АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1260/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 20 Таратін В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. РІШЕННЯ
21 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДемченко В. А.
суддівПодорога В. М. , Бородійчук В. Г.
при секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника відповідача
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 13 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_9, ОСОБА_6, третя особа на стороні
позивача без самостійних вимог -
Золотоніський міжрайонний прокурор,
про визнання протоколів зборів
житлово - будівельного кооперативу,
договору купівлі - продажу земельної
ділянки недійсними, припинення права
власності на земельну ділянку та
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,
та за зустрічним позовом ОСОБА_6 про
визнання договору купівлі - продажу
дійсним, визнання права власності на
земельну ділянку , -
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_9, ОСОБА_6, третя особа на стороні
позивача без самостійних вимог -
Золотоніський міжрайонний прокурор
про визнання протоколів зборів
житлово - будівельного кооперативу,
договору купівлі - продажу земельної
ділянки недійсними, припинення права
власності на земельну ділянку та
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку.
ОСОБА_6 звернувся до суду із
зустрічним позовом про визнання
договору купівлі-продажу земельної
ділянки дійсним, визнання права
власності на земельну ділянку.
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач ОСОБА_8 зазначала, що вона, є
членом житлово-будівельного
кооперативу № 4, що розташований в
АДРЕСА_1. Згідно Протоколу зборів ЖБК
від 03.08.2009 року за № 2 та Протоколу ЖБК
від 15.11.2011 року за №4 було вирішено
продати земельну ділянку площею 0,0092 га.
ОСОБА_6 під будівництво магазину
промислових товарів. Право власності
ЖБК вказану земельну ділянку
стверджувалось Державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯМ № 343932 від 14.11.2011 р.
Згідно Договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 06.12.2011 р. ЖБК №4, в
особі голови правління (кооперативу)
ОСОБА_9, продав, а ОСОБА_6 купив
земельну ділянку площею 0,0092 га, в
АДРЕСА_1. ОСОБА_6 виготовив на своє ім'я
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серія ЯК №191870,
виданий 06.06.2012 року, що ствердило його
право власності на вказану земельну
Позивач вважає, що протоколи зборів ЖБК
№ 4 від 03.08.2009 р. за №2 та від 15.11. 2011 року
за №4, договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 06.12.2011 року та
Державний акт про право власності на
земельну ділянку серія ЯК №191870,
виданий 06.06.2012 року, мають бути визнані
в судовому порядку недійсними.
Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 19 лютого 2014 року позов
ОСОБА_8 задоволено частково та визнано
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 6.12.2011 року за №1641
укладеного між ЖБК №4, в особі голови
правління ОСОБА_9, та ОСОБА_6 про продаж
земельної ділянки площею 0,0092 га., по
АДРЕСА_1 недійсним, припинено право
власності ОСОБА_6 на земельну ділянку
площею 0,0092 га., по АДРЕСА_1, визнано
державний акт про право власності на
вказану земельну ділянку серії ЯК №191870
від 6.06.2012 року недійсним, стягнуто з
ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8, проживаючої
по АДРЕСА_1 - 229,40 грн. судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав
апеляційну скаргу на дане рішення, в
якій просить скасувати рішення суду,
оскільки вважає його ухваленим із
порушенням норм матеріального права,
ухваливши нове рішення, яким відмовити
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8
та задоволити зустрічний позов
ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

Так, задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_8 та визнавши договір
купівлі - продажу земельної ділянки
недійсним, державний акт про право
власності на землю відповідача і
припинивши право власності на землю,
суд першої інстанції виходив із того,
що договір купівлі - продажу земельної
ділянки був укладений із порушенням
вимог ч. 2 ст. 203, ст.215 ЦК України.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції не ґрунтуються на нормах
матеріального права.

Так, за матеріалами справи
встановлено, що позивач ОСОБА_8 є
членом ЖБК №4 з 1978 р., про зазначено у
довідці №12 від 28.07.1992 р. та
реєстраційного посвідчення №7481 від
11.02.1993 р.

Відповідно до п.5.3 Статуту ЖБК №4
кооператив є власником будівель,
споруд, грошових та майнових внесків
його членів, а також іншого майна,
придбаного на підставах, не
заборонених законом.

Відповідно до п.5.5 Статуту члени ЖБК №4
не володіють правом власності на майно
кооперативу, а мають зобов'язання по
відношенню до ЖБК ( а . с. 54 ).

При цьому, звертаючись до суду з
позовом позивачка визначила
відповідачами фізичних осіб, а саме
ОСОБА_9 та ОСОБА_6

6 грудня 2011 року між ЖБК №4 та ОСОБА_6
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,0092 га, що
розташована по АДРЕСА_1, який
посвідчено державним нотаріусом
Золотоніської державної нотаріальної
контори і внесено запис в реєстр за №1641
(а.с.41-42).

Право власності ОСОБА_6 на придбану
земельну ділянку закріплено Державним
актом від 6 червня 2012 року (а.с.43).

Позивачка звертаючись із даним
позовом до суду зазначала, що підставою
для визнання недійсними протоколів
зборів ЖБК № 4 від 03 серпня 2009 року за №
2 та від 15 листопада 2011 року за № 4 є те,
що збори ЖБК №4 3 серпня 2009 року та
15.11.2011 року не проводилося і рішення про
продаж земельної ділянки площею 0,0092 га
не приймалося. Але, дізнавшись про
підробку таких рішень зборів
кооперативу та підписання договору
купівлі-продажу ОСОБА_9 без законних
повноважень вона та інші члени
кооперативу зверталися до
правоохоронних органів, внаслідок чого
за даним фактом було відкрито
кримінальне провадження.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного
суду від 30 жовтня 2013 року підозрювану
ОСОБА_9 було звільнено від
кримінальної відповідальності в
зв'язку зі зміною обставин у
кримінальному провадженні, а
кримінальне провадження закрито ( а. с.
10).

В даній ухвалі зазначено, що ОСОБА_9,
будучи відповідно до протоколу зборів
ЖБК № 4 від 25 квітня 2008 року за № 1
головою ЖБК № 4, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 , склала завідомо
підроблені документи - протоколи
зборів ЖБК № 4 від 03 серпня 2009 року за №
2 та від 15 листопада 2011 року за № 4,
відповідно до яких ЖБК № 4 було
вирішено продати земельну ділянку
площею 0,0092 га. ОСОБА_6 під будівництво
магазину промислових товарів, а в
подальшому використала їх для
здійснення продажу земельної ділянки,
що належала відповідно до державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯМ № 343932 від 14 листопада
2011 року - ЖБК № 4, приватному підприємцю
ОСОБА_6 , не маючи на це законних
повноважень. Своїми умисними діями
ОСОБА_9 вчинила злочин, передбачений ч.1
ст.358 КК України - підроблення
офіційного документа, який посвідчує
особа, яка має право видавати чи
посвідчувати такі документи, і який
надає права, з метою використання його
підроблювачем та іншою особою.

Також, в ухвалі зазначається, що ОСОБА_9
вину у вчиненні інкримінованого їй
правопорушення визнала повністю, тобто
визнала фактичні обставини справи, які
є предметом розгляду і у даній
цивільній справі. А тому, вказані
обставини є такими, які передбачені ч.1
та ч.4 ст.61 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

При цьому, особа має обгрунтувати
порушення її прав, завданих
неправомірними діями чи рішеннями, або
в даному випадку вчиненим правочином
купівлі-продажу, що позивачкою не було
здійснено і про що не зазначено у
позовній заяві.

Згідно із частиною другою статті 16,
статтею 215 ЦК України одним із способів
захисту порушеного права є визнання
недійсним правочину, укладеного з
недодержанням вимог, установлених
частинами першою - третьою, п'ятою,
шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі
правові наслідки недійсності
правочину. Зокрема, кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Реституція як спосіб захисту
цивільного права (частина перша статті
216 ЦК України) застосовується лише в
разі наявності між сторонами
укладеного договору, який є нікчемним
чи який визнано недійсним. У зв'язку із
цим вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину.

Положення частини першої статті 216 ЦК
України не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захистові шляхом
задоволення позову до набувача з
використанням правового механізму,
установленого статтями 215, 216 ЦК
України. Такий захист можливий лише
шляхом задоволення віндикаційного
позову, якщо для цього існують
підстави, передбачені статтею 388 ЦК
України, які дають право витребувати в
набувача це майно.

Разом із тим віндикація як спосіб
захисту права власності
застосовується, коли власник фактично
позбавлений можливості володіти й
користуватися належним йому майном.

Отже, право на звернення до суду з
вимогою про витребування майна від
набувача має власник цього майна.

За матеріалами справи установлено, що
позивачка ОСОБА_8 не є власником майна,
що оспорюється, оскільки власником
майна є ЖБК №4.

Аналогічні висновки викладені і в
правовому висновку Верховний Суду
України від 26.06.2013 року при розгляді
справи № 6-58цс13.

Згідно з п. 26 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року N 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" особами, які
беруть участь у справі про визнання
правочину недійсним, є насамперед
сторони правочину.

А за тих обставин, що позивачка ОСОБА_8
не була стороною договору
купівлі-продажу земельної ділянки від 6
грудня 2011 року, укладеного ЖБК №4 та
ОСОБА_6, ЖБК №4 не залучений до розгляду
справи, як відчужувач майна і як
сторона договору, то рішення суду
першої інстанції не відповідає
положенням норм процесуального права.

Так, Цивільним кодексом України в главі
29 передбачені цивільно-правові способи
захисту права власності. Зокрема, норми
ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику
право витребувати майно із чужого
незаконного володіння або від
добросовісного набувача.

Частина 1 ст. 388 ЦК України передбачає,
що у випадку, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно: 1) було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; 2) було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; 3) вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в
розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише
тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є повернення майна з чужого
володіння.

При цьому за змістом ст. 388 ЦК України
випадки витребування майна власником
від добросовісного набувача обмежені й
можуть мати місце за умови, що майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на
передачу майна іншій особі виключає
можливість його витребування від
добросовісного набувача.

Ураховуючи вимоги ст. 10 ЦПК України та
виходячи зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК
України, власник зобов'язаний довести,
що майно вибуло з його володіння чи
володіння особи, якій він передав
майно, не з їхньої волі, а набувач -
довести, що він придбав майно за
відплатною угодою й що він не знав і не
міг знати про те, що придбаває майно в
особи, якій не належить право його
відчуження.

Якщо майно вибуло з володіння власника
за його волею (передано за договором
іншій особі, яка його відчужила) він не
має право вимагати повернення майна
від добросовісного набувача.

У той же час покупець не може бути
визнаний добросовісним набувачем, якщо
на момент укладення відплатної угоди
щодо спірного майна мали місце
претензії третіх осіб, про які покупцю
було відомо і які згодом були в
установленому порядку визнані
правомірними.

Ст. 387 ЦК України передбачено, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
передбачено, що в разі придбання майна
за відплатним договором у особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

А оскільки спірна земельна ділянка, як
майно, належала ЖБК №4 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯМ № 343932 від 14
листопада 2011 року, а не його членам, то
право вимоги з обранням належного
способу судового захисту належить
власнику майна, тобто ЖБК №4, а не
позивачці ОСОБА_8

Добросовісне придбання, згідно зі ст. 388
ЦК України, можливе тоді, коли майно
придбане не безпосередньо у власника, а
в особи, яка не мала право відчужувати
це майно. Наслідком угоди, укладеної з
таким порушенням, є повернення майна з
чужого незаконного володіння.

У зв'язку з вищезазначеними
положеннями норм матеріального права
не підлягають до задоволення позовні
вимоги ОСОБА_8, як не підлягають до
задоволення і вимоги зустрічного
позову ОСОБА_6 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки та визнання права власності на
земельну ділянку.

З врахуванням встановлених обставин,
матеріалів справи, доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене без додержання норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги є частково
обґрунтованими і такими, що
заслуговують на увагу, у зв'язку з чим
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а рішення суду
першої інстанції до скасування з
ухваленням нового рішення у справі про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_8 та про відмову в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, ст.304, ст.307, ст.309, ст.314, ст.316, ст.317,
ст.319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 13 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9,
ОСОБА_6, третя особа на стороні
позивача без самостійних вимог -
Золотоніський міжрайонний прокурор,
про визнання протоколів зборів
житлово - будівельного кооперативу,
договору купівлі - продажу земельної
ділянки недійсними, припинення права
власності на земельну ділянку та
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,
та за зустрічним позовом ОСОБА_6 про
визнання договору купівлі - продажу
дійсним, визнання права власності на
земельну ділянку, - скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_8 до ОСОБА_9 та ОСОБА_6 про визнання
протоколів зборів житлово -
будівельного кооперативу, договору
купівлі - продажу земельної ділянки
недійсними, припинення права
власності на земельну ділянку та
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,
відмовити ОСОБА_6 в задоволенні
зустрічного позову про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки та визнанні права
власності на земельну ділянку.

Рішення набирає законної сили негайно
з моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :