Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2484/14 Головуючий у 1
інстанції: Голубкова М.А.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 21» травня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2014 року
по справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням та виселення,
стягнення заборгованості за утримання
квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням та виселення.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що є власником квартири
АДРЕСА_1, яку набув у порядку
спадкування після смерті матері
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та
сестри ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.
Свідоцтво про право на спадщину за
законом серії ВТІ №740747 отримав 09 липня
2013 року. В квартирі на час подання
позову ніхто не зареєстрований.

Після смерті ОСОБА_4 у вказаній
квартирі залишився проживати її
співмешканець - ОСОБА_1, який проживав
як тимчасовий мешканець.

ОСОБА_1 добровільно виселитися з
квартири не бажає, витрати по утриманню
квартири не несе, у зв'язку з чим
виникла заборгованість, договір оренди
житла з ним не укладався. Відповідач
перешкоджає користуватися та
розпоряджатися спадковою квартирою.

На підставі ст.ст. 386, 406 ЦК України
просив усунути перешкоди в
користуванні належним йому на праві
власності житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення
відповідача з вказаної квартири без
надання іншого житлового приміщення,
зобов'язати відповідача погасити
заборгованість за утримання квартири
АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2014 року
позов задоволено частково. Усунуто
перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права
власності на квартиру АДРЕСА_1.
Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає,
що рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2013 року
встановлено факт його спільного
проживання з ОСОБА_4, він вселився в
спірну квартиру на законних підставах
як член сім'ї власника, підстави для
його виселення, передбачені ст. 116 ЖК
України, відсутні, обмеження щодо
виселення членів сім'ї власника не є
порушенням права власності.
Посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить змінити рішення суду,
відмовити в задоволенні позовних вимог
в частині усунення перешкод у
здійсненні права власності та
виселення без надання іншого житлового
приміщення, в іншій частині рішення
залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги про
виселення, суд обґрунтовано виходив з
наявності передбачених ст. ст. 386, 391 ЦК
України підстав для виселення
відповідача, оскільки він не є членом
сім'ї ОСОБА_2, мешкає у спірній квартирі
як тимчасовий мешканець,
зареєстрований за іншою адресою,
звільняти добровільно приміщення
відмовився.

Такі висновки суду є правильними,
відповідають фактичним обставинам
справи та нормам матеріального права,
які судом вірно застосовані.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ст. ст. 16, 386 ЦК України
власник має право звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

За правилами ст. 150 ЖК України власник
має право використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Аналогічні вимоги містить ст. 383 ЦК
України.

Відповідно до витягу із Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності ОСОБА_2
є власником спірної квартири (а.с. 6).
Право власності набуто у порядку
спадкування після смерті ОСОБА_4

З підстав, передбачених законом,
відповідач не набув право постійного
користування, а тому проживання
відповідача не обтяжує спадкове майно,
яке набуте позивачем. Судом
встановлено, що в установленому
законом порядку відповідач не набув
право постійного користування у
спірній квартирі, він у квартирі не
зареєстрований, комунальні платежі на
нього не нараховувалися, постійне
місце проживання зареєстровано за
іншої адресою - АДРЕСА_2,відповідачу
належить частка в цій квартирі на праві
власності. Таким чином, спадкодавець не
брала на себе жодних зобов'язань щодо
житлових прав ОСОБА_1 на постійне
проживання у даній квартирі. Його права
є похідними від прав ОСОБА_4 і
припинення права власності особи на
квартиру припиняє і право на
користування квартирою. Однією з
підстав припинення права власності
відповідно до ст. 346 ЦК України є смерть
власника.

З огляду на зазначене, доводи ОСОБА_1
про проживання у квартирі з ОСОБА_4, як і
посилання в скарзі на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 5 грудня 2013 року, не
ставить під сумнів правильність
висновків суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За її змістом не потребують
доказування саме обставини, щодо яких
мав місце спір і які були предметом
судового розгляду. Предметом спору в
справі, за наслідками вирішення якого
ухвалено рішення від 5 грудня 2013 року,
було право ОСОБА_1 на спадкування. При
цьому обставини щодо набуття
відповідачем права користування
житловою площею судом не
досліджувались.

Оскільки встановлено факт порушення
прав власника і об'єктивно існуючих
перешкод у здійсненні ним цих прав,суд
обґрунтовано задовольнив позов.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які б свідчили про порушення норм
матеріального і процесуального права,
які призвели чи могли призвести до
неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: