У Х В А Л А

25 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача: Ігнатюка Б.Ю.

суддів: Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі: Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Хустського районного суду від 27
березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Хустського районного суду від
27 березня 2014 року заяву ОСОБА_3 про
забезпечення позову та витребування
доказів задоволено: накладено арешт на
автомобілі зареєстровані на ім'я
ОСОБА_2 - Шевролет Авео, 2005 р.в., ДНЗ
НОМЕР_1, Пежо 206 седан ХР1/4 Е, 2007 р.в., ДНЗ
НОМЕР_2, Шевролет Еванда, 2005 р.в. ДНЗ
НОМЕР_3; накладено заборону на
відчуження, проведення будь-яких
будівельних робіт по добудові,
реконструкції, ремонту, введення в
експлуатацію, стосовно житлового
будинку АДРЕСА_1 незавершеного
будівництва готовністю 68%
зареєстрованого на ім'я ОСОБА_2;
витребувано з центру надання послуг,
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів з
обслуговуванням м. Хуст та Хустського
району УДАІ УМВС України в
Закарпатській області інформацію про
вартість вищевказаних автомобілів
зареєстрованих на ім'я ОСОБА_2;
витребувано з Хустського ДПТІ
матеріали інвентарної справи на
житловий будинок АДРЕСА_1
незавершеного будівництвом готовністю
68% зареєстрованого на ім'я ОСОБА_2

ОСОБА_2 оскаржив цю ухвалу, порушив
питання про скасування даної ухвали.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
апелянта скаргу з наведених підстав
підтримав.

Позивачка в судове засідання не
явилась і тому суд розглянув справу у
її відсутності відповідно до ч.2 ст.305
ЦПК України.

Заслухавши представника апелянта та
дослідивши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Оскаржувана ухвала прийнята у зв'язку
із заявленням ОСОБА_3 позову до ОСОБА_2
про поділ спільного сумісного майна,
яким по твердженню позивачки являються
зазначений будинок та автомобілі,
оскільки вони придбані за час їх
спільного проживання. Тому судом
першої інстанції констатовано, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

І з таким висновком слід погодитись
виходячи з наступного.

Ч.3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Умовою застосування заходів
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно може
зникнути, зменшитись, погіршитись або
може бути відчуженим.

Відповідно до п.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам, а також суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
і інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Предметом позову по даній справі є
поділ спільного майна подружжя.
Оскільки майно, на яке накладено арешт,
є предметом позову і позивачка у своїй
заяві про забезпечення позову
достатньо обґрунтувала, що існує
реальна можливість відчуження даного
майна відповідачем, то у суду першої
інстанції були всі, передбачені
процесуальним законодавством
підстави, для вжиття даних заходів
забезпечення позову. Заходи
забезпечення позову у вигляді
накладення арешту на оспорюване майно
є співмірними з позовними вимогами.

Задоволення вказаного клопотання
відповідає вимогам ст.151 ЦПК України та
узгоджується з вказаним вище
роз'ясненням застосування цієї статті.

Посилання апелянта на те, що вказані
автомобілі задовго до пред'явлення
позову та винесенням судом ухвали про
накладення арешту та заборони вибули з
його власності та здійснена їх
перереєстрація на інших осіб і те, що
він завжди користується тільки одним
автомобілем не може бути взято до
уваги, оскільки жодними доказами
зазначені твердження апелянтом не
підтверджено.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом
вирішено питання про вжиття заходів
забезпечення позову з врахування всіх
обставин по даному питанню та з
дотримання норм процесуального права.

Керуючись статтями 307, 312, 314 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Хустського районного суду від
27 березня 2014 року про застосування
заходів забезпечення позову по даній
справі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :