АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/2523/2014
Головуючий у 1 інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук
Н.В.

суддів Білич
І.М., Кулікової С.В.

при секретарі
Задорожному А.Г.

за участю представника позивача
Шумілової Л.О.

відповідача
ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 16 грудня 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за спожиту електричну енергію, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ПАТ
«Київенерго» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення 1630,30
грн. боргу за спожиту електроенергію,
108,92 грн. 3% річних та 126,80 грн.
інфляційної складової боргу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що відповідач є споживачем електричної
енергії для населення за адресою -
АДРЕСА_1, проте розрахунки за її
споживання здійснює не в повному
обсязі, внаслідок чого станом на 01
липня 2013 року має заборгованість у сумі
1630,30 грн. Інфляційні втрати та 3% річних
позивачем нараховані у відповідності
до ч.2 ст.625 ЦК України.

Рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 16 грудня 2013
року позовні вимоги задоволено,
вирішено стягнути з відповідача 1630,30
грн. боргу за спожиту електроенергію,
108,92 грн. 3% річних та 126,80 грн.
інфляційної складової боргу. Вирішено
питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим
рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну
скаргу, у якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
зобов»язати ПАТ «Київенерго»
запланувати та провести у 2014 році в
інноваційно-інвестиційній діяльності
товариства: технічний розвиток
(переозброєння), модернізацію та заміну
електричних мереж та обладнання у
підстанції згідно Додатку до
Розпорядження Кабінету Міністрів
України №931-р від 21 вересня 2011 року за
адресою - АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що є інвалідом І групи, особою, яка
постраждала від наслідків
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
проживає разом зі своєю дочкою -
інвалідом ІІІ групи. Згідно із ст.20
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має 50% пільгу із оплати
витрат за електричну енергію, у зв»язку
із чим вважає, що не повинен братися до
розрахунку ліміт у 75 кіловат, на які
вказує позивач та з чим погодився суд
першої інстанції. Не погоджується із
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для застосування
строків позовної давності. Посилається
на помилковість висновків про
наявність між сторонами договірних
відносин. Вказує на безпідставність
стягнення з нього, як інваліда І групи,
судового збору.

Одночасно просить вирішити
питання про зобов»язання ПАТ
«Київенерго» запланувати та провести у
2014 році в інноваційно-інвестиційній
діяльності товариства: технічний
розвиток (переозброєння), модернізацію
та заміну електричних мереж та
обладнання у підстанції згідно Додатку
до Розпорядження Кабінету Міністрів
України №931-р від 21 вересня 2011 року за
адресою - АДРЕСА_1.

В судовому засіданні відповідач
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував,
посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що
позивачем здійснюється діяльність з
розподілення і постачання електричної
енергії, яку відповідач споживає за
адресою - АДРЕСА_1.

Відповідач є інвалідом І групи, особою,
яка постраждала від наслідків
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має 50%
пільгу із оплати витрат за електричну
енергію. Станом на липень 2013 року має
заборгованість по її оплаті у сумі 1630,30
грн., яка виникла з січня 2003 року.

Письмового договору з приводу
користування електричною енергією між
сторонами не укладалося.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відсутність між сторонами укладеного
договору не є підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог, оскільки
обидві сторони вчиняють дії, що
свідчать про наявність між ними
правовідносин - позивач здійснює
постачання електроенергії, а
відповідач оплачує її споживання, при
цьому порушень з приводу наявної у
відповідача 50% пільги на оплату
електроенергії судом не установлено.

Відхиляючи заяву відповідача про
застосування строків позовної
давності, суд першої інстанції виходив
з того, що протягом усього періоду, про
який заявлено позов щодо
заборгованості, відповідачем
здійснювалась плата, що свідчить про
визнання боргу.

Проте, повністю погодитися з такими
висновками колегія суддів не може, з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно
установлено, що відсутність між
сторонами договору, оформленого у
письмовій формі, не свідчить про
відсутність правовідносин з приводу
користування послугами
електропостачання, оскільки
установлено, що позивач надає
відповідачеві послуги з постачання
електроенергії, а останній їх споживає
та здійснює плату.

Відповідно до п.11 ст. 20 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» відповідач
має право на 50-процентну знижку плати
за користування житлом (квартирної
плати, плати за утримання будинків),
комунальними послугами (газ,
електрична і теплова енергія,
водопостачання, водовідведення та інші
послуги) у межах середніх норм
споживання, передбачених законом,
телефоном (абонентна плата, оплата
послуг електрозв'язку за місцеві
телефонні розмови з квартирних
телефонів при посекундному обліку їх
тривалості).

Відповідно до п.1 пп. «а»
Постанови Кабінету Міністрів від 01
серпня 1996 року №879 Про встановлення
норм користування
житлово-комунальними послугами
громадянами, які мають пільги щодо їх
оплати, встановлено, що громадянам, які
відповідно до законодавства мають
пільги щодо оплати
житлово-комунальних послуг, з 1 серпня
1996 р. зазначені пільги надаються в
межах таких норм споживання
електричної енергії на
комунально-побутові потреби: у
сільських і міських населених пунктах
(крім будинків, які обладнано
електричними плитами і
електроопалювальними установками) - у
розмірі 75 кВт. год на сім'ю з однієї-двох
осіб на місяць, у тому числі, якщо
обидва члени сім'ї мають право на
знижку, і додатково 15 кВт. год на
кожного іншого члена сім'ї, а також
осіб,

які не належать до членів сім'ї
пільговика, але зареєстровані і
проживають у зазначеному житловому
приміщенні (будинку) і мають право на
знижку плати, але не більш як 150 кВт.
год на місяць.

Тобто, пільгова знижка на 50% плати за
користування електричною енергією,
передбачена Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», надається
у межах норм споживання, визначених
вказаною вище Постановою.

З матеріалів справи убачається, що
відповідачем плата за користування
електричною енергію проводиться
щомісячно відповідно до встановлених
тарифів та показань лічильників у
відповідний період, але без урахування
установлених норм споживання, у
зв»язку із чим утворилась
заборгованість. Відтак, колегія суддів
відхиляє доводи апеляційної скарги про
відсутність заборгованості, оскільки
відповідачем помилково не
ураховуються положення про
застосування межі надання відповідної
пільги.

Разом з тим, є обґрунтованими доводи
апеляційної скарги щодо
безпідставного відхилення заяви про
застосування позовної давності, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

З наданого позивачем розрахунку
убачається, що заборгованість
утворилась, починаючи з січня 2003 року.

З матеріалів справи убачається, що
відповідачем до ухвалення рішення у
справі заявлено про застосування
позовної давності.

Посилання суду першої інстанції на
правила ст.264 ЦК України, відповідно до
якої перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дій, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов»язку, в даному випадку
є помилковими, з огляду на наступне.

Так, діями, що свідчать про визнання
боргу, суд першої інстанції уважав
щомісячну оплату за користування
електричною енергією з урахуванням 50%
пільги та наявність за певні місяці
суми більшої, ніж розраховано
позивачем.

Проте, зазначене не дає підстави
уважати про оплату заборгованості за
спожиту раніше електричну енергію,
оскільки пов»язано з помилковістю
розрахунків відповідача, що
підтверджується даними відповідних
квитанцій. При цьому, про наявність
заборгованості відповідач протягом з
січня 2003 року позивачем не
повідомлявся. Відтак, висновки суду про
визнання боргу відповідачем не
відповідають фактичним обставинам
справи.

З даних відповідачем Договору
купівлі-продажу квартири від 20 серпня
1999 року та довідки ТОВ «Київжитлосвіт»
від 12 лютого 2014 року по формі №3,
убачається, що співвласниками квартири
АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 та його
дочка ОСОБА_4 В ході розгляду справи в
суді апеляційної інстанції відповідач
пояснив, що користування власністю та
оплата відповідних послуг
здійснюється з дочкою за їхньою
спільною згодою, окремих договорів
відповідно до частки в спільному майні
не укладалось і спору з цього приводу
між співвласниками не існує.

За таких обставин, колегія суддів
уважає, що стягненню з відповідача на
користь позивача підлягає сума боргу
за період з серпня 2010 року по серпень 2013
року в сумі 838 грн. 23 коп., а також
відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних
77 грн. 65 коп. та інфляційна складова
боргу 81 грн. 31 коп.

Доводи апеляційної скарги в частині
зобов»язання позивача вчинити певні
дії відхиляються колегією суддів,
оскільки такі вимоги не були предметом
розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
порушення або неправильне
застосування норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового про
часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 16 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове наступного
змісту.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» заборгованість за
спожиту електричну енергію за період з
серпня 2010 року по серпень 2013 року в сумі
838 грн. 23 коп., а також 3% річних в сумі 77
грн. 65 коп. та інфляційну складову боргу
в сумі 81 грн. 31 коп., а всього стягнути
997 ( дев»ятсот дев»яносто сім) гривень 19
копійок.

В іншій частині заявлених позовних
вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

С.В.Кулікова