Справа № 305/317/14-ц
Провадження по справі 2/305/293/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е
Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2014 року Рахівський
районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої - судді Бліщ
О.Б.

при секретарі - Вербещук
В.А.

з участю: представників позивача -
ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3

представника
відповідачки - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
виконавчого комітету Водицької
сільської ради, Рахівського району,
Закарпатської області, Водицької
сільської ради, Рахівського району,
Закарпатської області, ОСОБА_3 про
скасування рішення виконавчого
комітету Водицької сільської ради та
визнання нечинним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, -

В С
Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом
до виконавчого комітету Водицької
сільської ради, Рахівського району,
Закарпатської області, Водицької
сільської ради, Рахівського району,
Закарпатської області, ОСОБА_3 про
скасування рішення виконавчого
комітету Водицької сільської ради та
визнання нечинним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно.

В обгрунтування позову зазначив,
що після смерті його батька, ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилося
спадкове майно - житловий будинок
АДРЕСА_2.

При житті його батько вчинив
заповітне розпорядження, за яким все
своє майно, в тому числі і житловий
будинок АДРЕСА_2 (355) заповів ОСОБА_5

Вважає, що у відповідності до
ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963
року) після смерті батька він спадщину
прийняв, оскільки і по сьогоднішній
день зареєстрований в зазначеному
житловому будинку, та на час смерті
батька постійно з ним проживав.

Однак, незважаючи на факт
прийняття ним спадщини після смерті
батька, виконавчий комітет Водицької
сільської ради Рахівського району,
Закарпатської області, 27 січня 2011 року
прийняв рішення №03 "Про оформлення
права власності", яким вирішив
зареєструвати будинок, що
розташований в АДРЕСА_2, в цілому, за
ОСОБА_7, та 01 березня 2011 року, виконавчий
комітет Водицької сільської ради,
Рахівського району, Закарпатської
області, на підставі оскаржуваного
рішення, видав ОСОБА_7 свідоцтво про
право власності на нерухоме майно.

ОСОБА_7, який являється рідим
братом позивача, за час свого життя,
заповів зазначений житловий будинок
ОСОБА_3.

Враховуючи той факт, що на час видачі
оскаржуваного рішення та свідоцтва про
право власності на нерухоме майно, він
являвся спадкоємцем за заповітом, тому
прийняття оскаржуваного рішення
порушує його право власності на
нерухоме майно, а саме на спадковий
будинок.

З підстав, наведених вище, просив суд
винести рішення, яким скасувати
рішення виконавчого комітету
Водицької сільської ради, Рахівського
району, Закарпатської області за №03
від 27 січня 2011 року "Про оформлення
права власності" та визнати нечинним
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 01.03.2011 року серії САЕ
№022012 на ім`я ОСОБА_7.

Представники позивача - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали, покликаючись на
доводи наведені в позовній заяві,
просять позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали, просять в
задоволенні позовних вимог відмовити
покликаючись на доводи наведені в
запереченні, що додані до матеріалів
справи.

Представник виконкому Водицької
сільської ради в судове засідання не
з`явився, сільський голова Ватрала І.І.
надав суду заяву, в якій просить дану
справу розглянути без участі
представника сільської ради, позовні
вимоги визнає.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ствердили, що
були знайомі з ОСОБА_6, який помер в
ІНФОРМАЦІЯ_1. Їм відомо, що з ним в
будинку постійсно проживав син ОСОБА_7,
який залишився там проживати і після
смерті ОСОБА_6 ОСОБА_5 вони взагалі не
знають, оскільки він ні з батьком, ні в
спадковому будинку в селі не проживав
та не проживає там тепер.

Суд, заслухавши учасників судового
розгляду, свідків, дослідивши
матеріали справи та перевіривши їх
доказами прийшов до наступного
висновку.

Основними позовними вимогами позивача
являються вимоги про скасування
рішення виконавчого комітету
Водицької сільської ради Рахівського
району, Закарпатської області № 03 від 27
січня 2011 року «Про оформлення права
власності» та визнання не чинним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 01.03.2011 року серії САЕ
№ 022012, виданого на ім'я ОСОБА_7.

Позивач зазначає, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька, ОСОБА_6,
залишилося спадкове майно, яким
являється житловий будинок АДРЕСА_2.

За свого життя батько позивача вчинив
заповітне розпорядження, за яким все
своє майно, в тому числі, зазначений
житловий будинок заповів йому, ОСОБА_5.

У відповідності із ст.ст.548-549 ЦК України
(в ред. 1963 р.), як зазначається позивачем
у позовній заяві, він прийняв спадщину,
оскільки зареєстрований по
сьогоднішній день у спадковому
житловому будинку, а на час смерті
батька постійно з ним проживав.

З посиланням на статті 16, 21 ЦК України,
згідно яких суд визнає незаконними та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом місцевого
самоврядування, позивач просить
поновити строк позовної давності
звернення до суду за захистом
порушеного права, скасувати рішення
виконавчого комітету та визнати не
чинним свідоцтво про право на спадщину
за заповітом.

У відповідності до частини 2 статті 59
ЦПК України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Позивач просить скасувати (визнати не
чинним) рішення органу місцевого
самоврядування, на підставі якого
видано правовстановлюючий документ
ОСОБА_3, не наводячи правових підстав та
обґрунтованих доводів набуття ним
суб'єктивного права на предмет спору,
заявляючи лише про ймовірне набуття
ним права на спірне майно, доводи та
обґрунтування яких можуть
застосовуватися лише у тих випадках,
коли буде доведено існування самого
суб'єктивного цивільного права
позивача на предмет спору і доведено
ним факт його порушення або
оспорювання.

Якщо ж при розгляді справи буде
встановлено, що у позивача немає
суб'єктивного права, про захист якого
він просить, або ж воно не порушувалось
чи не оспорювалось, суд повинен
відмовити в позові, у зв'язку із
безпідставністю матеріально-правової
вимоги, заявленої позивачем.

В липні місяці 2012 року позивач вже
звертався до суду першої інстанції із
позовом про визнання заповіту від
29.10.2007 року, складеного від імені ОСОБА_7
на ім'я ОСОБА_3, недійсним.

В результаті розгляду даної справи
судом було винесено рішення від 04.12.2012
року (справа № 2/709/1058/2012) про відмову
ОСОБА_5 у задоволенні цивільного позову
про визнання заповіту недійсним,
пред'явленим до ОСОБА_3 та Водицької
сільської ради Рахівського району,
Закарпатської області.

Рішення в порядку статті 223 ЦПК України
набуло законної сили і у відповідності
до статті 61 цього ж Кодексу України є
підставою звільнення від доказування
обставин, встановлених судовим
рішенням у даній цивільній справі, що
набрало законної сили, такі обставини
не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Такі рішення мають силу
преюдиції, тобто силу встановленого
процесуальним законом правила
(нетипового нормативного припису)
звільнення від доказування обставин,
встановлених в мотивувальній частині
рішення суду у цивільній,
господарській, адміністративній
справі, при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлено ці обставини.

Дані обставини, які спростовують
доводи позовної заяви, встановлені та
підтверджені і рішенням Рахівського
районного суду Закарпатської області
від 02.04.2013 року (справа № 305/282/13-ц,
провадження № 2/305/339/13), винесеним за
позовом ОСОБА_3 до Водицької сільської
ради Рахівського району, Закарпатської
області, третя особа - ОСОБА_5 про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини.

Рішення суду набуло законної сили в
силу приписів статті 223 ЦПК України, на
спадкове майно видано свідоцтво про
право власності на ім'я ОСОБА_3, копії
яких додані до матеріалів цивільної
справи.

У відповідності до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності,
виданого 17.01.2014 року Державною
нотаріальною конторою, гр-ка ОСОБА_3
являється власником в цілій частині
житлового будинку АДРЕСА_2.

Право власності на дане нерухоме майно
відповідачем, ОСОБА_3, реалізовано в
порядку спадкування за заповітом, який
на даний час є дійсним, про що свідчать
копії судових рішень, доданих до
матеріалів справи.

Посилання позивача на обставини
недійсності рішення органу місцевого
самоврядування про визнання за особою
права власності та визнання не чинним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно з тих підстав, що ним,
позивачем, було прийнято спадщину в
порядку спадкування за заповітом, є
безпідставним та неаргументованим з
наступних міркувань.

У відповідності до статті 525 ЦК України
(в ред.1963 р.) (надалі - Кодексу) часом
відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця, а при оголошенні
його померлим - день, зазначений в
статті 21 цього Кодексу. Спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємство за законом має місце, коли
і оскільки воно не змінено заповітом.

Якщо немає спадкоємців ні за законом,
ні за заповітом, або жоден з
спадкоємців не прийняв спадщини, або
всі спадкоємці позбавлені заповідачем
спадщини, майно померлого за правом
спадкоємства переходить до держави
(стаття 524 Кодексу).

У відповідності до статті 548 Кодексу
законодавець передбачив, що для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Разом з тим, положеннями статті 549
Кодексу законодавець надав вичерпний
перелік дій, які свідчать про прийняття
спадщини: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач, ОСОБА_5, жодної із дій,
передбачених статтею 549 Кодексу, які б
свідчили про прийняття ним спадщини, не
вчинив, оскільки, протягом
шестимісячного строку після відкриття
цієї спадщини не подав до нотаріальної
контори заяви про її прийняття та не
вступив фактично в оперативне
управління та володіння спадковим
майном.

Заява позивача про те, що він прийняв
спадщину так як зареєстрований у
спадковому будинку і на час смерті
спадкодавця проживав з ним разом, не
являється доказом прийняття ним
спадщини та спростовується доказами,
наданими самим же позивачем, так як вже
з 25 квітня 1997 року він проживав за
адресою: АДРЕСА_1, тоді як спадщина
відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після відкриття спадщини позивач у
спадковому будинку не залишився
проживати. Натомість, у спадковому
будинку залишився проживати, а отже
прийняв спадщину в порядку статті 549
Кодексу його рідний брат, ОСОБА_7, що
встановлено рішенням судів, доданих до
матеріалів даної цивільної справи а
також показами свідків ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, які в судовому засіданні
ствердили, що до дня смерті ОСОБА_6, та
після його смерті, в спадковому будинку
з ним постійно проживав син ОСОБА_7.

У відповідності до частин 3-4 статті 61
ЦПК України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Отже, в даному випадку позивач не
скористався своїм правом на прийняття
у встановленому законодавством
порядку спадщини після її відкриття, що
залишилася після смерті його батька,
він є особою, яка таку спадщину не
прийняла, у зв'язку із чим відсутнє його
суб'єктивне право на спадкове майно,
відносно якого було винесено рішення
органом місцевого самоврядування, а
отже, відсутнє порушення суб'єктивного
права позивача та наявна підстава у
відмові у задоволенні цивільного
позову за безпідставності
матеріально-правової вимоги.

Позивач всупереч вимогам ст.60 ЦПК
України не доводить ті обставини, на
які він посилається, як на підставу
своїх вимог у передбачений законом
спосіб, у зв'язку із чим у позові слід
відмовити.

Крім того, прямим доказом та
беззаперечним свідченням того, що
позивачем з безпідставних причин не
прийнято спадщину в порядку
спадкування за заповітом після смерті
свого батька, ОСОБА_6, є рішення
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 04.12.2012 року
(справа № 709/2476/2012), згідно якого судом
відмовлено у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
Водицької сільської ради Рахівського
району, Закарпатської області про
визнання заповіту недійсним, де він
ОСОБА_5 намагався в судовому порядку
визнати недійсним заповіт, згідно
якого спадкодавець, ОСОБА_7, все своє
майно, в тому числі, житловий будинок
АДРЕСА_2, власником якого він являвся в
порядку спадкування за законом після
смерті батька, ОСОБА_6, заповів ОСОБА_3.

В даному випадку ОСОБА_5 не порушував
перед судом питання про скасування
рішення органу місцевого
самоврядування та визнання не чинним
свідоцтва про право власності на
спадкове майно, які є предметом даного
судового спору, не ставив перед судом
вимогу визнання за ним права власності
в порядку спадкування за заповітом на
спірне спадкове майно, а просив лише
визнати недійсним заповіт, який
складено від імені його брата, ОСОБА_7,
на користь спадкоємця, ОСОБА_3.

Таким чином, дані обставини являються
ще одним доказом безпідставності та
необґрунтованості заявленого
цивільного позову.

У відповідності до частини і статті 88
ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Тому слід
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1000
грн. судових витрат, що становить
витрати за надання правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 10, 11, 58, 60, 88,
131, 209, 212- 215, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
до виконкому Водицької сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області, Водицької сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області, ОСОБА_3 про скасування рішення
виконкому Водицької сільської ради та
визнання нечинним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно - відмовити
вцілому.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
1000 (одну тисяу) гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржено у судову
палату з цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області через
Рахівський районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: Бліщ О.Б.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного
суду: Бліщ О.Б.