З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 травня 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська в
головуючого судді Остапенко Н.Г.
при секретарі Шевцовій М.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про зобов'язання повернути
Позивач звернувся до Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання
В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 11 січня 2013 року було
укладено Договір доручення №1 з ОСОБА_2
Згідно п.1.1 цього договору відповідач
повинен був здійснити комплекс заходів
з питань забезпечення отримання у
власність ОСОБА_3 права власності на
частину домоволодіння за адресою:
Для виконання вищевказаних умов, було
сплачено згідно п.1.2 Договору двадцять
вісім тисяч гривень, що є еквівалентом
трьом тисячам п'ятсот доларів США.
Зобов'язання,згідно договору
відповідач повинен був виконати в
строк до 30.01.2013року.
Згідно п.4.2 Договору у разі
невиконання, або несвоєчасного
виконання доручення відповідач
зобов'язаний повернути суму, що була
передана для виконання доручення, та
Також згідно п.1.3 Договору ОСОБА_2
повинен повернути отриману за
виконання умов Договору винагороду у
Прострочка виконання зобов'язання
складає 182 дні, сума простроченого
грошового зобов'язання складає 32 000
грн., таким чином 3% річних складає 465,92
грн., та індекс інфляції за цей період 32
Таким чином, позивач просить стягнути
борг у розмірі 28 000 гривень, штраф за
невиконання зобов'язання - 28 000 грн., 3%
річних-465,92 грн., сума з урахуванням
індексу інфляції - 32 гривні, 4000 грн.
винагороди, 7000 грн. за адвокатські
послуги та судові витрати.
В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
В судове засіданні відповідач ОСОБА_2
не з'явився, про день місце та час
проведення судового засідання
сповіщений належним чином.
Зі згоди представника позивача суд
ухвалює рішення про заочний розгляд
справи, що відповідає положенням
статті 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
В ході судового розгляду встановлено,
що 11 січня 2013 року ОСОБА_1, що діє від
імені та інтересах ОСОБА_5 уклав з
ОСОБА_2 договір доручення № 1, за
умовами якого відповідач
зобов'язувався від імені та за рахунок
довірителя здійснювати наступні
юридичні дії а саме: здійснити комплекс
заходів з питань забезпечення
отримання у власність ОСОБА_3, право
власності на частину домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, а також відміни
правовстановлюючих документів всіх
співвласників вищевказаного
домоволодіння та визнання ОСОБА_3
єдиною власницею домоволодіння в
цілому в термін до 30.01.2013 року (а.с. 6).
На виконання п. 1.1. договору Довіритель
зобов'язаний сплатити Повіреному
двадцять вісім тисяч гривень, що є
еквівалентом 3500 доларів США. Сплата
вищевказаних коштів здійснюється
шляхом перерахування на розрахунковий
рахунок повіреного, або іншим способом
не забороненим законодавством України.
Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК
За змістом ст.ст.1000, 1001 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя. Договором
доручення може бути встановлено
виключне право повіреного на вчинення
від імені та за рахунок довірителя всіх
або частини юридичних дій,
передбачених договором. Договором
доручення може бути визначений строк,
протягом якого повірений має право
діяти від імені довірителя.
Положеннями ст.1003 ЦК України
встановлено, що у договорі доручення
або у виданій на підставі договору
довіреності мають бути чітко визначені
юридичні дії, які належить вчинити
повіреному. Дії, які належить вчинити
повіреному, мають бути правомірними,
конкретними та здійсненними.
Згідно ст.1007 ч.1 ЦК України довіритель
зобов'язаний видати повіреному
довіреність на вчинення юридичних дій,
передбачених договором доручення.
За змістом ст.ст.244, 247, 248 ЦК України
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю, якою є письмовий документ,
що видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Строк довіреності
встановлюється у довіреності, а його
закінчення зумовлює припинення
представництва за довіреністю.
Частиною 2 ст.1007 ЦК України
передбачено, що довіритель
зобов'язаний, якщо інше не встановлено
договором, зокрема відшкодувати
повіреному витрати, пов'язані з
виконанням доручення.
Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Суд вважає, що позовні вимоги в
частині стягнення з ОСОБА_2 витрат за
виконання умов договору, вказаних в
пункті 1,1 у розмірі 28 000,00 грн., не
підлягають задоволенню, оскільки,
позивачем не було надано належних
доказів у підтвердження сплати
вищевказаних коштів у розмірі 28
000,00грн., які відповідно до п. 1,2 договору
доручення №1 від 11 січня 2013 року
перераховуються на розрахунковий
номер Повіреного, або іншим способом не
забороненим законодавством.
Також суд відмовляє в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача штрафу в розмірі 28 000,00 грн.,
за невиконання або не належне
виконання своїх зобов'язань за
договором доручення №1 від 11 січня 2013
року та 3% річних з урахуванням індексу
інфляції , оскільки позивачем не надано
суду доказів у підтвердження
неналежного виконання умов договору
доручення №1 від 11 січня 2013 року
відповідачем ОСОБА_2.
Згідно п. 1.3 договору Доручення №1 від
11 січня 2013 року, винагорода за
виконання робіт становить 4000,00 грн., які
«Довіритель» повинен сплатити
«Повіреному» за умови своєчасного та
якісного виконання покладених на
«Повіреного» обов'язків. Разом з тим
позивачем не було надано доказів суду
у підтвердження отримання
відповідачем ОСОБА_2 винагороди у
розмірі 4000,00 грн., а отже позовні вимоги
в частині стягнення винагороди в
розмірі 4000,00 грн. не підлягають
задоволенню, оскільки є
необґрунтованими та недоведеними.
Розглядаючи позовні вимоги, щодо
стягнення з відповідача витрат на
правову допомогу у сумі 7000,00 грн.,
враховуючи вищенаведене суд приходить
до переконання про безпідставність
позовних вимог, оскільки такі не
знайшли свого обґрунтування та
підтвердження в судовому засіданні, а
тому в задоволені в цій частині також
Суд, повно і всебічно з'ясувавши
обставини, дослідивши матеріали
справи , вважає, що позовні вимоги не
підлягать задоволенню в повному
обсязі, оскільки є необґрунтованими та
Судові витрати у вигляді судового
збору, сплаченого позивачем при
зверненні із даним позовом до суду,
враховуючи результат його розгляду,
відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 202, 208, 214, 611 ЦК України,
ст.ст. 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення 28 000 грн. отриманих
за умовами Договору, 28 000 грн. штрафу,
465,92 грн. 3% річних, 32 грн. з урахуванням
індексу інфляції , 4000 грн. винагороди,
7000 грн. за адвокатські послуги, а всього
67 497,92 грн.-відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
Суддя