У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Дубенського міськрайонного
суду від 28 березня 2014 року в справі за
заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову
в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про стягнення грошових коштів за
договором позики,

В С Т А Н О
В И Л А:

Ухвалою Дубенського міськрайонного
суду від 28 березня 2014 року накладено
арешт на рухоме і нерухоме майно та
грошові кошти, які належать ОСОБА_1, яке
знаходиться в неї або інших осіб у
межах суми 62 657 грн. 26 коп.

У поданій на вказану ухвалу
апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалася
на її незаконність та
необґрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вказувала, що накладений оскаржуваною
ухвалою арешт порушує право власності
її чоловіка, оскільки майно є спільною
власністю подружжя.

Покликалася на безпідставність
заявленого позову, оскільки коштів від
позивача не отримувала, а розписку
написала під його тиском.

Стверджувала, що всупереч вимогам ч.4
ст. 153 ЦПК України при постановленні
оскаржуваної ухвали суд не вимагав
забезпечити позов заставою.

Вказувала на відсутність в ухвалі суду
мотивувальної частини з
обґрунтуванням підстав забезпечення
позову.

З цих підстав просила ухвалу
Дубенського міськрайонного суду від 28
березня 2014 року скасувати та
постановити нову ухвалу про відмову в
задоволенні клопотання про
забезпечення позову.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги підтримали та просили її
задовольнити, ухвалу місцевого суду
про забезпечення позову скасувати.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4,
просив апеляційну скаргу відхилити, а
ухвалу місцевого суду залишити без
змін.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами існує спір і ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення боргу за договором
позики в сумі 62657 грн. 26 коп.(а.с.1).

У зв'язку з тим, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду, позивач подав заяву, в якій просив
накласти арешт на належне ОСОБА_1
майно, зокрема нерухоме, оскільки вона
може відчужити його до винесення
рішення у справі.(а.с.2).

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК
України за заявою осіб, що беруть
участь у справі, суд може забезпечити
позов на будь-якій стадії розгляду
справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

________________________________________________________________________
__________________

Справа № 559/1047/14-ц
Головуючий в суді 1 інст. -
Тростянчук Г.Г.

Провадження № 22-ц/787/1393/2014
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Зважаючи на характер спірних
правовідносин сторін та суть заявлених
позовних вимог, суд першої інстанції,
розглянувши матеріали справи, на
переконання колегії суддів, прийшов до
правильного висновку про задоволення
даного клопотання, про що постановив
ухвалу, згідно з правилами ст. ст. 152, 153
ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 на безпідставність
заявленого позову, оскільки коштів від
позивача вона не отримувала, а розписку
написала під його тиском, не
заслуговують на увагу в межах даного
провадження, оскільки стосуються
розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

У даній справі з огляду на розмір
позовних вимог забезпечення позову
шляхом накладення арешту на рухоме і
нерухоме майно та грошові кошти
відповідача в межах суми позову, а саме
62 657 грн. 26 коп., не порушує принципу
співмірності виду забезпечення позову
заявленим вимогам.

Твердження ОСОБА_1 про те, що накладений
оскаржуваною ухвалою арешт порушує
право власності її чоловіка на майно,
яке є спільною власністю подружжя, не
заслуговує на увагу, оскільки за
захистом порушеного чи обмеженого
арештом права він не звертався.

Крім того, покликання відповідачки на
те, що всупереч вимогам ч.4 ст. 153 ЦПК
України суд не вимагав від позивача
забезпечити позов заставою, є
помилковими, оскільки вимога суду про
забезпечення позовної вимоги заставою
є правом суду, яке реалізується на його
розсуд, а не обов'язком.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку що ухвала
місцевого суду постановлена з
дотриманням вимог статей 151-153 ЦПК
України, а тому підстав для її
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, 312-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дубенського міськрайонного
суду від 28 березня 2014 року про
забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: