Справа № 314/2210/14-ц
Провадження № 2/314/988/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2014 року
м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі

головуючого судді
Кіяшко В.О.,

при секретарі
Павлівській І.В.,

за участі позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовною
заявою про розірвання шлюбу, в якій
зазначив, що 17.11.2012 року сторони уклали
шлюб, який був зареєстрований
Комунарським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції, актовий
запис №1058 від 17.11.2012 року.

Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю,
аліменти позивач сплачує. Шлюбні
відносини між ними не склалися, спільне
господарство не ведеться. Наміру на
збереження сім'ї немає.

Позивач та його представник в судовому
засіданні наполягали на позові і
просили суд розірвати шлюб між
позивачем та відповідачем ОСОБА_3

Відповідач та її представник в
судовому засіданні не заперечували
проти задоволення позовних вимог
позивача. Відповідач просила після
розірвання шлюбу залишити їй прізвище,
набуте під час шлюбу " ОСОБА_3".

Суд, вивчивши матеріали справи,
вислухавши сторони, приходить до
висновку, що позовна заява підлягає
повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони 17.11.2012
року зареєстрували шлюб, про що
Комунарським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції було
видано свідоцтво про шлюб та складено
актовий запис № 1058 (а.с.3).

Від спільного шлюбу мають неповнолітню
дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Шлюбні відносини між сторонами
припинені з квітня 2013 року, спільне
господарство не ведуть, взаємини
подружжя не підтримують. Бажання до
примирення у позивача відсутнє.
Подальше спільне подружжя і збереження
шлюбу неможливо.

Згідно ст. 111 СК України суд приймає
міри до збереження шлюбу, якщо це не
суперечить моральним засадам
суспільства. В даному випадку, позивач
вважає неможливим з моральної точки
зору, продовжувати шлюбні відносини,
тому суд не може зобов'язати його
прийняти заходи до примирення.

Відповідно до ст. 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

В роз'ясненнях Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року « Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» зазначено, що проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Таким чином, враховуючи той факт, що
сторони вже тривалий час (1 рік 1 місяць)
мешкають окремо без ведення спільного
господарства та бюджету, а також, що
відсутні докази того, що окреме
проживання сторін негативно вплинуло
або вплине на інтереси неповнолітньої
дитини, суд приходить до висновку, що
шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не може бути
збережений, оскільки зазначені факти
свідчать про те, що він фактично
розпався, спільне життя подружжя і
збереження сім'ї стало неможливим, його
формальне існування обмежує особисту
свободу позивача та порушує його
особисті інтереси, що має істотне
значення.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у
рішенні суду про розірвання шлюбу
зазначається про вибір прізвища тим з
подружжя, який змінив прізвище під час
державної реєстрації шлюбу, що
розривається.

Оскільки відповідач звернулася до суду
з проханням залишити їй прізвище,
набуте нею під час державної
реєстрації шлюбу - "ОСОБА_3 ", суд,
відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України,
залишає за останньою прізвище, набуте
нею під час державної реєстрації шлюбу
- " ОСОБА_3 ".

Керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 169, 212, 215, 294
ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного
Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
зареєстрований 17.11.2012 року
Комунарським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції, актовий
запис №1058 від 17.11.2012 року.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_3
прізвище, набуте нею під час державної
реєстрації шлюбу - «ОСОБА_3».

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя:
В.О. Кіяшко

05.06.2014 року

Суддя : В. О. Кіяшко

05.06.2014