Справа № 1328/972/2012
Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/1379/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Ясиновській Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 24 грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням частково
задоволено позов прокурора
Шевченківського району м. Львова в
інтересах держави в особі Кабінету
Міністрів України, державного
агентства лісових ресурсів України,
Львівської міської ради до ОСОБА_2,
Брюховицької селищної ради, треті
особи - управління держкомзему у м.
Львів, приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про витребування майна від
добросовісних набувачів.

Витребувано у ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,2300 га кадастровий номер
№:04:003:0063 - державний акт серії ЯЖ
№907036 від 27.01.2009 року та зобов'язано
ОСОБА_2 повернути спірну земельну
ділянку - у розпорядження держави в
особі Кабінету Міністрів України.

Відмовлено в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів
України, державного агентства лісових
ресурсів України, Львівської міської
ради про визнання права власності на
майно

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просять рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні
первинного позову, та задовольнити
зустрічний позов.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
підлягає частковому задоволенню.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що 11.03.2004 року та 18.03.2004
року Брюховицька селищна рада,
розглянувши заяву Державного
лісогосподарського об'єднання
«Львівліс», прийняла рішення №245 та
рішення №263 про вилучення земельних
ділянок, лісів 1 групи, в кварталі 44 з
держлісфонду Брюховицького лісництва
Львівського держлісгоспу загальною
площею 19,1 га і віднесла їх до земель
селища рекреаційного призначення.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 14.02.2005 року, що було
залишено без змін Ухвалою апеляційного
суду Львівської області від 25.04.2005 року,
ухвалою колегії суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного суду
України від 16.08.2005 року та ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 28.10.2009 року, вищевказані рішення
Брюховицької селищної ради були
визнані неправомірними та скасовані.

Рішення Брюховицької селищної ради №245
від 11.03.2004 року та №263 від 18.03.2004 року
були скасовані в судовому порядку,
виходячи із норм законодавства, яке
було чинне станом на дати їх прийняття,
тобто станом на 2004 рік.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 19.11.2004
року, яке було залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду
Закарпатські області від 26.04.2005 року,
зобов'язано Брюховицьку селищну раду
прийняти рішення про продаж ТзОВ
"Нововбуддизайн" земельної ділянки
площею 8,8643 га, в АДРЕСА_1, яку ТзОВ
"Новобуддизайн" орендував для
будівництва дошкілького спортивно -
навчальногоцентру та укласти з ТзОВ
"Новобуддизайн" договір купівлі -
продажу земельної ділянки.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 15.06.2010
року за заявою прокурора Львівської
області про перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 19.11.2004 року скасоване та
закрито провадження по справі у зв'язку
з тим, що відповідач ТзОВ
"Новобуддизайн" було виключене з
Єдиного державного реєстру
підприємств, установ, організацій
України, а це є підставою для закриття
провадження у справі на підставі п.7 ч.1
ст.205 ЦК України в зв'язку з ліквідацією
ТзОВ "Новобуддизайн".

23.10.2008 року Брюховицькою селищною радою
було прийнято рішення №618 «Про
виконання рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 19.11.2004 року», згідно якого
на виконання рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 19.11.2004 року у справі №2-3326/04,
розглянувши матеріали виконавчого
провадження, ст.124 Конституції України,
ст.ст.3, 6, 11-1 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.128
Земельного кодексу України, вирішено
продати ТзОВ "Новобуддизайно" земельну
ділянку площею 8,8643 га, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1, з яких 18000 га
призначено для житлового будівництва,
а 7,0643 га - для будівництва об'єктів
дошкільного спортивно-навчального
центру.

На виконання зазначеного рішення №618
від 23.10.2008 року, 05.11.2008 року між
Брюховицькою селищною радою
(продавець) та ТзОВ "Новобуддизайн"
(покупець) було укладено договір
купівлі - продажу земельної ділянки
загальною площею 8,8643 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, з яких 1,8000 га
призначено для житлового будівництва,
а 7,0643 га - для будівництва об'єктів
дошкільного спортивно-навчального
центру.

