Справа №295/4580/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2014 року
м. Житомир

БОГУНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЖИТОМИРА В
СКЛАДІ:

Головуючого - судді Комісарчук О.В.

Секретаря
Содель А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи - Друга житомирська державна
нотаріальна контора, Реєстраційна
служба Житомирського міського
управління юстиції, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, скасування
державної реєстрації, відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013 року позивач звернулась до суду з
позовом, в якому просить визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, видане 03.12.2008
року на ім'я ОСОБА_2 на спадкове майно,
яке складається з ? частини житлового
будинку АДРЕСА_1. В обгрунтування
заявлених позовних вимог вказала, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, після
смерті якої відкрилась спадщина на
вказаний вище житловий будинок.
Спадкоємцями за заповітом є позивач на
? частини житлового будинку та
відповідач на його ? частину.
Відповідач не вчинив необхідних дій,
передбачених ст. 549 ЦК України (в
редакції 1963 року), для прийняття
спадщини, він не звернувся до нотаріуса
із заявою про прийняття спадщини
протягом 6 місяців з дня смерті
спадкодавця та протягом цього ж строку
не вступив в управління та володіння
спадковим майном. Вважає, що при видачі
вказаного свідоцтва було порушено
вимоги законодавства, а тому воно
підлягає скасуванню. Позивач також
просить скасувати державну реєстрацію
права власності на ? частину житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1,
зареєстрованого за ОСОБА_2, оскільки
вважає, що свідоцтво про право на
спадщину за заповітом видано
неправомірно.

Крім того, 03.12.2013 року позивач подала
заяву про збільшення позовних вимог в
межах заявлених підстав та предмету
позову, просила стягнути на її користь
з відповідача моральну шкоду, завдану
його неправомірними діями, в розмірі
10000,00 грн.

В судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримала повністю,
просила позов задоволити. Додатково
пояснила, що відповідач близько 20 років
не проживав і не проживає за адресою
АДРЕСА_1, не доглядав за матір'ю, не
турбувався станом її здоров'я, не
вчинив передбачених законом дій для
вступу в спадщину, вважається таким, що
від спадщини відмовився, особисто до
нотаріальної контори заяву про видачу
свідоцтва про право на спадщину не
подавав, від його імені заява була
подана представником ОСОБА_6, свідоцтво
про право на спадщину отримав
неправомірно, тому воно підлягає
скасуванню.

Залучений до участі в справі
представник позивача в судовому
засіданні 12.06.2014 року заявлений позов
підтримав, просив задоволити.

Відповідач та його представник позов
не визнали, просили відмовити в його
задоволенні. Відповідач пояснив, що до
смерті матері він постійно проживав з
нею, оскільки вона хворіла та
потребувала догляду, тримав
господарство, після смерті матері за
місцем реєстрації проживав періодично,
мав свою кімнату, яку здавала в оренду
позивач. Зазначив, що свідоцтво про
право на спадщину було ним отримано
правомірно. Представник відповідача
зазначив, що позивач не заперечувала і
визнавала той факт, що відповідач
прийняв спадщину, що підтверджується
змістом її заяв, які містяться в
матеріалах спадкової справи. Крім того,
представник відповідача просив
застосувати до вимог позивача строк
позовної давності, пропущений нею без
поважних причин, оскільки вона знала,
що відповідач є спадкоємцем та має
право на спадщину.

В.о. завідувача Другої житомирської
державної нотаріальної контори
державний нотаріус Поліщук А.І. в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, пояснив, що свідоцтво про право
на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_2
було видано з дотриманням вимог
чинного на той час законодавства. Факт
прийняття спадщини був перевірений на
підставі довідки КВЖРЕП, яка була
представлена нотаріусу, підстави для
його скасування відсутні.

Третя особа - ОСОБА_3 в судових
засіданнях позовні вимоги підтримував,
просив задоволити, вказував, що
відповідач не прийняв спадщину
належним чином, вона йому була не
потрібна, свідоцтво про право на
спадщину видано неправомірно.

Представник Реєстаційної служби
Житомирського міського управління
юстиції в судові засідання не
з'являвся, надавав суду заяву про
розгляд справи без його участі (а.с. 37).

Третя особа - ОСОБА_8 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України розгляд
справи проведено у відсутності третіх
осіб - представника Реєстаційної
служби Житомирського міського
управління юстиції та ОСОБА_8

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
померла ОСОБА_5 (а.с. 6), після смерті якої
відкрилась спадщина на житловий
будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до заповіту, складеного
15.05.1995 року, ОСОБА_5 заповіла ? частини
належного їй житлового будинку по
АДРЕСА_1 дочці ОСОБА_1, а ? - сину ОСОБА_2
(а.с.62).

Зі змісту дослідженої в судовому
засіданні фотокопії спадкової справи
№ 223/96 р., заведеної до майна померлої
ОСОБА_5, вбачається, що ОСОБА_1
відповідно до поданої нею заяви 09.04.1996
року, прийняла спадщину після смерті
матері, в якій зазначено, що іншим
спадкоємцем є ОСОБА_2 (а.с. 51).

На підставі заяви, поданої ОСОБА_1,
27.10.2004 року їй було видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на ?
частини житлового будинку по АДРЕСА_1. В
заяві зазначено, що іншим спадкоємцем
за заповітом є ОСОБА_2, який спадщину
прийняв (а.с. 60, 71).

03.12.2008 року на ім'я ОСОБА_2 було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на ? частину житлового
будинку по АДРЕСА_1.

Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом було видано спадкоємцю
ОСОБА_2 на підставі заяви про видачу
свідоцтва про право на спадщину, яка
була подана його представником -
ОСОБА_6, який діяв на підставі
нотаріально посвідченої довіреності.
Факт прийняття спадщини спадкоємцем
нотаріус перевірив на підставі
довідки КВЖРЕП № 14 м. Житомира від
29.11.2008 року за № 3537 та спадкової справи
№ 223/96 (а.с. 75, 82, 84, 87).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому до
спірних правовідносин підлягають
застосуванню норми ЦК в редакції 1963
року.

Частина 1 ст. 548 ЦК України визначає, що
для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено,
що спадкоємець визнається таким, що
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Зі змісту п. 113 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 18/5 від
14.06.1994 року (чинної на момент смерті
спадкодавця ОСОБА_5) свідоцтво про
право на спадщину видається
спадкоємцям, що прийняли спадщину,
тобто таким, які фактично вступили в
управління або володіння спадковим
майном чи подали заяву в державну
нотаріальну контору про прийняття
спадщини (ст.549 Цивільного кодексу).
Доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном можуть
бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів чи
відповідної місцевої державної
адміністрації про те, що спадкоємець
безпосередньо перед смертю
спадкодавця проживав разом з ним, або
про те, що спадкоємцем було взято майно
спадкодавця; довідка державної
податкової служби та інше.

Пункт 112 цієї ж Інструкції визначав, що
видача свідоцтва про право на
спадщину спадкоємцям, які прийняли
спадщину, ніяким строком не обмежена.

Відповідно до п. 207 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№ 20/5 від 03.03.2004 року (чинної на момент
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 03.12.2008 року) особисто
спадкоємцем до нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини повинні були
подаватись письмові заяви про
прийняття спадщини та відмову від неї.
Не допускається прийняття заяв про
прийняття спадщини, про відмову від
неї або заяв про їх відкликання,
складених від імені спадкоємців їх
представниками, що діють на підставі
довіреностей.

Вказана заборона не поширювалась на
заяви про видачу свідоцтв про право на
спадщину, а тому звернення до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини представником
спадкоємця ОСОБА_2, який діяв на
підставі довіреності, ОСОБА_6, і видача
на підставі цієї заяви свідоцтва про
право на спадщину відповідали вимогам
закону.

За відомостями адресно-довідкового
відділу ГУДМС УДМС України в
Житомирській області ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою
АДРЕСА_1 з 09.02.1983 року. Вказана обставина
підтверджена змістом копії будинкової
книги та довідки КВЖРЕП № 14 від 29.11.2008
року № 3537, надані нотаріусу при
посвідченні факту прийняття ОСОБА_2
спадщини в установлений законом строк.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що відповідачем при
отриманні свідоцтва про право на
спадщину були представлені всі
необхідні документи, видані
уповноваженими державними органами,
які підтверджували факт, що він прийняв
спадщину в установленому порядку
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК (в
редакції 1963 року).

Крім того, позивач особисто
підтверджувала той факт, що відповідач
ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті
матері і спадщину прийняв (а.с. 75). В
запереченнях, які надавались ОСОБА_1 по
іншій справі, вона також визнає, що
ОСОБА_2 є спадкоємцем частини будинку
по АДРЕСА_1, яку набув у власність на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 03.08.2008 року (а.с. 166-167).

Суд не може покласти в основу рішення
покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які
пояснили, що протягом тривалого часу не
бачили ОСОБА_2 у спірному будинку,
оскільки з їх змісту неможливо точно
встановити, що відповідач не вчинив
необхідних дій для прийняття спадщини.
Вказані свідки не проживають поблизу
спірного будинку, а проживають на
сусідніх вулицях, знаходяться в
дружніх стосунках з позивачем, а тому
суд критично ставиться до їх показів.

Суд відхиляє надані в якості доказів
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи від 21.04.2012 року та
акт від 04.03.2013 року, затверджений
начальником КВЖРЕП № 14, на
підтвердження того, що відповідач не
проживав у спірному будинку понад 20
років, оскільки дані документи
складені відповідно у 2012 та 2013 роках, а
тому не можуть підтвердити події, які
мали місце у 1995-1996 роках. Відомості в
них про те, що відповідач не проживав по
АДРЕСА_1 внесені зі слів свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 Заслуговує на увагу і
той факт, що свідками в цих документах
на підтвердження слів позивача є одні й
ті самі особи - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які
також допитувались за клопотанням
позивача в якості свідків під час
судового розгляду.

Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Обов'язок
доказування покладено на сторони.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Проте позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували, що відповідач в
установленому законом порядку не
вступив в управління та володіння
майном спадкодавця. При вирішенні
даного спору не є вирішальним фактом
постійне проживання відповідача за
адресою АДРЕСА_1. При розгляді даної
справи необхідно встановлювати факт
вступу в управління та володіння
спадковим майном. Допустимих та
переконливих доказів для встановлення
судом, що відповідач не вступив в
управління та володіння спадковим
майном позивач не надала.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що підстави для скасування
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом відсутні.

Вимога про скасування державної
реєстрації на ? частину житлового
будинку по АДРЕСА_1 є похідною від
первісної, а тому підстави для її
задоволення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Не підлягає задоволенню вимога
стягнення моральної шкоди, оскільки
позивач не довела, якими
неправомірними діями відповідача
порушені її права, в чому полягають
моральні страждання, причинний зв'язок
між вчиненими неправомірними діями та
моральними стражданнями.

З огляду на викладене, суд відмовляє в
задоволенні позову в повному обсязі за
безпідставністю.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні
позову за безпідставністю, підстави
для застосування позовної давності
відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
скасування державної реєстрації,
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя
О.В. Комісарчук