Справа № 152/594/14-ц
12 червня 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області
головуючого судді -
секретаря судового засідання - Бабиної
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті в м. Шаргород в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про зменшення розміру
7.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про зменшення
розміру аліментів, в якому просить
зменшити розмір аліментів, що
стягуються з нього за рішенням
Шаргородського районного суду від
30.12.2013 року на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши їх в розмірі 300
грн., щомісячно до досягнення дитиною
повноліття та на користь ОСОБА_2 на її
утримання, визначивши їх в розмірі 100
грн., щомісячно до досягнення сином
Мотивуючи позовні вимоги, позивач
посилається на те, що за рішенням
Шаргородського районного суду
Вінницької області від 30.12.2013 року з
нього стягнуто на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 грн. щомісячно
до досягнення дитиною повноліття та на
її утримання у розмірі 500 грн.
щомісячно, починаючи з дня звернення до
суду і до досягнення сином трирічного
віку. На даний час його матеріальний
стан погіршився, оскільки розмір його
заробітної плати складає приблизно 1440
грн. на місяць. Із заробітку 1000 грн. він
сплачує в рахунок аліментів. Крім того,
на його утриманні знаходяться батьки.
Погіршення його матеріального стану
призвело до виникнення заборгованості
по аліментах та змусило звернутися до
суду із вказаним позовом, так як він не
спроможний сплачувати аліменти в
розмірі, визначеному рішенням
Шаргородського районного суду від
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав посилаючись
на ті самі обставини. Просив зменшити
розмір аліментів, що стягуються з нього
за рішенням Шаргородського районного
суду від 30.12.2013 року на утримання сина
та дружини до досягнення сином
трирічного віку, визначивши їх в
твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн.
щомісячно на утримання сина та в
розмірі 100 грн. щомісячно на утримання
Суду пояснив, що він перебуває в
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
з 28.10.2012 року, від якого має сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно з рішенням
Шаргородського районного суду
Вінницької області від 30.12.2013 року з
нього на користь відповідачки на
утримання сина було стягнуто аліменти
в розмірі 500 грн. щомісячно до
досягнення повноліття та на її
утримання в розмірі 500 грн. до
досягнення дитиною трирічного віку. На
час, коли було ухвалено судове рішення,
він працював, мав постійний заробіток,
тому був спроможний сплачувати
аліменти на утримання дитини та
дружини в розмірі, визначеному цим
рішенням. Проте, з грудня 2013 року його
матеріальне становище істотно
змінилося, а саме - значно погіршилося,
так як його звільнено з роботи і, не
працевлаштувавшись самостійно, в
пошуках роботи він звернувся до
Томашпільського районного центру
зайнятості, де його поставили на облік,
як безробітного, без виплати допомоги
по безробіттю. Саме ці обставини
вплинули на його спроможність
сплачувати аліменти, у зв'язку із чим
виникла заборгованість по аліментах.
Він не має власного житла, проживає в
будинку батьків, а останні два місяці
проживає за рахунок батьків, так як
ніяких доходів не має.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні 08.05.2014 року позов не визнала.
Суду пояснила, що згідно з рішенням
Шаргородського районного суду від
30.12.2013 року з позивача на її користь на
утримання сина стягнуто аліменти в
розмірі 500 грн. щомісячно з дня
звернення до суду і до досягнення сином
повноліття та на її утримання в розмірі
500 грн. до досягнення дитиною
трирічного віку. Вказане рішення
позивач частково виконує, оскільки у 2014
році вона отримувала аліменти в сумі 400
грн. за січень, 1000 грн. за лютий, 500 грн.
за квітень, аліментів за березень 2014
року вона не отримувала. Позивач
фізично здоровий, працездатний, може
працювати і забезпечувати належним
чином її та дитину. Заперечувала щодо
зміни розміру аліментів, зокрема, їх
зменшення, оскільки тих коштів на
утримання дитини та на своє утримання,
які вона отримує щомісячно від
позивача, не вистачає на придбання
самого необхідного для їх
життєдіяльності, тому просить в позові
відмовити.

Вирішуючи спір, суд встановив, що
позивач та відповідачка мають спільну
дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження (а.с.6).

На утримання сина з позивача ОСОБА_1
стягнуто аліменти за рішенням
Шаргородського районного суду
Вінницької області від 30.12.2013 року
(а.с.4-5).

Вказаним рішенням суду задоволено
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, та стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в
розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення
дитиною повноліття та, крім того,
стягнуто аліменти на утримання
дружини у розмірі 500 грн. щомісячно,
починаючи з дня звернення до суду і до
досягнення малолітнім сином сторін
трирічного віку, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також, судом встановлено, що відповідач
допустив заборгованість по сплаті
аліментів за означеним рішенням суду в
сумі 1487 грн., що підтверджується
розрахунком відділу ДВС
Томашпільського РУЮ Вінницької
області (а.с.35).

Крім того, судом встановлено, що
позивач на період ухвалення судового
рішення від 30.12.2013 року про стягнення з
нього аліментів на утримання дитини та
дружини працював в ТОВ
«Житлобудінвест», де щомісячно
отримував заробітну плату, його дохід з
жовтня 2013 року по березень 2014 року
склав 7628,50 грн., що підтверджується
записами в трудовій книжці ОСОБА_1 та
довідкою ТОВ «Житлобудінвест» за №14-04
від 14.04.2014 року (а.с.14).

Також, із вказаної довідки
вбачається, що із заробітку ОСОБА_1
утримання не проводяться. Розмір
аліментів, які утримуються з заробітку
позивача та перераховуються на
утримання дитини та дружини за
рішеннями Шаргородського районного
суду від 30.12.2013 року, у даній довідці не
зазначено.

Крім того, судом встановлено, що з 01.04.2014
року позивач не працює, з 07.05.2014 року
перебуває на обліку як безробітний в
Томашпільському районному центрі
зайнятості, проживає разом із батьками.

Вказані вище обставини
підтверджуються записами в трудовій
книжці позивача (а.с.44), довідкою
Томашпільського РЦЗ від 10.06.2014 року за
№829 (а.с.41) та довідкою виконкому
Великорусавської сільської ради
Томашпільського району від 10.06.2014 року
за №385 (а.с.40).

Із фіскальних чеків (а.с.25) та
розрахунку заборгованості по
аліментах ВДВС Шаргородського РУЮ
(а.с.35) вбачається, що на виконання
рішення суду позивач сплачує аліменти
на утримання сина ОСОБА_3 та
відповідачки ОСОБА_2, але не в повному
розмірі. Зокрема, в січні 2014 року ним
здійснено проплату в сумі 400 грн., в
лютому 2014 року - в сумі 1000 грн., в березні
2014 року - в сумі 1000 грн., в квітні 2014 року
- в сумі 500 грн.

Також, судом встановлено, що позивач
фізично здоровий, працездатний, але не
працює, підсобного господарства,
транспорту, з якого міг би отримувати
доходи, він не має, земельну ділянку не
обробляє, що стверджував в судовому
засіданні позивач та не заперечила
відповідачка ОСОБА_2

Отже, дохід позивача має
нерегулярний, мінливий характер і його
розмір з наявних у справі документів,
витребуваних у позивача, встановити не
можливо.

Встановлені обставини свідчать про
істотну зміну матеріального стану
позивача, а саме: про погіршення
матеріального стану внаслідок того, що
він втратив роботу після стягнення з
нього аліментів, що суттєво вплинуло на
його матеріальний стан та спроможність
сплачувати аліменти на утримання
дитини та дружини.

Позивачем не представлено жодних
доказів на підтвердження зміни його та
отримувача аліментів сімейного стану,
погіршення або поліпшення його
здоров'я чи здоров'я отримувача
аліментів.

Так, судом встановлено, що
матеріальний та сімейний стан
отримувача аліментів - ОСОБА_2 на момент
розгляду даної справи в суді, не
змінився.

Зокрема, судом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_2 не працює,
перебуває на обліку в УСЗН
Шаргородської РДА, де отримує державну
допомогу: - при народженні дитини - з
01.02.2014 року по 31.05.2015 року в розмірі 810
грн.; - по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку - з
01.02.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 130
грн., при цьому, з 01.02.2014 року по 31.07.2014
року в розмірі 366 грн., що
підтверджується довідкою виконкому
Голинчинецької сільської ради від
22.04.2014 року за №270 (а.с.20), довідками УСЗН
Шаргородської РДА без номера (а.с.22) та
за №01-10/878 від 14.05.2014 року (а.с.33).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4
ст.212 ЦПК України, результати оцінки
доказів суд відображає в рішенні, в
якому наводяться мотиви їх прийняття
чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку про те, що позов ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Позивач наполягав на задоволенні
позовних вимог про зменшення розміру
аліментів на утримання сина ОСОБА_3,
визначивши їх в розмірі 300 грн. та в
розмірі 100 грн. на утримання
відповідачки ОСОБА_2 до досягнення
сином трирічного віку, зазначаючи, що
на його утриманні перебувають батьки,
він не працює, перебуває на обліку як
безробітний без призначення йому
допомоги по безробіттю, через що не
спроможний сплачувати 1000 грн.
аліментів в цілому на місяць.

Враховуючи, що усі обставини, які
становлять предмет доказування, мають
бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57
ЦПК України засобами доказування, суд
вважає достовірно встановленими ті
факти та обставини, які визнаються
обома сторонами та підтверджуються
письмовими доказами. Зокрема, що
сторони перебувають в зареєстрованому
шлюбі і мають від шлюбу спільного сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, утримання якого та
відповідачки є предметом даного спору
і на утримання яких з позивача ОСОБА_1
стягнуто аліменти за рішенням
Шаргородського районного суду
Вінницької області від 30.12.2013 року; що
ОСОБА_1 аліменти на утримання сина та
дружини до досягнення сином трирічного
віку сплачує частково, у зв'язку із чим
на відповідачку ОСОБА_2, з якою проживає
син, покладено більший обсяг обов'язків
по утриманню дитини, ніж на позивача, що
ставить сторони у нерівні умови.
Оскільки, як встановлено судом,
відповідачка не працює, так як здійснює
догляд за дитиною, а її сім'я
утримується лише за рахунок державної
соціальної допомоги, що призначена і
виплачується УСЗН Шаргородської РДА.

Крім того, позивачем не представлено
доказів на підтвердження тих обставин,
на які він посилається, як на підстави
позовних вимог, зокрема, що на його
утриманні перебувають батьки, що він не
отримує допомоги по безробіттю, і що
впливає на його спроможність
сплачувати аліменти.

Встановленим судом фактам
відповідають сімейні правовідносини,
які регулюються Конституцією України,
Сімейним кодексом України, Конвенцією
про захист прав людини і
основоположних свобод, яка, відповідно
до вимог ч.1 ст.9 Конституції України,
ратифікована Законом від 17.07.1997 року
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про
права дитини від 20.11.1989 року, що
ратифікована Постановою ВР України
№789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною
національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції
України, батьки зобов'язані утримувати
дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод встановлено, що кожен із
подружжя у відносинах між собою і в
їхніх відносинах зі своїми дітьми
користується рівними правами та
обов'язками цивільного характеру, що
виникають зі вступу в шлюб, перебування
в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця
стаття не перешкоджає державам вживати
таких заходів, що є необхідними в
інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права
дитини встановлено, що батьки несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування. Кожна дитина має право на
рівень життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку. Батьки, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Статтями 180-182, 184, 191, 192 СК України,
передбачено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття. У разі ухилення батьків від
утримання дитини, кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються судом у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі. При
призначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення. Якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу отримує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі. Зазначений розмір, визначений у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.
Аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову. Якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, суд може за
заявою платника або одержувача
визначити розмір аліментів у твердій
грошовій сумі.

Статтею 80 СК України встановлено, що
розмір аліментів одному із подружжя,
визначений судом, може бути згодом
змінений за рішенням суду за позовною
заявою платника або одержувача
аліментів у разі зміни їхнього
матеріального і (або) сімейного стану.

Оскільки позивачем наведено обставини
щодо зміни його матеріального стану,
зокрема погіршення матеріального
стану, та враховуючи, що на час
ухвалення рішення Шаргородського
районного суду від 30.12.2013 року ОСОБА_1
працював і мав стабільний дохід у виді
заробітної плати, а на даний час - з
01.04.2014 року не працює, перебуває на
обліку в РЦЗ як безробітний, то суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню.

Суд вважає, що розмір аліментів, що
стягуються із позивача ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі
рішення Шаргородського районного суду
від 30.12.2013 року, підлягає зміні шляхом
визначення їх у твердій грошовій сумі в
розмірі 400 грн. щомісячно на дитину, до
її повноліття, з моменту набрання
рішенням суду у даній справі законної
сили, з наступною індексацією даного
розміру, відповідно до ЗУ «Про
індексацію грошових доходів
населення».

При цьому, суд виходить також із
захисту інтересів дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, забезпечення одержання
ним коштів, необхідних для його
життєдіяльності, забезпечення того
рівня життя, який дитина має тоді, коли
утримується обома батьками та отримує
надійне стабільне матеріальне
утримання як з боку матері, так і з боку
батька.

Також, суд вважає, що розмір аліментів,
що стягуються із позивача ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 на її утримання на
підставі рішення Шаргородського
районного суду від 30.12.2013 року, підлягає
зміні шляхом визначення їх у твердій
грошовій сумі в розмірі 100 грн.
щомісячно до досягнення сином сторін
трирічного віку, з моменту набрання
рішенням суду у даній справі законної
сили, з наступною індексацією даного
розміру, відповідно до ЗУ «Про
індексацію грошових доходів
населення», враховуючи, що позивач не
працює, не спроможний надавати
матеріальну допомогу на утримання
дружини в розмірі, визначеному судовим
рішенням, та враховуючи, що
відповідачка отримує державну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення трирічного віку.

Таким чином, раніше видані
Шаргородським районним судом 30.12.2013
року два виконавчі листи у справі
152/2707/13-ц слід відкликати.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218,
223 ЦПК України, на підставі ст.ст.80, 181,
182, 184, 191, 192 СК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення
розміру аліментів - задовольнити
частково.

Змінити розмір аліментів, що
стягуються з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця та жителя АДРЕСА_1, такого, що
перебуває на обліку як безробітний в
Томашпільському районному центрі
зайнятості, українця, громадянина
України - на користь ОСОБА_2 на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
рішенням Шаргородського районного
суду Вінницької області від 30.12.2013 року
і визначити їх у твердій грошовій сумі
у розмірі 400 (чотириста) гривень на
дитину, щомісячно, починаючи з дня
набрання цим рішенням суду законної
сили і до повноліття дитини, з
наступною індексацією зазначеного
розміру відповідно до Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення».

Змінити розмір аліментів, що
стягуються з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця та жителя АДРЕСА_1, такого, що
перебуває на обліку як безробітний в
Томашпільському районному центрі
зайнятості, українця, громадянина
України - на користь ОСОБА_2 на її
утримання за рішенням Шаргородського
районного суду Вінницької області від
30.12.2013 року і визначити їх у твердій
грошовій сумі у розмірі 100 (сто)
гривень щомісячно, починаючи з дня
набрання цим рішенням суду законної
сили і до досягнення дитиною ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

В решті позову ОСОБА_1 - відмовити.

Раніше видані Шаргородським
районним судом Вінницької області
виконавчі листи за № 152/2707/13-ц від 30.12.2013
року - відкликати.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя