Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3961/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

з участю представника
Державної казначейської служби
України Квасніцького О.В., представника
боржника Міністерства оборони України
Комаревцева О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Державної
казначейської служби України на ухвалу
Залізничного районного суду м.Львова
від 26 лютого 2014 року у справі за заявою
Державної казначейської служби
України про зміну способу і порядку
виконання рішення суду у справі за
позовом ОСОБА_5 до Міністерства оборони
України про відшкодування шкоди, -

встановила:

Оскаржуваною ухвалою Залізничного
районного суду м. Львова від 26 лютого 2014
року відмовлено у задоволенні заяви
Державної казначейської служби
України про зміну способу і порядку
виконання рішення суду у справі за
позовом ОСОБА_5 до Міністерства оборони
України про відшкодування шкоди.

Ухвалу суду оскаржив представник
Державної казначейської служби
України.

Вважає, що судове рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а також за
неповного з»ясування обставин, що
мають значення для справи.

Звертає увагу на те, що рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
від 20.03.2012 року визначено період, за
який підлягають до стягнення кошти,
проте не вказано суми до стягнення,
оскільки рішенням передбачено
стягувати із Міністерства оборони
України в користь ОСОБА_5 щомісячні
платежі в розмірі 70% від 5 мінімальних
заробітних плат, встановлених на день
виплати, починаючи з 01.11.2012 року по
жовтень 2014 року до чергового медичного
переогляду.

Оскільки у виконавчому документі не
зазначено стягнути конкретну суму
коштів, яка підлягає безспірному
списанню з рахунків боржника, тому з
огляду на положення ЗУ "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень"
та Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевого бюджетів або боржників,
виконання рішення суду є неможливим.

Крім цього, згідно п. 27 Порядку, для
здійснення безспірного списання
коштів орган Казначейства відображає в
обліку відповідні бюджетні
зобов'язання боржника, що не можливо
зробити не маючи конкретної суми, яка
підлягає до списання.

На переконання апелянта зазначена
обставина унеможливлює виконання
виконавчого листа, виданого
Залізничним районним судом м. Львова
від 29.11.2013 р. у справі № 1309/9158/12, оскільки
Державна казначейська служба України
не наділена повноваженнями самостійно
вираховувати суму до стягнення за
виконавчими документами.

Стверджує, що на час розгляду заяви
були відомі всі розміри мінімальних
заробітних плат, які встановлюються ЗУ
«Про державний бюджет України на 2014
рік», при цьому, вважає, що встановлення
конкретних сум платежів жодним чином
не буде суперечити нормам ст. 1202 ЦК
України.

Просить скасувати ухвалу Залізничного
районного суду м. Львова від 26.02.2014 року
та задоволити заяву про зміну способу і
порядку виконання рішення суду шляхом
встановлення суми коштів, яка підлягає
до стягнення за виконавчим листом
Залізничного районного суду м. Львова
від 29.11.2013 року у справі № 1309/9158/12.

Представник Державної казначейської
служби України Квасніцький О.В. в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримав, в обґрунтування навів
доводи, аналогічні викладеним у скарзі.

Представник боржника Міністерства
оборони України Комаревцев О.С. в
судовому засіданні апеляційну скаргу
заперечив, в обґрунтування надав
пояснення, аналогічні викладеним у
письмовому запереченні.

Представник стягувача ОСОБА_5 - ОСОБА_6
подав суду заперечення на апеляційну
скаргу Державної казначейської служби
України в якому зазначає, що
оскаржувана ухвала постановлена у
відповідності до вимог чинного
законодавства України. Стверджує, що
така заява є лише механізмом
затягування виконання судового
рішення та зловживання процесуальними
правами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників розгляду справи, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи із наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви
Державної казначейської служби
України про зміну способу і порядку
виконання рішення суду районний суд
виходив з того, що відповідно до
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 20.03.2012 року із відповідача
підлягають до стягнення періодичні
платежі, розмір яких змінюється в
залежності від розміру мінімальної
заробітної плати (який може бути
змінений законодавчо), кінцевий строк
виплати щомісячних платежів не настав.

Судом встановлено, що на виконанні у
Державній казначейській службі
України знаходиться виконавчий лист,
виданий Залізничним районним судом м.
Львова від 29.11.2013 р. у справі № 1309/9158/12
про стягнення з Міністерства оборони
України на користь ОСОБА_5 щомісячні
платежі у розмірі 70% від 5 мінімальних
заробітних плат, встановлених на день
виплати, починаючи з 01.11.2012 р. по жовтень
2014 р. - до чергового медичного
переогляду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
яка є частиною національного
законодавства, кожна людина при
визначенні її громадянських прав і
обов'язків має право на справедливий
судовий розгляд.

Складовою справедливого судового
розгляду згідно даної Конвенції та
практики Європейського суду з прав
людини є своєчасне та повне виконання
судових рішень, з метою запобігання
заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до вимог ст. 373 ЦПК України,
за наявності обставин, що утруднюють
виконання рішення (хвороба боржника
або членів сім»ї, відсутність
присудженого майна в натурі, стихійне
лихо тощо), за заявою державного
виконавця або за заявою сторони суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає питання
про відстрочку або розстрочку
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання рішення в
судовому засіданні з викликом сторін і
у виняткових випадках може відстрочити
або розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Підставою для застосування правил цієї
статті є наявність обставин, що
перешкоджають належним чином виконати
судове рішення в цивільній справі -
ускладнюють його виконання або роблять
неможливим.

Зміна способу та порядку виконання
рішення є однією з процесуальних
гарантій захисту та відновлення
захищених судом прав та інтересів
фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та
призначення інституту зміни способу та
порядку виконання рішення, ухвали,
постанови вбачається, що він є
ефективним процесуальним засобом, який
спрямований на гарантування виконання
судового рішення. За практикою
Європейського суду з прав людини право
на виконання судового рішення є
складовою права на доступ до суду,
передбаченого статтею 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, для цілей якої виконання
рішення, ухваленого будь-яким судом,
має розцінюватися як невід'ємна
частина судового розгляду (Рішення у
справі "Шмалько проти України" від 20
липня 2004 року).

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти прийняття судом
нових заходів для реалізації рішення, в
разі неможливості його виконання у
порядку і способом, раніше
встановленим.

У заяві про зміну способу і порядку
виконання рішення заявник
покликається на те, що у виконавчому
листі не зазначено яку конкретну суму
коштів необхідно стягувати, тому з
огляду на положення ЗУ "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень"
та Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевого бюджетів або боржників,
виконання рішення суду є неможливим.

Колегія суддів не погоджується з
аргументами представника заявника про
те, що саме відсутність у виконавчому
документі конкретного розміру
стягнення є підставою для зміни
способу виконання рішення шляхом
встановлення суми коштів, які
підлягають до стягнення з Міністерства
оборони України, оскільки стягнення
конкретної суми допомоги свідчитиме не
про зміну способу виконання рішення, а
про зміну рішення, що набрало законної
сили.

Вказані дії є недопустимим на стадії
вирішення процесуальних питань,
пов"язаних з виконанням судових рішень
у цивільних справах в порядку Розділу
VІ ЦПК України, оскільки цим Кодексом
встановлено єдиний порядок оскарження
рішень, що може мати наслідком їх зміну
(шляхом подання апеляційної,
касаційної скарги та заяв про перегляд
судових рішень, у зв'язку із
нововиявленими обставинами), при цьому,
у жодному разі рішення не може бути
змінено за результатами розгляду заяви
про зміну способу чи порядку виконання.

З матеріалів справи встановлено, що в
заяві про зміну способу і порядку
виконання рішення заявником не
наведено жодних обставин, передбачених
ст. 373 ЦПК України, що утруднюють
виконання рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 20.03.2012 р. та
дають підстави для зміни способу його
виконання.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312,
ст.ст. 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України -
відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.
Львова від 26 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді:
Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин