Номер провадження: 22-ц/785/4259/14
Номер справи місцевого суду: 2-483/11
Головуючий у першій інстанції Вінська
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району одеської
області, відділу Держкомзему у
Комінтернівському районі Одеської
області, третіх осіб - ОСОБА_6
приватного нотаріуса
Комінтернівського районного
нотаріального округу,
Комінтернівської районної державної
нотаріальної контори, реєстраційної
служби Комінтернівського районного
управління юстиції в Одеській області
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності, визнання недійсними
договору дарування будинку, визнання
недійсним державних актів на землю,
визнання недійсним договору дарування
земельної ділянки та визнання права
власності в порядку спадкування, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 05 березня 2014 року,

встановила:

У серпні 2008 році ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, який уточнив,
посилаючись на те, що згідно договору
купівлі-продажу 1/2 частини літньої
кухні та 1/2 частини житлового будинку
АДРЕСА_1 від 22.01.1975 року укладеного між
ОСОБА_2 та батьком позивача ОСОБА_8
посвідченого Комінтернівською
державною нотаріальною конторою
Одеської області та Фонтанською
сільською радою Комінтернівського
району Одеської області батько
позивача набув права власності на 1/2
частину житлового будинку та 1/2 частину
літньої кухні по АДРЕСА_1. Даний факт
підтверджено мотивувальною частиною
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 21.10.1983 року та
ухвалою Одеського обласного суду від 15
грудня 1983 року.

Земельна ділянка розміром 600 кв.м. на
якій розташовано будинок передано
ОСОБА_8 згідно наказу № 3 радгоспу ім.
50-річчя Великого Жовтня.

Відповідно до витягу з рішення
Комінтернівської районної ради
народних депутатів від 26.11.1987 року №
273/1, договору купівлі-продажу від 22.01.1975
року, рішення Комінтернівського
районного суду від 15.12.1983 року, ухвали
Одеського обласного суду від 15.12.1983
року, довідки № 106 із матеріалів РБТІ,
довідки нотаріальної справи № 42 від 16
січня 1975 року, технічних паспортів від
02.02.1994 року та 11.09.2009 року батько
позивача збудував дім на місті літньої
кухні у 1980-1982 роках, новозбудованому
будинку надано адресу АДРЕСА_1, а
колишньому будинку, що належав ОСОБА_2
надано адресу АДРЕСА_1. 18 січня 1987 року
батько позивача ОСОБА_8 отримав
свідоцтво про право власності на
перебудований з літньої кухні будинок.

05.05.1994 року на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом
відповідач по справі ОСОБА_4 успадкував
будинок № 18.

24.01.2005 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
до якого увійшли житловий будинок під
літ. «А» та житловий будинок під літ.
«К» даним будинок було присвоєно
спільну адресу АДРЕСА_1.

21.04.2005 року домоволодіння, яке
складалось з житлових будинків під літ.
«А, К» ОСОБА_4 подарував своєму сину
ОСОБА_9, разом із будинком була
подарована земельна ділянка, на яку
обдарований в подальшому отримав
державний акт.

Вказані дії відповідачів направленні
на приховування факту належності
батьку позивача 1/2 частини будинку під
літ. «А» АДРЕСА_1 та в одстоюванні прав
позивача.

28.01.1992 року батько позивача помер,
внаслідок чого позивач в даний час є
власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

Вважає, що при приватизації земельної
ділянки ОСОБА_4 були порушені його
право на користування земельної
ділянки у вигляді паркану, оскільки
межа земельної ділянки проходить без
відставні до сіни будинку, що є
порушенням ст. 106, 107, 120 Земельного
Кодексу України, п. 3.25 ДБН 360-92**, тому
просив визнати поважними причини
пропуску строків позовної давності,
оскільки про порушені права дізнався
лише 2009 році при розгляді справи за
позовом ОСОБА_5 до нього про знесення
самочинно забудованого будівництва в
якому даний позов був зустрічний.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_3
просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_5 позовні
вимоги не визнали зважаючи на їх
безпідставність та необґрунтованість.
Зазначили, що дійсно в 1975 році між
ОСОБА_2 (матір'ю та бабусею
відповідачів) та ОСОБА_8 (батьком
позивача) було укладено договір
купівлі-продажу частини будинку та
частини літньої кухні.

Фактично між сторонами договору було
укладено договір купівлі продажу
літньої кухні, яку батько позивача в
подальшому переобладнав під житловий
будинок, який і успадкував позивач по
справі, а рішення суду не доводять
факту продажу житлового будинку, а
доводять факт купівлі літної кухні.

Тому вважали безпідставними вимоги
позивача, щодо порушення його прав при
здійснені приватизації, оскільки
земельна ділянка приватизована в межах
фактичного користування, без порушення
прав позивача, щодо не погодження з
позивачем меж, то на час приватизації
земельна ділянка позивачеві не
належала, а належала Фонтанській
сільській раді.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 05 березня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 було відмовлено в повному
обсязі.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_7 В скарзі з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права ставиться
питання про скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення
про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_3 є власником 1/2
частини житлового будинку АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті свого батька ОСОБА_8

На час оформлення права власності
спадкове майно складалось з житлового
будинку літ. «А», гараж «Б.Г», літня
кухня «В», сарай «Д» вбиральня літ. «Е»,
вимощення - І, огорожа № 1-2, що
відповідало технічному зображенню у
технічному паспорті Комінтернівського
РБТІ виготовленого станом на 02.02.1994
року. Правових підстав володіння
(користування) ОСОБА_3 земельною
ділянкою судом не встановлено.

Станом на час розгляду справи ОСОБА_5 є
власником сусідньої від позивача
земельної ділянки площею 0,092 га на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯА
№ 851390 від 24.10.2005 року, виданого на
підставі договору дарування земельної
ділянки ВСВ № 142076 від 21.04.2005 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Комінтернівського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №
745. Земельна ділянка встановлена в
натурі.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом від
05.05.1994 року, виданого ОСОБА_4 суд виходив
з того, що судовим розглядом не
встановлено підстав для його
скасування виходячи з наступного.

Посилання позивача про те, що йому
належить ? частина житлового будинку,
що належала ОСОБА_2 не знайшли свого
підтвердження та спростовуються
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 21.10.1983 року,
та поясненнями свідка ОСОБА_11, якими
встановлено, що між сторонами фактично
була укладена угода, не купівлі-продажу
1/2 частини житлового будинку та 1/2
частини літньої кухні, а саме
купівлі-продажу літньої кухні. Тому,
твердження апелянта про те, що його
покійний батько придбав частину
житлового будинку з частиною літньої
кухні є безпідставними.

Інші вимоги позивача є похідними від
вимог щодо визнання недійсним
свідоцтва в зв'язку з чим також не
підлягають задоволенню.

Доводи скарги щодо здійснення
приватизації земельної ділянки ОСОБА_4
з порушеннями вимог чинного земельного
законодавства є недоведеними. При
цьому суд обґрунтовано критично оцінив
свідчення ОСОБА_12 та ОСОБА_13, оскільки
ОСОБА_12 є рідним братом позивача та
співвласником будинку № 16, а свідок
ОСОБА_13 є близьким другом позивача, що
може свідчити про їх зацікавленість у
результатах розгляду справи. Крім того,
свідок ОСОБА_13 не зміг точно зазначити
у якому році він бачив паркан, що
розділяв межі земельних ділянок.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для відмови ОСОБА_3 у
задоволенні позову. Вказані висновки
суду відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 05 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

О.В.Оверіна

Ю.І.Кравець