АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3899/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л. Г. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 50
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю.,Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 березня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про
утримання аліментів на час навчання, -

В С Т А Н ОВ И Л А :

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська з позовом до
ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дочки, яка продовжує
навчання. Від сплати судового збору
звільнена відповідно вимог чинного
законодавства.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивачка посилається на те, що з
відповідачем перебуває у
зареєстрованому шлюбі, який на
теперішній час розірвано. На даний час
сторони проживають окремо один від
одного. Від спільного життя мають дочку
- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає
разом з позивачкою. В свідоцтві про
народження дитини відповідач
записаний батьком дитини. Дочка є
студенткою, навчається на денній формі
навчання в Національному гірничому
університеті, у зв'язку з чим коштів у
позивачки на утримання доньки не
вистачає. Відповідач матеріальну
допомогу на утримання дочки надає в
добровільному порядку, однак не
регулярно та у недостатньому розмірі.
У зв"язку з чим, просила стягнути з
відповідача аліменти на утримання
повнолітньої дочки, яка продовжує
навчання у розмірі 1000 грн. щомісячно.

В ході розгляду справи, у судовому
засіданні, позивачка зменшила позовні
вимоги та просила стягувати аліменти у
розмірі 800 гривень щомісячно.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 березня 2014 року позов задоволено
частково, стягнуто на користь
позивачки з відповідача аліменти на
утримання повнолітньої дочки, яка
продовжує навчання у розмірі 500 гривень
щомісяця до закінчення навчання - 30.06.2016
року, починаючи стягнення з 20.01.2014 року.
Вирішено питання щодо судових витрат.

У апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати,
оскільки рішення суду першої інстанції
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач -
ОСОБА_2, є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується копією свідоцтва
про народження серії НОМЕР_1 від 06
червня 1995 року, актовий запис № 612 від
06.06.1995 року (а.с.6).

За виконавчим листом від 19.10.2001 року
відповідач сплачував аліменти на
утримання доньки до її повноліття -
23.05.2013 року (а.с.8).

Відповідно до довідки №14/02 - 2748 від 09
жовтня 2013 року, підтверджено, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається на денній формі
навчання в Національному гірничому
університеті, за держбюджетом.
Зарахована з 01.09.2012 року, передбачене
закінчення навчання - 30.06.2016 року (а.с.7).

В суді першої інстанції було
встановлено, і дана обставина не
заперечувалась сторонами у справі, що
ОСОБА_4 отримує стипендію у розмірі
приблизно 800 грн. на місяць.

Підставами для часткового
задоволення позовних вимог позивачки
було те, що на теперішній час
відповідач не надає матеріальну
допомогу на утримання дитини, що
продовжує навчання, а ОСОБА_4 отримує
стипендію щомісячно близько 800 грн.
Крім того, судом першої інстанції було
зазначено, що доказів, які б свідчили
про матеріальну неспроможність
відповідача надавати матеріальну
допомогу доньці, яка продовжує
навчання, суду не надано, а інші
посилання, суд розцінив як ухилення
відповідача від обов'язків,
передбачений ст. 199 СК України.

Так, згідно ч.1 ст. 199 СК якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Пленум Верховного Суду України
надав роз'яснення щодо підстав
виникнення обов'язку батьків по
утриманню своїх повнолітніх дітей, які
продовжують навчання.

Так, відповідно до п. 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: 1) досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; 2) продовження ними
навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; 4) наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України
суд, під час ухвалення рішення, серед
інших питань, вирішує чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Обов'язок з доведення вказаних
обставин, як це передбачено ч.1 ст. 60 ЦПК
України, покладається на ту сторону,
яка посилається на них як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Як встановлено у суді апеляційної
інстанції, та підтверджено наданими
доказами, відповідач ОСОБА_2 офіційно
не працює з 13.07.2009 року, що підтверджено
копією наданої суду трудової книжки
(а.с.23). Однак, є працездатною особою, а
факт відсутності відмітки про
реєстрацію місця його проживання, і як
наслідок, його не працевлаштування та
не можливість отримати статус
безробітного, не є підставою для
прийняття доводів апеляційної скарги у
цій частині.

Колегія суддів вважає, що
заслуговують уваги доводи відповідача,
що судом першої інстанції безпідставно
не було прийнято докази щодо
добровільної сплати ним матеріальної
допомоги на утримання дочки. А саме, як
вбачається з наданих суду апеляційної
інстанції копій розписок, що
власноручно здійснені позивачкою,
остання особисто отримала від
відповідача 09.06.2012 року грошові кошти у
розмірі 3 300 грн. на навчання дочки
(а.с.24), крім того, згідно до розписки від
13.02.2013 року позивачкою отримано від
відповідача на утримання дочки
аліменти у розмірі 750 грн. за січень,
лютий, березень 2013 року (а.с.25); згідно
до розписки від 13.04.2013 року позивачкою
отримано від відповідача на утримання
дочки аліменти у розмірі 750 грн. за
квітень, травень, червень 2013 року (а.с.25);
згідно до розписки від 11.10.2013 року
позивачкою отримано від відповідача на
утримання дочки аліменти у розмірі 750
грн. за липень, серпень, вересень 2013
року (а.с.26); згідно до розписки від
11.10.2013 року позивачкою отримано від
відповідача на утримання дочки
аліменти у розмірі 750 грн. за жовтень,
листопад грудень 2013 року (а.с.26), а із
зазначеним позовом позивачка
звернулась 20 січня 2014 року.
Вищевказане свідчить про
необґрунтованість висновків суду
першої інстанції щодо ненадання
відповідачем матеріальної допомоги на
утримання дочки, яка продовжує
навчання. А відтак, колегія суддів
вважає обґрунтованими доводи апелянта
у цій частині та приймає їх, однак
вважає, що зазначене не може бути
підставою для скасування по суті
вірного рішення.

Однак, колегія суддів, вважає, що
зазначене свідчить про наявність у
відповідача певного матеріального
забезпечення.

Перевіряючи доводи апелянта щодо
матеріального стану позивачки, колегія
суду встановила, що остання офіційно не
працює, фіксованої заробітної плати не
отримує, матеріальне забезпечення для
сім»ї має лише з власного городу і в
середньому, її місячний дохід,
становить - 800-1000 грн. та залежить від
сезону.

Як пояснила у судовому засіданні третя
особа - ОСОБА_4, саме повнолітня донька
відповідача, вона дійсно потребує
матеріальної допомоги від батька у
зв»язку з навчанням, оскільки їх з
матір»ю сукупних дохід у місяць
складає приблизно 1800-1900 грн., який
складається з її стипендії та доходу
матері від продажу городини, що не дає
достатнього рівня матеріального
забезпечення. Вважає, що батько має
можливість надавати їй матеріальну
допомогу, але не бажає та зазначила, що
з січня 2014 року він дійсно перестав
взагалі таку допомогу надавати.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів погоджується з вимогами
позивачки щодо наявності потреби в
матеріальній допомозі від відповідача
у зв'язку з навчанням їх повнолітньої
дочки і матеріалами справи не
спростовано таку потребу.

Отже, на підставі викладеного,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку щодо часткового задоволення
позовних вимог позивачки, саме в межах
їх доведеності та відповідності
обставинам справи, а тому оскаржуване
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Інші доводи скарги не є суттєвими і не
дають підстав для скасування чи зміни
рішення суду.

Враховуючи викладене та конкретні
обставини справи, колегія апеляційного
суду вважає, що рішення суду першої
інстанції відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права,
згідно до вимог ст. 308 ЦПК України
правових підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, а тому, доводи апеляційної
скарги підлягають відхиленню, а
рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді