У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 18 червня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Державного підприємства «Житловик»
Відкритого акціонерного товариства
«Житомирінвест» до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи: ОСОБА_6, Сектор служби
громадської імміграції і реєстрації
фізичних осіб Корольовського РВ УМВС
України в Житомирській області про
визнання такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням, за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: Державне підприємство
«Житловик» Відкритого акціонерного
товариства «Житомирінвест», Сектор
служби громадської імміграції і
реєстрації фізичних осіб
Корольовського РВ УМВС України в
Житомирській області, ОСОБА_7 про
визнання такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням та
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_8,
треті особи: ОСОБА_7, Державне
підприємство «Житловик» Відкритого
акціонерного товариства
«Житомирінвест», Служба у справах
дітей Житомирської міської ради про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням і виселення, за
касаційною скаргою ОСОБА_9 в інтересах
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 26 листопада 2012 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 05 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2009 року ОСОБА_6 звернулась
до суду з позовом, у якому просила
визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що
втратили право користування АДРЕСА_1 та
зняти відповідачів з реєстрації за
вказаною адресою.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
проживає у спірному жилому приміщенні
на підставі ордера від 14 грудня 2006 року.

Окрім неї у кімнаті також
зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які
протягом 10 років там не проживають.

Посилаючись на те, що реєстрація
відповідачів порушує її право
користуватися зазначеним вище житлом,
просила позов задовольнити.

У лютому 2010 року Державне підприємство
«Житловик» Відкритого акціонерного
товариства «Житомирінвест» (далі - ДП
«Житловик» ВАТ «Житомирінвест»)
звернулося з позовом, у якому також
просило визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5
такими, що втратили право на
користування АДРЕСА_1, зобов'язати
Сектор СПРФО Корольовського РВ УМВС
України в Житомирській області зняти
їх з реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог зазначало,
що відповідачі зареєстровані, проте не
користуються спірним жилим
приміщенням понад 10 років без поважних
причин, добровільно знятись з
реєстрації не бажають.

У червні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом, у якому просила усунути
перешкоди у користуванні АДРЕСА_1,
виселити з неї ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та
зняти їх з реєстрації за вказаною
адресою.

Зазначала, що спірне жиле приміщення їй
було надано як службове на період
роботи в Житомирській обласній дитячій
лікарні з 1985 року до 2007 року.

З березня 2000 року вона проживала в
АДРЕСА_2 разом із матір'ю, яка через
похилий вік і тяжкий стан здоров'я
потребувала догляду та утримання.

Повернувшись на роботу після
відпустки, у якій вона перебувала по
догляду за дитиною віком до 6 років,
дізналась, що у спірній кімнаті
проживає ОСОБА_6 з неповнолітньою
донькою.

Посилаючись на те, що не має доступу до
свого законного житла, просила
задовольнити позов.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира
Житомирської області від 26 листопада
2012 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 05 лютого 2014 року, позовні
вимоги ДП «Житловик» ВАТ
«Житомирінвест» та ОСОБА_6 задоволено
частково.

Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що
втратили право користування АДРЕСА_1.

У решті позову ДП «Житловик» ВАТ
«Житомирінвест» та ОСОБА_6, а також у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл удових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 через
представника ОСОБА_9, та ОСОБА_5 просять
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення, яким відмовити ДП «Житловик»
ВАТ «Житомирінвест» та ОСОБА_6 у
задоволенні їх позовів та задовольнити
її позов, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовів ОСОБА_6
та ДП «Житловик» ВАТ «Житомирінвест»,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що оскільки ОСОБА_4 з жовтня 2000
року в спірному жилому приміщенні не
проживає, комунальні послуги та
витрати з його утримання не сплачує,
то згідно статей 71, 72 ЖК України вона
втратила право користування ним.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні
позову, суди зазначили, що ОСОБА_6
правомірно проживає у АДРЕСА_1, а тому
відсутні підстави для її виселення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суди першої
та апеляційної інстанцій з урахуванням
встановлених обставин справи, а також
за відсутності доказів про те, що
спірне жиле приміщення мало статус
службового і що ОСОБА_4 поселялась саме
в службове житло на підставі
спеціального ордера, обґрунтовано
дійшли висновку про відмову останній у
задоволенні позову та про часткове
задоволення позовів ОСОБА_6 та ДП
«Житловик» ВАТ «Житомирінвест».

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 в інтересах
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити, рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 26 листопада 2012 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 05 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова