АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7626/2014 Головуючий
у 1-й інстанції: Мальцев Д.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за договором позики,
пені та 3% річних, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 рокупредставник
позивача звернувся в суд із зазначеним
позовом, в якому просив стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_2
заборгованість за договором позики від
26.12.2011 року основного боргу у розмірі 159
786,00 грн., пені у розмірі 287 614.80 грн.,
трьох відсотків річних у розмірі 8 562,78
грн., що разом становить 455 963,58 грн. та
судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
відповідач позичила у нього грошові
кошти у розмірі 20 000 доларів США та
зобов'язалася повернути їх до 01.02.2012
року. Проте, ОСОБА_1 після настання
строку свої зобов'язання не виконала.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 березня 2014 року -
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договором позики від
26.12.2011р. у сумі 287 614,80 грн. пені, 8562,78 - 3%
річних, а всього 296 177, 58 грн. та вирішено
питання судових витрат.

В задоволенні іншої частини позову -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на те, що суд ухвалив його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, не з'ясувавши
дійсні обставини спору.

Вказує на те, що не надавши докази того,
що строк спеціальної позовної давності
стосовно стягнення неустойки у сумі 287
614,80 грн. пені переривався, тобто, був
продовжений та існував на момент
подання позову, представник позивача
висунув вимогу про стягнення пені, хоча
і не мав на це будь-яких правових
підстав.

В судовому засіданні апелянт та її
представник скаргу підтримали.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з того, що ОСОБА_1 взяті на себе
зобов'язання за договором позики не
виконала, заборгованість є
непогашеною, а тому позивач має право
на стягнення пені та 3% річних.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Згідно зі ст. 626, 530 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що 26.12.2011 р.
позивачем було надано відповідачу, а
відповідач отримав від позивача
грошові кошти в борг у розмірі 20000,00
доларів США, що еквівалентно 159 786 грн.
Борг відповідач зобов'язувалася
повернути позивачу до 01.02.2012 року.

У зв'язку із простроченням виконання
взятих на себе зобов'язань. 11.09.2012року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
вчинено виконавчий напис про стягнення
з відповідача на користь позивача 159 786
грн., зареєстрований в реєстрі за № 3051.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з аргументованим
висновком суду першої інстанції про те,
що, підписавши договір позики, ОСОБА_1
підтвердила те, що вона отримала
грошові кошти від позивача, а тому,
оскільки договір не було виконано у
строк, встановлений у п.1 Договору,
позивач має право на стягнення пені та 3
% річних.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення,
оскільки строк позовної давності для
звернення з вимогою про стягнення пені
минув.

Проте, колегія суддів з такими доводами
скарги не погоджується з огляду на
таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання (п. З ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Пеня - це санкція, яка нараховується з
першого дня прострочення й доки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено,
що до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік.

Разом з тим, вірним є висновок суду про
стягнення з відповідача суми пені, яка
була передбачена договором у розмірі 15
% від простроченої суми за кожен місяць
прострочення, оскільки пеня має бути
стягнута за один рік до дня
пред'явлення позову, тобто з 21.11.2013 року
по 21.11.2012 року.

Оскільки початком нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання буде день,
наступний за днем, коли воно мало бути
виконано за умовами договору, тобто
02.02.2012 року, то правомірним є стягнення
пені за один рік.

Апеляційна інстанція також
погоджується з розміром 3% річних,
оскільки відповідно до ст. 325 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 березня 2014 року в
справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді