АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/7118/2014
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач у апеляційній
інстанції: Шкоріна О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеус
А.Н., Антоненко Н.О.,

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача
-Жуковської Я.В.

представника третьої особи
ОСОБА_2 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 8 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної
в м. Києві державної адміністрації,
треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Служба у справах дітей
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
права користування квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
права користування жилим приміщенням.

Протокольною ухвалою Деснянського
районного суду м. Києва від 11 лютого 2014
року до участі у справі залучені треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Служба у справах дітей Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
квартиру АДРЕСА_1 заробила її мати
ОСОБА_7, працюючи протягом усього життя,
тому після її смерті, квартира повинна
належати їй, яка проживала в цій
квартирі. Після того, як переїхала до
матері після смерті брата,
підтримувала її, лікувала, доглядала,
оплатила борг за комунальні послуги у
розмірі 5000 грн. в грудні 2012 року,
підключила Інтернет. Зазначила, що в
квартирі знаходяться її речі та речі її
рідних. Просила визнати за нею право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 8 квітня 2014 року позов
ОСОБА_1 про визнання права користування
квартирою - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним
рішенням, ОСОБА_1, подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі послалась на
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення, вважає, що судом першої
інстанції неповно були з'ясовані
обставини, що мають істотне значення
для справи, а деякі висновки суду не
відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала і
просила її задовольнити, рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове про задоволення її позовних вимог.

Представники відповідача та третьої
особи заперечували проти доводів
апеляційної скарги та просили залишити
рішення суду першої інстанції без змін,
як законне та обґрунтоване.

В судове засідання не з'явилися третя
особа: ОСОБА_3, та представник третьої
особи - Служби у справах дітей
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації, які у
встановленому законом порядку були
повідомлені про день та час розгляду
справи, про поважність причин своєї
неявки суду не повідомили, а тому,
зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України,
колегія суддів вважає можливим
розглянути справу у відсутність осіб,
які не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Державною адміністрацією
Старокиївського району м.Києва 22 січня
1993 року було видано ордер на жиле
приміщення № 65679 серії Б на ім'я гр.
ОСОБА_7 на сім'єю із трьох осіб: ОСОБА_7,
донька - ОСОБА_1, син - ОСОБА_8, на право
зайняття жилого приміщення квартири
АДРЕСА_1.

Згідно Довідки Форми №3 від 6 листопада
2013 року, виданої ЖЕК №317 Комунального
підприємства «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Деснянського району м. Києва, ОСОБА_7
проживала та була зареєстрована в
АДРЕСА_1, знята з реєстрації 29 серпня 2013
року у зв»язку із смертю, по даній
адресі зареєстрованих осіб не
значиться.

ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_7, в
спірній квартирі за адресою АДРЕСА_1, не
зареєстрована.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть (а.с.10).

Заборгованість за утримання будинку та
прибудинкової території та за
комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1
станом на 1 грудня 2013 року складає 12 459,32
грн., нарахування комунальних послуг
проводилось відповідно до кількості
зареєстрованих мешканців: з 6 січня 1998
року по 24 липня 2012 року на 2 особи ОСОБА_7
та ОСОБА_8, з 25 липня 2012 року по 29 серпня
2013 року на 1 особу ОСОБА_7, що
підтверджується довідкою № 418 від 21
грудня 2013 року виданою ЖЕК № 317
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» (а.с. 84).

Деснянська районна в місті Києві
державна адміністрація прийняла
рішення, щодо затвердження спільного
рішення керівництва профгрупи
прокуратури Деснянського району міста
Києва про надання старшому слідчому
прокуратури Добривечір Максиму
Анатолійовичу, склад сім'ї якого: він,
дружина - ОСОБА_3, дочка - ОСОБА_4, син -
ОСОБА_5, трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки форми №3 від 14 січня 2014
року, виданої ЖЕК 317, власником
особового рахунку квартири АДРЕСА_1 є
ОСОБА_2. На житловій площі 41, 67 кв.м.
проживають та зареєстровані з 24 грудня
2013 року чотири особи: власник - ОСОБА_2,
дружина - ОСОБА_3, дочка - ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, син - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.51).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції повно та всебічно
з»ясував обставини, на які сторони
посилались як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених
дослідженими у судовому засіданні
доказами, та, виконавши усі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірна квартира не приватизована - є
квартирою державного житлового фонду,
наймачем якої була померла ОСОБА_7

В спірній квартирі після смерті
наймача, зареєстрованих осіб не було.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована з 1998 року
за адресою: АДРЕСА_2, право власності на
яку набула в порядку приватизації, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло, виданого на
підставі розпорядження № 29227 від 12
січня 2001 року відділом приватизації
Шевченківської районної в м.Києві
державної адміністрації, яке оглянуте
в судовому засіданні.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що договір житлового
найму спірної квартири АДРЕСА_1 з
ОСОБА_1 не укладався, нарахування
комунальних послуг на неї не
здійснювалось, плату за утримання
будинку та прибудинкової території та
комунальні послуги позивач не
сплачувала, що підтверджується
довідкою №418 від 21 грудня 2013 року (а.с.
84).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.64 ЖК України
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору. До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

За змістом ст..65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. У такому випадку особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселення між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року № 2,
вирішуючи спори про право користування
жилим приміщенням осіб, які вселилися
до наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Виходячи з наведених правових норм,
колегія суддів вважає, що висновок суду
про відсутність підстав для визнання
за ОСОБА_1 права користування жилим
приміщенням квартири АДРЕСА_1 є
обґрунтованим і законним, оскільки
зберігаючи за собою право користування
квартирою АДРЕСА_2, ОСОБА_1 не набула
рівного з наймачем права користування
спірним жилим приміщенням.

Надані копії квитанцій про часткову
сплату заборгованості за житлово -
комунальні послуги і за утримання
будинку та прибудинкової території, а
також за телекомунікаційні послуги
(а.с.79, 80, 81, 83), проведеної позивачем вже
після смерті матері - ОСОБА_7 не
підтверджують факту набуття ОСОБА_1
права користування жилим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що
спірна квартира була надана її матері
на сім'ю , в тому числі і на апелянта,
ОСОБА_1 певний час була зареєстрована в
цій квартирі, останнім часом в ній
проживала, не можуть бути прийняті в
якості підстав для скасування
оскаржуваного рішення, оскільки ОСОБА_1
з 1998 року зберігала за собою право
користування квартирою по АДРЕСА_2, яку
особисто приватизувала.

Посилання в апеляційній скарзі на
положення ст.71 ЖК України та
недоведеність факту не проживання
ОСОБА_1 в спірній квартирі правового
значення для вирішення даного спору не
мають, оскільки такі обставини
підлягають встановленню та доведенню у
випадку вирішення спору про визнання
особи такою, що втратила право
користування. Такого права ОСОБА_1 у
встановленому законом порядку не
набула.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не набула права
користування спірною квартирою,
посилання апеляційної скарги в тій
частині, що відповідач чинить їй
перешкоди у користуванні квартирою не
можуть бути прийняті судом апеляційної
інстанції в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що покази
свідків щодо часу проживання позивача
в спірній квартирі також правового
значення для вирішення даного спору не
мають, оскільки сам по собі факт
проживання не є підставою набуття
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням.

Інші доводи апеляційної скарги
висновки суду не спростовують і не
містять посилання на нові факти чи
засоби доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого в справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308,
313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 8 квітня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: