провадження: 22-ц/796/5346/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Катющенко
В.П.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді -
доповідача: Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Волошиної В.М.

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: позивача _ ОСОБА_3

представника позивача -
ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

представника відповідача -
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 27 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_5 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 6
січня 2013 року приблизно о 17 год. 45 хв. на
регульованому перехресті вулиць
Червоноткацька і Будівельників у м.
Києві сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля «Xonda
CR-V»державний номер НОМЕР_1 під його
керуванням та автомобіля «ЗАЗ Daewoo»
держаний номер НОМЕР_2 під керуванням
водія ОСОБА_5 Винним у зазначеній ДТП
визнано відповідача. В результаті ДТП
йому з вини ОСОБА_5 завдано матеріальну
шкоду у зв'язку з пошкодженням
автомобіля та моральну шкоду.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 27 лютого 2014 року задоволені
частково позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду завдану в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди в сумі 66 970 грн. 80 коп., моральну
шкоду в розмірі 10 000 грн., судовий збір в
сумі 784 грн. 41 коп., а всього 77 755 грн. 21
коп.

В решті позовних вимог -відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

В апеляційній скарзі послався на
порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування обставин справи, що призвело
до неправильного її вирішення.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та його
представник апеляційну скаргу
підтримали і просили рішення скасувати
і ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4
проти задоволення апеляційної скарги
заперечували і просили рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що саме з
вини ОСОБА_5, який керував автомобілем
«ЗАЗ Daewoo» д/н НОМЕР_2, у якій було
пошкоджено належний позивачу
автомобіль «Xonda CR-V» д/н НОМЕР_1. Оскільки
розмір заподіяної шкоди перевищує
визначену в полісі обов'язково
страхування цивільно-правової
відповідальності ОСОБА_5 суму ліміту
страхового відшкодування, тому різниця
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою підлягає стягненню
з винної у ДТП особи - ОСОБА_5

Судом першої інстанції встановлено, що
6 січня 2013 року о 17 годині 45 хвилин на
регульованому перехресті вул..
Червоноткацька - Будівельників у м.
Києві між автомобілем «Xonda CR-V» д/н
НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та
автомобілем «ЗАЗ Daewoo» д/н НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_5 сталася
дорожньо-транспортна пригода.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 25 січня 2013 року ОСОБА_5
визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП та
застосовано адміністративне стягнення
у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. на
користь держави.

На даний час постанова Дніпровського
районного суду м. Києва від 25 січня 2013
року не скасована та набрала законної
сили.

Відповідно до Звіту №027/13 про оцінку
вартості матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу «Xonda CR-V» д/н НОМЕР_1 від 26 лютого
2013 року, складеного ФОП ОСОБА_7,
вартість матеріального збитку
власнику автомобіля «Xonda CR-V» д/н НОМЕР_1
приймається на рівні відновлюваного
ремонту з урахуванням значення ВДВ та
складає 119 437, 52 грн. Також у даному звіті
визначено, що вартість відновлюваного
ремонту автомобіля становить 108 801, 73
грн., втрата товарної вартості 10 635, 79
грн.

Після проведення додаткового огляду,
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 28
травня 2013 року складено звіт № 027-1/13 про
оцінку вартості матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу «Xonda CR-V» д/н НОМЕР_1, як додаток до
звіту №027/13, згідно з висновками якого
вартість матеріального збитку
приймається на рівні вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням значення ВДВ та складає 21905
грн.01 коп.

Приймаючи ці звіти, як належні та
допустимі докази на підтвердження
розміру матеріальної шкоди, яка була
заподіяна відповідачем позивачу, суд
першої інстанції вважав, що ОСОБА_3
заподіяні збитки на суму 116970 грн., що
складається з вартості частково
проведеного відновлювального ремонту
в сумі 82500 грн., збитків пов'язаних з
втратою товарної вартості
пошкодженого транспортного засобу в
сумі 10635 грн.79 коп., витрат за складання
звіту про оцінку вартості
матеріального збитку № 027/13 від 26
лютого 2013 року та № 027-1/13 від 28 травня 2013
року в сумі 1200 грн., витрат на послуги
евакуатора в сумі 730 грн., та витрат, які
позивач має зробити для відновлення
свого порушеного права в сумі 21905 грн.01
коп., що встановлені звітом № 027/13 від 28
травня 2013 року.

У зв'язку з тим, що страховик ОСОБА_5 -
ПрАТ «СК «Лафорт», щодо якого порушено
справу про банкрутство, має
відшкодувати відповідно до лімітів
відповідальності страховика (50 000 грн.)
шкоду, яка була заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
третьої особи ( п.22.1 ст.22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»), суд першої інстанції вірно
вважав, що різниця між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
підлягає стягненню з ОСОБА_5

Позовна заява в частині вимог до
ПрАТ «СК «Лафорт» судом залишена без
розгляду на підставі заяви позивача. Як
пояснила в судовому засіданні
представник ОСОБА_4 на цей час є ухвала
Господарського суду м.Києва про
включення позивача до списку
кредиторів ПрАТ «СК «Лафорт» на суму 50
000 грн.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що суд першої інстанції в
порушення вимог ст.ст.35-36 ЦПК України
розглянув справу без участі ПрАТ «Ск
«Лафорт», яке принаймні мав би залучити
в якості третьої особи, не можуть бути
прийняті в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення,
оскільки позивачем пред'явлені вимоги
до ОСОБА_5 за вирахуванням суми
страхового відшкодування.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на безпідставність включення
до розміру заподіяної матеріальної
шкоди збитків, пов'язаних з втратою
товарної вартості автомобіля, витрат
на складання звітів, витрат на повторні
послуги евакуатора, витрат на
відновлювальний ремонт в майбутньому
підлягають відхиленню з огляду на
встановлені судом обставини та норми
матеріального права.

Відповідно до ст. 1166 майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно із ст.1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки в повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначаються відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Статтею 22 ЦК України визначено, що
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку із знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права ( реальні
збитки).

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивач ОСОБА_3,
автомобіль якого було пошкоджено
внаслідок неправомірних дій
відповідача, вже витратив грошові
кошти в сумі 82500 грн., як передоплату
ремонту автомобіля що
підтверджується чеками № 6283 від 28
лютого 2013 року, № 6865 від 29 квітня 2013
року та актами виконаних робіт від 29
квітня 2013 року на суму 79490 грн.55 коп.,
від 21 травня 2013 року на суму 138 грн.24
коп., від 3 червня 2013 року на суму 2871
грн.21 коп. Крім того, за складання
звітів про оцінку вартості
матеріального збитку позивачем
сплачено грошові кошти в сумі 850 грн., що
підтверджується актом виконаних робіт
за договором № 027/13 від 26 лютого 2013 року
і квитанцією № 027/13 від 14 лютого 2013 року,
та 350 грн. , що підтверджується актом
виконаних робіт за договором № 027-1/13
від 17 травня 2013 року та квитанцією №
027-1/13 від 17 травня 2013 року. Також, ОСОБА_3
сплатив грошові кошти в сумі 730 грн. за
послуги евакуатора, що підтверджується
квитанціями № 006143 від 6 січня 2013 року
на суму 400 грн. та № 006142 від 10 січня 2013
року на суму 330 грн.

Крім того, з огляду на положення
ст.ст.22, 1192 ЦК України до збитків
належить сума в розмірі 21905 грн.01 коп.,
яку позивач мусить витратити для
приведення автомобіля в стан, який
існував до дорожньо-транспортної
пригоди.

Відповідач, заперечуючи визначений
судом загальний розмір матеріальної
шкоди, посилався на не проведення
експертизи в межах цієї справи. Але
будь-яких доказів на спростування
звітів, складених оцінювачем ОСОБА_7,
які суд поклав у основу рішення, не
надав, а самі по собі його пояснення в
цій частині не викликають у суду
сумнівів у правильності таких звітів.

Згідно із ст.ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Суд сприяє
всебічному та повному з'ясуванню
обставин справи, в тому числі сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених законом.

Відповідач своїх заперечень у
належний спосіб не довів, доказів на їх
підтвердження суду не надав. Посилання
відповідача на неможливість надання
первинного висновку про оцінку
вартості матеріальної шкоди,
складеного спеціалістом ОСОБА_10,
спростовується відповіддю останнього
на запит адвоката, зі змісту якого
вбачається, що експерт ОСОБА_10 не
заперечував проти надання копії акту
оцінки колісного транспортного засобу
Хонда СРВ державний номерний знак
НОМЕР_1, але при умові попередньої
оплати вартості даної оцінки ( а.с.217).

За таких обставин, суд першої
інстанції цілком обґрунтовано прийняв
звіти, складені оцінювачем ОСОБА_7,
оцінка вартості матеріальної шкоди
яким проведена з дотриманням Методики
товарознавчої експертизи, та оцінки
дорожніх транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України Фонду державного майна
України від 24 листопада 2003 року №
142/5/2092. До того ж, ОСОБА_5 був присутній 21
лютого 2013 року при огляді пошкодженого
автомобіля ОСОБА_3, будь-яких зауважень
з приводу зазначення в акті
пошкоджених деталей не заявляв (
а.с.30-31). В цьому ж акті особи, які
приймали участь в огляді пошкодженого
автомобіля, ознайомилися з можливістю
проведення додаткового огляду у разі
виявлення дефектів.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правомірно включив
до розміру заподіяної матеріальної
шкоди збитки, пов'язані з втратою
товарної вартості автомобіля.

Пунктом 1.6 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
та Фонду державного майна України від 24
листопада 2003 року № 142/5/2092 визначено, що
величина втрати товарної вартості - це
умовна величина зниження ринкової
вартості колісного транспортного
засобу, відновленого за нормативними
вимогами після пошкодження, порівняно
з ринковою вартістю подібного
непошкодженого колісного
транспортного засобу. Відповідно до
п.8.6,8.6.1 вказаної Методики величина
втрати товарної вартості характеризує
фізичний знос, який виникає у разі
пошкодження колісного транспортного
засобу і відповідного ремонту
унаслідок передчасного погіршення
товарного (зовнішнього) вигляду, а
також унаслідок зниження міцності та
довговічності окремі елементів
складових частин, захисних
властивостей покриттів або
застосування для ремонту складових
частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Величина втрати товарної вартості
нараховується у разі потреби
проведення ремонтних робіт з
відновлення пошкоджених складових
частин усіх типів колісних
транспортних засобів.

Отже, втрата товарної вартості
пошкодженого автомобіля є збитками,
сума яких підлягає стягненню з винної
у ДТП особи - ОСОБА_5

Здійснення позивачем витрат на
послуги евакуатора 6 січня 2013 року в
день пригоди при транспортуванні до
місця стоянки та 10 січня 2013 року до
місця ремонту були необхідними для
відновлення порушеного права позивача,
між порушеним правом та понесеними
позивачем витратами на послуги
евакуатора є прямий
причинно-наслідковий зв'язок, а тому
суд першої інстанції правомірно
зарахував їх до розміру матеріальної
шкоди.

Оцінивши надані сторонами докази з
дотриманням ст.212 ЦПК України, суд
першої інстанції обґрунтованого
дійшов висновку про те, що розмір
матеріальної шкоди складає 66970 грн.80
коп.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди в
сумі 10000 грн., суд виходив з тих
обставин, на які посилався позивач в
своїй позовній заяві, а саме, що
внаслідок ДТП він переніс душевні,
моральні страждання, психоемоційний
стрес, неможливість користуватися
транспортним засобом за власними
потребами та потребами своєї родини.
Крім того, під час ДТП його дітям були
завдані тілесні ушкодження.

Проте з такими висновками суду
погодитися повністю не можна з огляду
на наступне.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відповідно до ч.2 ст.23 ЦК
України може полягати у фізичному
болю, якого завдано фізичній особі -
потерпілому, у душевних стражданнях,
яких зазначала фізична особа у зв'язку
з протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім»ї чи близьких
родичів, у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна, в приниженні
честі, гідності , а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

За загальним правилом, обов'язок
доведення наявності моральної шкоди
покладається на особу, що вимагає її
відшкодування.

Сам факт пошкодження автомобіля
належного позивачу є доказом завдання
моральної шкоди. Довідкою КМКЛШМД
підтверджується, що ОСОБА_3 6 січня 2013
року перебував у лікарні з 22 год.40 хв. по
23 год., де був оглянутий лікарями і йому
встановлений діагноз «забій м'яких
тканин лобної ділянки» (а.с.16).

З урахуванням обставин справи та
доведеності вимог про відшкодування
моральної шкоди, колегія суддів вважає,
що визначений судом першої інстанції
розмір шкоди в сумі 10000 грн. є занадто
завищеним, а тому цю суму слід зменшити
до 3000 грн., що буде відповідати
принципам розумності, справедливості.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо
безпідставності та необґрунтованості
висновків суду першої інстанції щодо
визначення розміру моральної шкоди
заподіяної позивачу заслуговують на
увагу, а рішення суду першої в цій
частині інстанції підлягає зміні.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне виключити із загальної суми
матеріальної шкоди вартість катафоту в
сумі 135 грн. 89 коп. як помилково
включену, проти чого сторони не
заперечували.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 27 лютого 2014 року - змінити,
зменшивши суму матеріальної шкоди, що
підлягає до стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 з 66970 грн.80 коп. до 66834
грн.91 коп. та суму моральної шкоди з 10000
грн. до 3000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: