Номер провадження 22-ц/775/4368/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі :

головуючого - судді Жданової В.С.

суддів
: Принцевської В.П., Тимченко О.О.

при
секретарі Забавіній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 07 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Донецька залізниця»,
третя особа - ОСОБА_2 про визнання
незаконним наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 07 квітня 2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ДП «Донецька
залізниця» про визнання незаконним
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги. Зазначає,
що строковий контракт укладений з нею
не містить підстав колективної
відповідальності за перевезення
безквиткових пасажирів провідниками
її бригади.

При розгляді справи судом першої
інстанції встановлено, що 30.06.1989 року
ОСОБА_1 по безстроковому договору була
прийнята на роботу провідником
пасажирських вагонів вагонного депо
Донецьк Донецької залізниці. З 09.03.1994
року переведена начальником
пасажирських поїздів. 13.06.2000 року на
вимогу роботодавця з позивачем було
укладено контракт. 14.07.2011 року позивача
переведено на посаду начальника поїзда
(пасажирського) резерву провідників
дільниці 1 групи за умовами контракту.
Згідно наказу №1080/ос від 18.07.2013 року
начальника вагонного депо Донецьк
ОСОБА_2 позивача було звільнено з
посади начальника поїзда
(пасажирського) резерву провідників
дільниці 1 групи з 18.07.2013 року за п. 8 ст. 36
КЗпП України з підстав, передбачених
контрактом за провіз провідником
вагону №14 безквиткових пасажирів.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач та її представник підтримали
апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник відповідача просить
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка працювала провідником
пасажирських вагонів з 30.06.1989 року;
14.07.2011 р. з нею укладено контракт, яким
її призначено начальником поїзда
(пасажирського) строком на п'ять років.
Пунктом 18 даного контракту зазначено,
що додатковою підставою припинення та
розірвання контракту, не передбаченої
чинним законодавством є встановлення
факту перевезення безквиткових
пасажирів та надлишкової ручної
поклажі.

03.03.2013 року при перевірці поїзду №114
Донецьк-Санкт-Петербург ревізорами
«ФПК-Контроль» Південно-Західного
відділення ВАТ «Федеральна
пасажирська служба» в вагоні №14/26145,
провідник ОСОБА_3 допустив перевезення
безквиткових пасажирів. Складено акт
про порушення /а.с.9/.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що ревізія, за
результатами якої було виявлено факт
перевезення безквиткових пасажирів у
вагоні №14/26145 поїзда, начальником якого
була ОСОБА_1, проведена відповідно до
Порядку проведення перевірок
пасажирських поїздів в системі
залізничного транспорту України, отже
її результати є правомірними та такими,
що дають підстави для застосування до
ОСОБА_1 відповідальності.

Такий висновок суду є вірним та
відповідає фактичним обставинам
справи.

Судом встановлено, що 14 липня 2011 року
між ДП «Донецька залізниця» Вагонне
депо Донецьк та ОСОБА_1 укладено
контракт, за умовами якого ОСОБА_1
обіймає посаду начальника поїзда
(пасажирського) Резерву провідників
дільниці 1 групи. Контрактом визначені
особливі умови зміни, припинення та
розірвання контракту. Зокрема, за п. 18-а
контракту додатковою підставою
припинення та розірвання контракту, не
передбаченої чинним законодавством є
встановлення факту перевезення
безквиткових пасажирів та надлишкової
ручної поклажі (а.с. 2-6).

Наказом №158-ц від27.04.2012 року
затверджено та введено в дію
Інструкцію начальнику пасажирського
поїзда, з якою позивач ОСОБА_1
ознайомлена особисто 10.08.2012 року під
підпис ( а.с. 228 ).

Пунктом 1.3 Інструкції визначено, що
начальник поїзда здійснює контроль за
роботою поїзної бригади, дотриманням
трудової дисципліни і виконанням
посадових обов»язків; п.10.4 - за
порушення членами поїзної бригади
чинних нормативно-правовх актів з
охорони праці, протипожежної безпеки,
трудової дисципліни та службових
обов»язків ( перевезення одного і
більше безквіткових пасажирів
допущення до посадки та перевезення в
міжнародному залізничному сполученні
пасажирів без наявності належним чином
оформлених документі тощо.

Вбачається, що ОСОБА_1 обіймала посаду
начальника пасажирського поїзда №144
сполученням Донецьк-Санкт-Петербург.

Актом від 03.03.2013 року №026327 встановлено
факт перевезення безквиткових
пасажирів у вагоні №14/26145.

Наказом від 18.07.2013 року №1080/ос трудовий
договір із ОСОБА_1 припинено на
підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України (з
підстав, передбачених п. 18-а контракту)
Наказ про звільнення містить також
посилання на порушення п.1.3, 10.4 «
Інструкції начальнику пасажирського
поїзда», які передбачають
відповідальність начальника поїзда в
разі виявлення факту безбілетних
пасажирів.

Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України
особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін.

За п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами
припинення трудового договору є
підстави, передбачені контрактом.

Таким чином, при укладенні контракту
закон надає право сторонам
установлювати підвищену
відповідальність особи й додаткові
підстави для розірвання трудового
договору - контракту.

За таких обставин суд першої
інстанції врахував та дав належну
оцінку умовам укладеного із ОСОБА_1
контракту, яким передбачені особливі
умови її відповідальності та
припинення дії контракту, та, дійшов
вірного висновку про те, що ревізія, за
результатами якої було виявлено факт
провезення безквиткових пасажирів,
проведена у відповідності до Порядку
проведення перевірок пасажирських
поїздів в системі залізничного
транспорту України, отже її результати
можуть бути визнані правомірними, а
підставою для припинення контракту є
встановлення факту перевезення
безквиткових пасажирів.

Також неспроможними є доводи
апеляційної скарги в тій частині, що
звільнення позивачки було здійснено з
порушенням вимог ст..184 КЗпП України.
Відповідно до ч. 3 ст.184 КЗпП України
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - частина шоста статті 179),
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням. Перелік випадків
звільнення робітника з ініціативи
власника визначений ст.. 40 КЗпП України.
Додаткові підстави розірвання
трудового договору з ініціативи
власника зазначені в ст.. 41 КЗпП
України.

Звільнення працівника згідно п.8
ст.36 КЗпП України з підстав ,
передбачених контрактом, не є
звільненням за ініціативою
адміністрації в розумінні ст..ст.40,41
КЗпП України, пільги, передбачені ст..184
КЗпП України на спірні правовідносини
не поширюються.

Крім того, позивачкою визнано, що вона
відмовилась від іншої запропонованої
їй роботи, оскільки не бажала обіймати
посаду працівника на час відпустки по
догляду за дитиною.

З матеріалів справи вбачається, що факт
перевезення безбілетних пасажирів був
виявлений 03.03.2013 року; 05.03.2013 року вона
була повідомлена про розірвання
контракту і з вказаної дати 05.03.2013 року
по 15.07.2013 року була тимчасово
непрацездатною, що підтверджено
листами непрацездатності. Після
відновлення тимчасової
непрацездатності 18.07.2013 року
відповідачем винесений наказ про її
звільнення, що перебуває у
відповідності до ст.148 КЗпП України, в
якій зазначено , що дисциплінарне
стягнення застосовується власником
або уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

Доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору.

Ухвалене судом рішення відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України підстав для
його скасування за доводами
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 07 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга на неї може бути
подана до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :
Судді :