримки
розрахунку, індексації грошових
доходів, компенсації втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням
строків її виплати, відшкодування
моральної шкоди та іншим вимогам
слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу
судових витрат, з огляду на те, що
позивачка при подачі позову була
звільнена від сплати судового збору, а
в задоволенні її вимог відмовлено, то
на підставі ст. 88 ЦПК України, суд
вважає за можливе компенсувати ці
витрати за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 117, 233, 237-1 КЗпП
України, ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд,

В И Р
І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1
до ТОВ «Торговий дім «ІНТЕРКОРН»
(третя особа - директор ТОВ «Торговий
дім «ІНТЕРКОРН») про стягнення
середньої заробітної плати за час
затримки розрахунку, індексації
грошових доходів, компенсації втрати
частини доходів у зв'язку з
порушенням строків її виплати,
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя:

Ткаченко Н.В.