Справа № 569/7492/14-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Рівненський міський суд Рівненської
в особі судді - Головчака М.М.,
з участю секретаря - Панасюк О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів за невиконання рішення суду,
В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 9 220
грн. 01 коп. індекс інфляції, 2 927 грн. 91
коп. 3% річних за період з січня 2006 року
по квітень 2014 року за невиконання
рішення Рівненського міського суду від
23 січня 2006 року.

В обгрунтування позовних вимог
вказував, що 23 січня 2006 року згідно
рішення Рівненського міського суду на
його користь з ОСОБА_2 стягнуто 8 667 грн.
на відшкодування матеріальної шкоди,
завданої ДТП, 2000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, 70 грн. витрат на
транспортування автомобіля та 745 грн. 00
коп. витрат по сплаті судового збору. На
виконання рішення суду державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження ВП №42431534. Оскільки ОСОБА_2
борг в сумі 11 482 грн. не сплатив, рішення
суду не виконав,з посиланням на ч.2 ст.625
ЦК України просить стягнути на його
користь 9 220 грн. 01 коп. індекс інфляції, 2
927 грн. 91 коп. 3% річних за період з січня
2006 року по квітень 2014 року за
невиконання рішення Рівненського
міського суду від 23 січня 2006 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримав з посиланням на обставини,
викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
повторно не з"явився, про час та день
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Зі згоди позивача,суд відповідно до
ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при
заочному розгляді справи.

Заслухавши пояснення
позивача,дослідивши матеріали
справи,суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Так, 23 січня 2006 року рішенням
Рівненського міського суду стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 667 грн.
завданої йому матеріальної шкоди,70 грн.
понесених витрат на транспортування
автомобіля,745 грн. судових витрат та 2000
грн. завданої моральної шкоди.

Вказане рішення не виконане та
направлено до виконання у відділ ДВС
Рівненського міського управління
юстиції,про що державним виконавцем 02
лютого 2007 року винесено постанову ВП
№42431534 про відкриття виконавчого
провадження.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

При цьому, виходячи з аналізу вимог
ст.ст.524,533-535 та ст. 625 ЦК України,
грошовим є зобов'язання, яке
виражається в грошових одиницях
України (грошовому еквіваленті в
іноземній валюті), тобто будь-яке
зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є
таке правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана сплатити
гроші на користь другої сторони
(кредитора), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

У ч.3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо
кожна із сторін у зобов'язанні має
одночасно і права, і обов'язки, вона
вважається боржником у тому, що вона
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, і одночасно кредитором у тому,
що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається, у тому
числі, з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов'язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора.

Крім того, визначення грошового
зобов'язання закріплено й в Законі
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", в якому ст. 1
передбачено, що грошове зобов'язання -
це зобов'язання боржника заплатити
кредитору певну грошову суму
відповідно до цивільно-правового
договору та на інших підставах,
передбачених цивільним законодавством
України.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому боржник зобов'язаний вчинити на
користь кредитора певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникає з
підстав, встановлених ст.11 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Частиною 5
вищезазначеної статті визначено, що у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

Як встановлено судом, на підставі
рішення Рівненського міського суду від
23 січня 2006 року, яке набрало законної
сили та підтверджує обов'язок ОСОБА_2
сплатити грошові суми на користь
ОСОБА_1, у відповідача виникло грошове
зобов'язання, а тому ст.625 ЦК України
застосовується судом, оскільки
відповідач в примусовому порядку
обов'язок зі сплати грошової суми,
покладений на нього в судовому порядку,
не виконав.

Частина 5 ст.11 ЦК України прямо
передбачає можливість виникнення
грошового зобов'язання на підставі
судового рішення, а відтак і
застосування до боржника, що
прострочив виконання такого
зобов'язання, негативних наслідків,
встановлених ч. 2 ст.625 ЦК України.

За положенням ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків поряд з договорами та
іншими правочинами, є створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності,
інші юридичні факти, а також завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі (деліктні
зобов'язання).

Окрім того суд враховує,що положення
ст.625 ЦК України застосовуються
незалежно від вини боржника у разі
невиконання ним грошового зобов'язання
та безпосередньо за час прострочення
такого виконання, а в даному випадку -
судового рішення, що набрало законної
сили та є обов'язковим для відповідача
і невиконання якого є підставою для
відповідальності, встановленої
законом.

При цьому суд враховує практику
Верховного суду України,а саме
постанову від 06 червня 2012 року у справі
№6-49цс 12 про усунення розбіжностей у
застосуванні ч.2 ст.625 ЦК України.

Отже,проаналізувавши вищенаведене,
ретельно дослідивши матеріали справи,
суд прийшов до висновку про
обгрунтованість вимог ОСОБА_1, а тому
позов слід задовольнити.

На підставі викладеного, ст.ст.11,509,510,625
ЦК України,керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215,
218, 223, 224-226,232,292- 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І
Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів за невиконання
рішення суду задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за
невиконання рішення суду ідекс
інфляції 9 220 грн. 01 коп., 3% річних 2 927 грн.
91 коп. за період з січня 2006 року по
квітень 2014 року,а всього 12 147 грн. 91 коп.
(дванадцять тисяч сто сорок сім грн. 91
коп.).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в сумі
243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60
коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Рівненського

міського суду
М.М.Головчак