АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Оболонського районного суду
міста Києва від 15 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом, уточнивши який
зазначив, що надав відповідачу у позику
22 квітня 2011 року 3420 євро, а 09 жовтня 2012
року 11214 доларів США про що відповідач
склав письмові розписки.

Відповідач не повернув борг, тому
позивач просив стягнути із відповідача
на свою користь: 65 172.44 грн. боргу за
розпискою від 22.04.2011 року та 139 681.64 грн.
за розпискою від 09 жовтня 2012 року,
судові витрати покласти на
відповідача.(а.с.1-11, 34-36)

Відповідач проти позову заперечував.

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 15 травня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики задоволено. (а.с.42-44)

В апеляційній скарзі відповідач
посилався на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просив рішення суду скасувати,
ухвалити нове про часткове задоволення
позовних вимог і стягнення на користь
позивача 31960 грн. боргу. На
обґрунтування скарги зазначив, що суд
не з'ясував обставин та доказів, якими
відповідач обґрунтовував заперечення
проти заявленого позову, не допитав
свідків і дійшов помилкового висновку
про задоволення позову.(а.с. 46-51)

В судовому засіданні ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_3 підтримали
скаргу і просили її задовольнити,
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4
заперечували проти скарги і просили її
відхилити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи сторін, скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку саму суму коштів
(суму позики).

Згідно до ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного
кодексу України, позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Договір позики вважається
безпроцентним, якщо він укладений між
фізичними особами на суму, яка не
перевищує п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін (ч. 2
ст. 1048 ЦК України).

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти в
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку,
встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК
України). Якщо інше не встановлено
договором або законом (наприклад, якщо
договір позики відповідає ознакам
безпроцентного договору), позикодавець
має право на одержання ще і процентів
від суми позики. У разі коли договором
не встановлено їх розмір, розмір
процентів визначається на рівні
облікової ставки Національного банку
України (ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу, тобто суму боргу, а також 3 %
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Проценти річних, про які йдеться у
частині другій статті 625 ЦК України,
необхідно відрізняти від процентів за
користування чужими коштами,
передбачених статтею 536 названого
Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання і одночасно
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, тобто
зобов'язанням сплатити кошти, тоді як
проценти, зазначені у статті 536 ЦК
України, - це плата за користування
чужими коштами.

Тому, зокрема, якщо в законі або в
укладеному сторонами договорі
передбачено розмір процентів за
користування чужими коштами (стаття 536
ЦК України), то це не позбавляє
кредитора права звернутися до боржника
з позовом про стягнення як зазначених
процентів, так і трьох процентів річних
(якщо інший їх розмір не передбачено
договором або Законом) - за наявності
порушення боржником грошового
зобов'язання.

Судом встановлено, що 22 квітня 2011 року
ОСОБА_1 надав розписку про те, що
отримав у позику від ОСОБА_2 3420 євро із
зобов'язанням повернути ці кошти 22
травня 2011 року.(а.с. 8)

09 жовтня 2012 року ОСОБА_1 надав розписку
про те, що отримав у позику від ОСОБА_2
11214 доларів США із зобов'язанням
повернути ці кошти до 15 грудня 2012
року.(а.с. 9)

Факт складання цих розписок, їх
підписання та отримання за ними грошей
ОСОБА_1 не заперечував.

До суду не надано доказів на
підтвердження виконання відповідачем
ОСОБА_1 боргових зобов'язань і
повернення грошей ОСОБА_2 як це
передбачено ст. 545 ЦК України. З цих
підстав колегія суддів відхилила
посилання апелянта на необхідність
виклику та допиту свідків.

За таких обставин та з огляду на
положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
із відповідача на користь позивача за
договором позики від 22 квітня 2011 року -
54823.60 грн. сума основного боргу(3420 євро х
16.03 грн. встановлений НБ України курс
євро відносно гривні 13.05.2013 року) та за
договором позики від 09 жовтня 2012 року -
130 643.10 грн. сума основного боргу(11214
доларів США х 11.65 грн.. встановлений НБ
України курс долара США відносно
гривні 13.05.2013).

Оскільки сума позики за договорами від
22 квітня 2011 року та від 09 жовтня 2012 року
складала 3420 євро та 11214 доларів США, що
перевищує п'ятдесятикратний розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а вищенаведені розписки не
містять умов безпроцентної позики,
підстав вважати зазначені договори
позики безпроцентними немає.

За таких обставин та з огляду на
положення ст. 536, ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК
України колегія суддів погодилась із
висновком районного суду, що за
користування чужими грошовими коштами
ОСОБА_1 зобов'язаний сплатити ОСОБА_2
проценти. Оскільки розмір процентів
сторонами не встановлювався, то такий
розмір має бути визначений на рівні
облікової ставки Національного банку
України.

Уточнивши позовні вимоги, позивач їх
збільшив лише в частині стягнення сум
основного боргу, перерахованих в
гривні за курсом НБ України станом на 13
травня 2014 року. В частині вимог про
стягнення процентів за користування
коштами та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК
України позивач вимоги не збільшував
та виходив в розрахунку з менших сум
основного боргу визначених станом на 22
квітня 2011 року та 09 жовтня 2012 року.(а.с.
34-36)

Так, за розпискою від 22 квітня 2011 року
позивач визначив суму основного боргу
в розмірі 39740.40 грн. (3420 євро х 11.62 грн..
встановлений НБ України курс євро
відносно гривні станом на 22.04.2011 року)
та за розпискою від 09 жовтня 2012 року
позивач визначив суму основного боргу
в розмірі 89 599.86 грн.(11214 доларів США х 7.99
грн.. встановлений НБ України курс
долара США відносно гривні станом на
09.10.2012 року).(а.с. 1-11, 34-36)

Такий розрахунок процентів та пені
нарахованих від сум основного боргу
визначених станом на 22 квітня 2011 року
та 09 жовтня 2012 року не суперечить
чинному законодавству, а саме:

- за розпискою від 22.04.2011 року:

2 890.71 грн. 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК
України(39740.40 грн. х 3% : 365 днів х 885 днів
період прострочення з 23.05.2011 року до
24.10.2013 року),

2 835.18 грн. (39740.40 грн. х 7.75% ставка НБ
України : 365 днів х 336 днів) проценти за
користування коштами у період з 22.04.2011
року до 23.03.2012 року,

3625.63 грн. (39740.40 грн. х 7.5% ставка НБ
України : 365 днів х 444 днів) проценти за
користування коштами у період з 23.03.2012
року по 10.06.2013 року,

487.77 грн. (39740.40 грн. х 7.0% ставка НБ
України : 365 днів х 64 дні) проценти за
користування коштами у період з 10.06.2013
року по 13.08.2013 року,

509.55 грн. (39740.40 грн. х 6.5% ставка НБ
України : 365 днів х 72 дні) проценти за
користування коштами у період з
13.08.2013року по 24.10.2013 року;

- та за розпискою від 09 жовтня 2012 року:

2297.68 грн. 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК
України(89599.86 грн. х 3% : 365 днів х 312 днів
період прострочення з 16.12.2011 року до
24.10.2013 року),

4492.27 грн. (89599.86 грн. х 7.5% ставка НБ
України : 365 днів х 244 днів) проценти за
користування коштами у період з 09.10.2012
року по 10.06.2013 року,

1099.75 грн. (89599.86 грн. х 7.0% ставка НБ
України : 365 днів х 64 днів) проценти за
користування коштами у період з 10.06.2013
року по 13.08.2013 року,

1148.84 грн. (89599.86 грн. х 6.5% ставка НБ
України : 365 днів х 72 днів) проценти за
користування коштами у період з 13.08.2013
року до 24.10.2013 року.

Таким чином заборгованість за
договором позики від 22 квітня 2011 року
складає 65 172.44 грн. та за договором
позики від 09 жовтня 2011 року - 139681.64 грн.,
а всього на суму 204 854.08 грн.

Судом встановлено і відповідач не
заперечував порушення вищезазначених
строків погашення заборгованості за
договорами позики.

Тому висновок районного суду про
підставність заявлених вимог про
стягнення із відповідача на користь
позивача 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625
ЦК України колегія суддів визнала
обґрунтованим.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позову. Доводи апелянта
щодо незаконності судового рішення в
частині стягнення боргу за договорами
позики не спростовують вищевказаних
висновків суду, тому колегія суддів їх
відхилила.

Проте доводи апеляційної скарги, що
районним судом помилково визначений
розмір судового збору за розгляд
справи, колегія суддів визнала
обґрунтованими.

Так, позивачем сплачено 1487.27 грн.
судового збору за розгляд справи
районним судом, що підтверджується
квитанцією, вказана сума стягнута із
відповідача на користь позивача.(а.с. 31)

Зважаючи на розмір задоволених вимог,
розмір судового збору за розгляд
справи районним судом складає 2 048.54 грн.
(204 854.08 грн. х 1%), але прийнявши до
розгляду уточнення позову районний суд
не вирішив питання щодо сплати
позивачем судового збору у належному
розмірі. Не вирішив цього питання суд і
під час ухвалення оскаржуваного
рішення. На підставі ст. 88 ЦПК України
різниця судового збору в розмірі 561.27
грн.(2048.54 грн. - 1487.27 грн.) має бути
стягнута із відповідача на користь
держави.

Тому оскаржуване рішення підлягає
зміні в частині визначення розміру і
стягнення судового збору.

Керуючись ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4
ч. 1 ст. 309, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Оболонського районного суду
міста Києва від 15 травня 2014 року
змінити, доповнити його резолютивну
частину абзацом п'ятим наступного
змісту:

Стягнути з ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_1 на
користь держави 561(п'ятсот шістдесят
одну) грн. 27 коп. судового збору за
розгляд справи районним судом.

У зв'язку з цим абзац п'ятий та
шостий резолютивної частини рішення
Оболонського районного суду міста
Києва від 15 травня 2014 року вважати
відповідно абзацами шостим та сьомим.

В іншій частині рішення
Оболонського районного суду міста
Києва від 15 травня 2014 року залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/8166/2014

Головуючий у першій інстанції
-ВасалатійК.А.

Доповідач Левенець Б.Б.