Справа № 136/1149/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"13" червня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Липовець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Лукашівської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області про визнання права власності в
порядку спадкування за законом на
житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
зазначеним позовом до відповідача,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла його мати ОСОБА_2. Після її
смерті залишилось майно, яке
складається з житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами,
розташованого в АДРЕСА_1. Позивач,
відповідно до діючого законодавства,
прийняв спадщину шляхом звернення з
відповідною заявою до нотаріуса. Однак
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на житловий
будинок нотаріус відмовив, так як
відсутній правовстановлюючий
документ на об'єкт нерухомого майна.

В судове засідання позивач не
з'явився, однак надав суду заяву, в якій
позов підтримав, просив його
задовольнити та розглянути справу без
його участі.

Представник відповідача в
судове засідання також не з'явився, в
адресованій суду заяві вказав, що
позов визнає, не заперечує стосовно
його задоволення, а розгляд справи
просив проводити за його відсутності.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК
України, особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин, суд здійснює
розгляд справи за відсутності сторін
та на підставі зібраних у справі
доказів.

Дослідивши матеріали цивільної
та спадкової справи, повно з'ясувавши
обставини справи, оцінивши усі зібрані
у справі докази, суд дійшов до
наступних висновків.

Судом встановлено такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2
(свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1).

В силу ст. 1223 ЦК України, право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини, право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 ЦК України.

Судом установлено, що покійна
ОСОБА_2 заповіту не залишила. Отже, в
такому випадку настає спадкування за
законом.

Згідно із ст. 1261 ЦК України
позивач є спадкоємцем за законом
першої черги після смерті матері, що
доведено свідоцтвом про народження, в
якому матір'ю записана ОСОБА_2.

Спадщину протягом шести місяців з
дня смерті спадкодавця, Позивач
прийняв у відповідності до ст. 1269 ЦК
України, шляхом подачі нотаріусу заяви
про прийняття спадщини.

До складу спадкового майна, поміж
іншого майна, увійшов цілий житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.
Факт належності об'єкта нерухомого
майна спадкодавцеві підтверджено:
технічним паспортом виготовленим КП
«Вінницьке обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації» виданого
26.11.2012 року, де зазначено власника
житлового будинку за вищевказаною
адресою - ОСОБА_2; Свідоцтвом про право
особистої власності на жилий будинок,
що видане 28 березня 1991 року
Лукашівською сільською радою народних
депутатів Липовецького району на
підставі рішення Липовецької районної
ради народних депутатів за №131 від
30.05.1985 року та рішення виконкому
Лукашівської сільської ради народних
депутатів №2 від 17.02.1990 року, в силу
якого цілий житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований в АДРЕСА_1 належить до
суспільної групи колгоспний двір
головою якого є ОСОБА_2; довідками
виданими виконавчим комітетом
Лукашівської сільської ради від 26.09.2012
року за №677, №678, відповідно до яких
констатовано, що частка ОСОБА_2 на
будинок з господарськими будівлями в
АДРЕСА_1 складає 100% та вона є єдиним
його власником та єдиним членом
колгоспного двору і його головою.

Відповідно до матеріалів
спадкової справи №02-31/1569, заведеної
державним нотаріусом Липовецького
районного нотаріального округу до
майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_2, інших спадкоємців, які б
прийняли спадщину або претендували на
майно спадкодавця, немає.

На частину спадкового майна
позивачеві було видано нотаріусом
свідоцтво про право на спадщину за
законом. Проте постановою приватного
нотаріуса Липовецького районного
нотаріального округу від 11.09.2012 року
позивачеві було відмовлено у видачі на
його ім'я свідоцтва про право на
спадщину за законом на вищевказаний
житловий будинок, в зв'язку з тим, що
такий об'єкт нерухомості належить
колгоспному двору головою якого є
ОСОБА_2, відтак таке майно є спільною
сумісною власністю, а із поданих
заявником документів не можливо
визначити, яка частка належала
померлій.

Згідно правил ч.4 ст.1268 ЦК України,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право
на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину (1296 ЦК України).

За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК
УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993
року, майно колгоспного двору належить
його членам на праві сумісної
власності.

У п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 2005
року N 20 "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності" (зі змінами та доповненнями)
роз'яснено, що спори щодо майна
колишнього колгоспного двору, яке було
придбане до 15 квітня 1991 року, мають
вирішуватися за нормами, що регулювали
власність цього двору.

Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України, право
власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили права на частку в його
майні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Із здобутих у справі доказів
судом було встановлено, що свідоцтво
про право особистої власності на
домоволодіння було видано
спадкодавцеві за його життя, де головою
колгоспного двору зазначено ОСОБА_2,
тобто вона набула правомірно своє
право власності та цього права вона не
втратила на день смерті, інших членів
колгоспного двору відповідно до
матеріалів справи не встановлено,
відтак ОСОБА_2 є єдиним власником, який
входив до суспільної групи - колгоспний
двір.

В силу ст.1216 ЦК України,
спадкування є перехід прав та
обов'язків(спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинились внаслідок
його смерті (ст.1218 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач спадщину
прийняв відповідно до норм чинного
законодавства, інших спадкоємців на
майно ОСОБА_2 не встановлено, на частину
майна позивачеві видано свідоцтва про
право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_2, проте на житловий
будинок, який входив до суспільної
групи колгоспний двір було відмовлено.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року №7
"Про судову практику у справі про
спадкування" роз'яснено, що у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Норма ст. 392 ЦК України вказує на
те, що власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

За таких обставин та у контексті
приведених правових норм регулювання
предмета спору, суд вважає, що
позивачем доведено обставини
викладені ним у позовній заяві, а отже
він, як спадкоємець за законом, має
право на майно померлої матері, інших
спадкоємців згідно матеріалів
Спадкової справи не має, оформити свої
спадкові права в установленому законом
порядку через нотаріальну контору
позивач позбавлений можливості.

З огляду на вищевикладене суд
дійшов висновку, що за позивачем слід
визнати право власності в порядку
спадкування за законом на об'єкт
нерухомості.

Крім того, відповідач позов визнав,
не заперечує проти його задоволення

Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд, за
наявності на те законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем
позову не суперечить закону та не
порушує права, свободи та інтереси
третіх осіб, суд приймає визнання
відповідачем позову та виносить
рішення про його задоволення.

На підставі ст. ст. 120, 121, 123 ЦК
УРСР, постановою Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 2005 року N 20
"Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності", ст.ст. 25, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218 -
1223, 1233, 1234,, 1241, 1268 -1270, 1299 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, ч.2 158, ч.4 174, 208-209,
212 - 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на цілий житловий будинок
з господарськими будівлями та
спорудами, а саме: житловий будинок "А"-
загальною площею 48.1 кв.м та житловою
площею 16.5 кв.м. веранда «а» - площею 8.6
м.кв., ганок, сарай «Б», погріб «п/Б»,
сарай «В», убиральня «Д», огорожа №1,
ворота №2, хвіртка №3, які розташовані в
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_2,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко