Справа № 671/268/14-цПровадження № 2/671/152/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Бабій
О.М.,

при секретарі
Щербініній І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Волочиську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування,
укладеного 09 вересня 2013 року між
позивачем та відповідачем,
посвідченого приватним нотаріусом
Волочиського нотаріального округу
ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №
3509, за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 ?
частини житлового будинку АДРЕСА_1.

У своїй позовній заяві, з
урахуванням доповнення до позову (а.с.
3-4, 10-12), ОСОБА_1 посилається на те, що
вказаний договір між сторонами було
укладено на вкрай невигідних для
позивача умовах, під впливом тяжкої для
неї обставини, внаслідок
психологічного тиску на ОСОБА_1 з боку
ОСОБА_2

Зокрема, як вказує позивач,
укладення оспорюваного договору було
обумовлено тим, що вона- ОСОБА_1 є
непрацездатною особою 85-літнього віку,
пересувається тільки за допомогою
інвалідного візка, за віком та станом
здоров'я потребує догляду та
матеріальної допомоги, обходити сама
себе не в змозі, іншого житла не має.

Як зазначено в позовній заяві,
через відсутність поблизу позивача її
дочок, на будь-яку іншу безкоштовну
допомогу вона не могла розраховувати, а
тому намірів щодо безоплатного
відчуження частини житлового будинку в
неї не було.

ОСОБА_1 вказує, що при укладенні
договору дарування частини будинку
ОСОБА_2 обіцяла їй довічний догляд,
забезпечення продуктами харчування
тощо. Також, зі слів позивача, між
сторонами була домовленість про те, що
відповідач буде займатись домашнім
господарством, а позивач до кінця свого
життя буде мати право безперешкодно
користуватись своєю часткою житлового
будинку. Таким чином, ОСОБА_1 зазначає,
що перебувала у безпорадному стані,
тому вважала, що для неї укладення
оспорюваного договору є єдиним
виходом.

Зі слів позивача, після укладення
договору ставлення відповідача до неї
змінилось, ОСОБА_2 повністю ігнорує
домовленості, не забезпечує продуктами
харчування, необхідними ліками,
внаслідок чого погіршується стан
здоров'я ОСОБА_1

Крім цього, як вказала позивач,
останнім часом відповідач разом зі
своїм чоловіком лякають її, що завезуть
в будинок престарілих, а в листопаді 2013
року відповідач натравила на неї-
ОСОБА_1 собаку, яка збила її з
інвалідного візка, внаслідок чого
позивач отримала тілесні ушкодження.
Після вказаних подій позивач
зрозуміла, що відповідач використовує
її безпорадний стан та залежність від
ОСОБА_2 Зазначила, що якби була здоровою
людиною, ні за яких обставин не
подарувала б власне житло.

В судовому засіданні позивач та
її представник ОСОБА_4 підтримали позов
з викладених у ньому підстав.

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що
уклала договір з ОСОБА_2 під впливом
тяжких для неї обставин, оскільки у
зв'язку із своїм похилим віком та
станом здоров'я потребувала постійного
стороннього догляду, на той час
проживала одиноко, періодично
отримувала допомогу від сусідів та
соціального працівника, власні діти з
нею не проживали та відносини з ними
були на той час не дуже добрі, тому,
укладаючи договір, розраховувала на
допомогу з боку ОСОБА_2, з якою
познайомилась через сина останньої,
який квартирував у ОСОБА_1 Пояснила, що
не бажає дарувати свою частину будинку
ОСОБА_2, іншого житла не має та бажає,
щоб після її смерті спадкоємці
отримали спадщину відповідно до
закону.

Відповідач та її представник
ОСОБА_5 в суді проти позову заперечили,
вважають його безпідставним та
необґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що на
добровільних засадах допомагала
ОСОБА_1 у догляді за нею та домашнім
господарством, посилання позивача про
погане ставлення її та її чоловіка до
неї- позивача не відповідають
дійсності, договір дарування був
укладений з волі ОСОБА_1, без будь-якого
примусу чи обману.

Свідок ОСОБА_6 в суді показав, що
проживає по сусідству з ОСОБА_1, яка вже
вісім років пересувається на
інвалідному візку, бачив ОСОБА_2 та її
чоловіка на подвір'ї ОСОБА_1 Був
випадок, коли чоловік ОСОБА_2 виганяв
дружину ОСОБА_6- ОСОБА_11 від ОСОБА_1 До
появи ОСОБА_2 дружина свідка у разі
потреби приносила їжу ОСОБА_1 Щодо
укладення договору дарування свідок
пояснив, що від його дружини йому
відомо, що позивач розповідала про те,
що «підписувала чисті бумаги».

Свідок ОСОБА_8 в судовому
засіданні показала, що є сусідкою
ОСОБА_1, чула від неї, що та підписала
«чисті бумажки», плакала та шкодувала.
З донькою ОСОБА_15 ОСОБА_1 перебувала в
сварці на момент укладення договору. В
ОСОБА_1 квартирував син ОСОБА_2 з
невісткою.

Свідок ОСОБА_10 в суді показала, що
від позивача їй відомо про те, що ОСОБА_2
обіцяла їй довічне утримання, а
приходила раз в три дні. Від сусідки-
ОСОБА_11 їй відомо про розповідь ОСОБА_1
щодо підписання нею «чистих листків».
Після укладення договору дарування
ОСОБА_1 хвилювалась та плакала.

Свідок ОСОБА_12 в суді показала, що
є знайомою ОСОБА_1, яку періодично
відвідує у зв'язку з її віком та станом
здоров'я. Від ОСОБА_1 їй відомо, що вона
шкодувала про укладення договору
дарування з ОСОБА_2, яка приходила до
позивача пару разів на тиждень. Як
показала свідок, ОСОБА_1 належним чином
доглянута не була.

Свідок ОСОБА_13 - лікар швидкої
медичної допомоги в суді показав, що
два чи два з половиною років тому
викликали до ОСОБА_1 швидку медичну
допомогу, в неї був підвищений тиск,
самостійно пересуватись вона не могла,
зі своєю донькою перебувала в сварці.

Допитана в суді у якості свідка
приватний нотаріус ОСОБА_3 показала, що
при укладенні оспорюваного договору
дарування були дотримані всі вимоги
чинного законодавства та були
роз'яснені наслідки укладення
договору, зміст договору сторонам був
зрозумілий та договір був вчинений
добровільно.

Свідок ОСОБА_11 в суді показала, що
є соціальним працівником, з 2010 року
обслуговує ОСОБА_1, яка проживає
одиноко та потребує догляду у зв'язку
із своїм станом.

Свідок ОСОБА_14 в суді показала, що
є сусідкою ОСОБА_1 та перебуває з нею в
дружніх відносинах, заходить до неї
часто, три-чотири рази на день. Свідку
відомо зі слів позивача, що ОСОБА_2 та її
чоловік обіцяли доглядати за ОСОБА_1,
однак цього не робили, приносили
періодично їжу. Щодо договору
дарування - свідку відомо зі слів
позивача, що вона шкодувала про його
укладення. ОСОБА_1 проживала одиноко,
допомагали їй вона- ОСОБА_14, соціальний
працівник, двоюрідна сестра тощо, в
повній мірі допомоги не вистачало в
такому вигляді.

Свідок ОСОБА_9- донька позивача в
суді показала, що певний період в неї з
матір'ю був конфлікт, тому відвідували
ОСОБА_1 племінниця та сусідка- ОСОБА_14
Показала, що ОСОБА_2 з чоловіком не
пускали її- ОСОБА_9 до матері,
погрожували, у зв'язку з чим вона
зверталась до правоохоронних органів.

Заслухавши учасників судового
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
правочин може бути визнаний судом
недійсним на підставі статті 233 ЦК,
якщо його вчинено особою під впливом
тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних умовах, чим друга сторона
правочину скористалася. Тяжкими
обставинами можуть бути

тяжка хвороба особи, членів її сім'ї
чи родичів, смерть годувальника,
загроза втратити житло чи загроза
банкрутства та інші обставини, для
усунення або зменшення яких необхідно
укласти такий правочин. Особа (фізична
чи юридична) має вчиняти такий
правочин

добровільно, без наявності насильства,
обману чи помилки. Особа, яка оскаржує
правочин, має довести, що за
відсутності тяжкої обставини правочин
не було б вчинено взагалі або вчинено
не на таких умовах.

Судом встановлено, що згідно з
договором дарування, укладеним 09
вересня 2013 року між позивачем та
відповідачем, посвідченим приватним
нотаріусом Волочиського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрованим в
реєстрі за № 3509, ОСОБА_1 безоплатно
передала у власність ОСОБА_2 ? частини
житлового будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_2
прийняла вказаний дар.

25 жовтня 2013 року та 28 січня 2014
року дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_9 зверталась
до Волочиського РВ УМВС України в
Хмельницькій області з приводу того, що
ОСОБА_2 ОСОБА_5 не пускають її до будинку
по АДРЕСА_1, а також з приводу погроз з
боку ОСОБА_2 в адресу ОСОБА_9 За
результатами проведених перевірок за
цими зверненнями ознак кримінальних
правопорушень встановлено не було, що
підтверджується відповідними
висновками від 27 жовтня 2013 року та від 30
жовтня 2014 року.

На думку суду, позивачем та його
представником в судовому засіданні
доведено факт укладення позивачем
оспорюваного договору під впливом
тяжких для ОСОБА_1 обставин і на вкрай
невигідних для неї умовах.

При цьому суд враховує вік
позивача (1929 року народження), її стан
здоров'я, який підтверджується наявною
в матеріалах справи медичною
документацією (а.с. 134-146), а також те, що
ОСОБА_1 на момент укладення договору
дарування частини будинку проживала
одиноко, потребувала постійного
догляду, не могла самостійно
пересуватись без інвалідного візка,
належним доглядом в повній мірі
забезпечена не була, що
підтверджується показаннями свідків,
описаними вище.

Вказані обставини в сукупності
суд вважає тяжкими для позивача, які
призвели до укладення нею договору
дарування з ОСОБА_2 на вкрай невигідних
для ОСОБА_1 умовах, які полягають у
переході від неї- позивача права
власності на частину житлового будинку
до іншої особи. При цьому іншим житлом
ОСОБА_1 не забезпечена.

Також на підставі досліджених
судом доказів суд вважає доведеним той
факт, що за відсутності вищевказаних
тяжких обставин правочин позивачем не
було б вчинено взагалі або було б
вчинено не на таких умовах.

Враховуючи викладене, позовні
вимоги є обґрунтованими та слід
визнати недійсним договір дарування ?
частини житлового будинку АДРЕСА_1,
укладений 09 вересня 2013 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Волочиського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за № 3509.

Керуючись ст. ст. 3, 59, 60, 212-215 ЦПК України;
ст. 233 ЦК України; п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування ?
частини житлового будинку АДРЕСА_1,
укладений 09 вересня 2013 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Волочиського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за № 3509.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243
грн. 60 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Волочиський районний суд Хмельницької
області шляхом подання в десятиденний
строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.М.
Бабій