В подальшому ТзОВ "Новобуддизайн"
відчужив земельну ділянку площею 1,8000
га для житлового будівництва
(кадастровий номер №:04:003:1605) на
підставі договору купівлі - продажу
земельної ділянки від 25.12.2008 року,
укладеного з покупцями ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8. Згідно договору купівлі
- продажу земельної ділянки від 25.12.2008
року, ОСОБА_2 переходить земельна
ділянка площею 0,2300 га. На підставі
вищевказаного договору ОСОБА_2 27.01.2009
року зареєструвала право власності на
спірну земельну ділянку, оформивши
державний акт на право власності на
неї, а саме площею 0,2300 га - кадастровий
№:04:003:0063 - державний акт серії ЯЖ
№9070036.

Частково задовольняючи позовні вимоги
про витребування майна від
добросовісних набувачів суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
рішення Брюховицької селищної ради від
№618 від 23.10.2008 року не відповідає
вимогам чинного законодавства,
Брюховицька селищна рада не вправі
була відчужувати спірну земельну
ділянку, оскільки не була її власником
та не могла нею розпоряджатися, а
рішення Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 19.11.2004
року було скасовано самим же судом в
порядку встановленої процедури
перегляду судових рішень.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна.

Відповідно до п.п. «а» ст.12 ЗК України
(в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин) до
повноважень селищних рад належить
право розпорядження землями
територіальних громад.

Частиною 1 ст.122 ЗК України визначено, що
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб,
а відповідно до ч. 1 ст.127 ЗК України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень здійснюють продаж
земельних ділянок державної чи
комунальної власності або прав на них
(оренди, суперфіцію, емфітевзису)
громадянам, юридичним особам та
іноземним державам на підставах та в
порядку, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.128 ЗК України
продаж громадянам і юридичним особам
земельних ділянок державної (крім
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації)
та комунальної власності для потреб
визначених цим кодексом провадиться
місцевими державними адміністраціями,
Радою міністрів АР Крим або органами
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень.

Підстави набуття державою права
власності на землю передбачені ч.5 ст.84
ЗК України, а саме: відчуження
земельних ділянок у власників з
мотивів суспільної необхідності та для
суспільних потреб; придбання за
договорами купівлі-продажу, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими
угодами; прийняття спадщини; передачі у
власність державі земельних ділянок
комунальної власності територіальним
громадами; конфіскації земельної
ділянки.

Відповідно до п. 12 розділу Х «Перехідні
положення» ЗК України до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Пунктом 10 розділу Х «Перехідні
положення» Земельного кодексу України
передбачено, що рішення про
розмежування земель державної і
комунальної власності в межах
населених пунктів приймають
відповідні сільські, селищні, міські
ради за погодженням з органами
виконавчої влади, а за межами населених
пунктів - органи виконавчої влади за
погодженням з відповідними органами
місцевого самоврядування.

Яв вбачається з матеріалів справи
розмежування земель державної і
комунальної власності в межах смт.
Брюховичі не проводилося.

Оскільки земельна ділянка загальною
площею 8,8643 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, яка була відчужена
Брюховицькою селищною радою на користь
ТзОВ "Новобуддизайн", на момент
винесення рішення Брюховицькою
селищною радою №618 від 23.10.2008 року та
укладення договору купівлі-продажу
вказаної вище земельної ділянки від
05.11.2008 року знаходилася в межах смт.
Брюховичі, враховуючи те, що
розмежування земель державної і
комунальної власності в смт. Брюховичі
не проводилося, а тому Брюховицька
селищна рада мала повноваження щодо
розпорядження зазначеною земельною
ділянкою, яка знаходиться в межах
населеного пункту, відповідно до п. 12
розділу Х «Перехідні положення» ЗК
України. Крім того, ні прокурором, ні
позивачами не надано доказів того, що
спірна земельна ділянка станом на 2008
рік перебувала у державній власності
та не наведено жодних підстав набуття
державою права власності на земельну
ділянку, які передбачені ч. 5 ст.84 ЗК
України.

Крім того, оспорюване рішення
Брюховицької селищної ради № 618 від
23.10.2008 року було прийнято на виконання
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 19.11.2004 року.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно ст.14 ЦПК України судові
рішення, які набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

За таких обставин, рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
19.11.2004 року, яке набрало законної сили
після його перегляду судом апеляційної
інстанції, підлягало обов'язковому
виконанню Брюховицькою селищною радою.

Вказане судове рішення було скасоване
уже після виконання оспорюваного
рішення Брюховицької селищної ради та
виключно з процесуальних підстав,
оскільки ТзОВ "Новобуддизайн" було
виключено з Єдиного державного реєстру
підприємств, установ, організацій
України, у зв'язку з його ліквідацією.
Тобто рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 19.11.2004 року по суті не
переглядалося і його незаконність в
судовому порядку не встановлена.

Відповідно до ч. 2 ст.388 ЦК України
майно не може бути витребувано у
добросовісного набувача, якщо воно
було придбано у порядку,
встановленому для виконання судового
рішення.

На думку колегії суддів, дана норма
підлягає застосуванню у спірних
правовідносинах, оскільки вона
поширюється не лише на добросовісного
набувача, який безпосередньо набув
майно в порядку, встановленому для
виконання судового рішення, а також на
всіх наступних набувачів майна після
такого придбання, в тому числі, і на
ОСОБА_2

Відповідно до частин 1, 2 ст.149 ЗК
України (в редакції, що діяла на час
прийняття спірного рішення ради)
земельні ділянки, надані у постійне
користування із земель державної та
комунальної власності, можуть
вилучатися для суспільних та інших
потреб за рішенням органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування. Вилучення земельних
ділянок провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
Міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень.

За ст.125 ЗК України (в редакції, що
діяла до 02.05.2009 року) право користування
земельною ділянкою виникало після
одержання її власником або
землекористувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування або укладення
договору оренди, їх державної
реєстрації та встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), а з 02.05.2009 року у
відповідності з Законом України від
05.03.2009 року №1066-V1 право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту реєстрації цих прав.

Згідно частини 2 ст.152 ЗУ України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Тобто, вимагати захисту порушених прав
на землю має право власник чи
користувач земельної ділянки, чиї
права на землю оформлені та
зареєстровані у встановленому
законодавством порядку. Вилучення
земельних ділянок також здійснюється
за згодою землекористувача, право
користування якого оформлене та
зареєстроване у встановленому
законодавством порядку.

На час прийняття Брюховицькою селищною
радою спірного рішення №619 від 23.10.2008
року у останньої не виникло обов'язку
щодо отримання згоди Брюховицького
лісництва чи Державного
лісогосподарського об'єднання
"Львівліс", як у належних
землекористувачів, на вилучення
земельної ділянки.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема, із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ст.387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до приписів ст.330 ЦК України
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст.388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Частиною 1 ст.388 ЦК України
передбачено, що якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно: було
загублене власником або особою, якій
він передав у володіння; було викрадене
у власника або особи, якій він передав
майно у володіння; вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

Таким чином, право на витребування
майна у добросовісного набувача має
саме власник (чи особа, яка має речове
право на майно) і в тому випадку, коли
майно перебувало безпосередньо у його
володінні або особи, якій він передав
майно у володіння, та вибуло з такого їх
володіння не з їхньої волі. Крім того,
зазначена норма підлягає застосуванню
у випадку придбання майна в особи, яка
не мала права його відчужувати.

Колегія суддів вважає, що оскільки
право розпорядження спірною земельною
ділянкою належало Брюховицькій
селищній раді, тому ТзОВ
"Новобуддизайн" правомірно набуло
спірну земельну ділянку. Надалі,
оскільки ТзОВ "Новобуддизайн" було
наділене всіма повноваженнями
власника, у зв'язку з чим мало право
відчужувати майно, яке на час вчинення
правочину було його власністю та
набуте ним на законних підставах, тому
ОСОБА_2 є добросовісним набувачем
частини спірної земельної ділянки
загальною площею 0,2300 га в районі
АДРЕСА_1.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для витребування у ОСОБА_2
земельної ділянки загальною площею 0,2300
га в районі АДРЕСА_1. В відтак рішення в
цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Що стосується зустрічного позову, то
право власності ОСОБА_2 на земельну
ділянку площею 0,2300 га в районі АДРЕСА_1
на час подачі позову до суду вже було
зареєстровано за останньою у
встановленому законом порядку, що
підтверджується державними актами на
право власності на земельні ділянки, а
відтак немає підстав для задоволення
позову про визнання права власності на
вищезгадане майно.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,
-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 24 грудня 2013 року в
частині задоволення позову прокурора
Шевченківського району м. Львова в
інтересах держави в особі Кабінету
Міністрів України, державного
агентства лісових ресурсів України,
Львівської міської ради до ОСОБА_2,
Брюховицької селищної ради, треті
особи - управління держкомзему у м.
Львів, приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про витребування майна від
добросовісних набувачів - скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін , а
апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий:

Судді: