Справа № 490/2510/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2014 року Центральний районний
суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Гуденко О.А.

при секретарі - Аслановій Е.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на земельну
ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2014 року позивач звернувся до
Центрального районного суду
м. Миколаєва з позовом, в якому
просить визнати за ним право приватної
власності на земельну ділянку площею 950
кв. м. для обслуговування житлового
будинку, що розташований в АДРЕСА_1,
відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю, № 288 від 29
липня 1993 року.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 27 вересня 1996 року
він придбав незакінчений будівництвом
житловий будинок АДРЕСА_1, але під час
укладення договору купівлі-продажу
цього незакінченого будівництвом
житлового будинку, договір
купівлі-продажу земельної ділянки за
вказаною адресою не укладався. З
моменту придбання зазначеної
нерухомості, фактично він є власником
всього домоволодіння, яке складається
з незакінченого будівництвом
житлового будинку та земельної ділянки
для обслуговування цього житлового
будинку. Отже, відповідно до чинного на
той момент законодавства, до нього
перейшло право власності на земельну
ділянку для обслуговування придбаного
незакінченого будівництвом житлового
будинку.

Позивач та його представник надали
суду заяву про розгляд справи без їх
участі, позовні вимоги підтримують в
повному обсязі.

Відповідач надав суду заяву про
розгляд справи без його участі, позовні
вимоги визнає в повному обсязі,
заперечень та клопотань не має. В заяві
зазначила, що на час отримання у
власність земельної ділянки АДРЕСА_1
вона мала прізвище «ОСОБА_2», але на
теперішній час має інше прізвище -
«ОСОБА_2», свідоцтво про шлюб серії
НОМЕР_1 від 11.04.2014 року. Вищезазначена
земельна ділянка має поштову адресу:
АДРЕСА_1. Своєю заявою відповідачка
підтвердила той факт, що 27 вересня 1996
року між нею та позивачем було укладено
договір купівлі-продажу, відповідно до
якого вона продала, а позивач купив
незакінчений будівництвом житловий
будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 з
процентом виконаних робіт - 62, який
розташований на земельній ділянці
площею 950 кв. м., згідно Державного акту
на право приватної власності на землю,
виданий Миколаївською міською радою
народних депутатів 29 липня 1993 року за №
288.

Ухвалою суду справу розглянуто у
відсутність сторін, оскільки у справі
достатньо даних про права та взаємини
сторін.

Вивчивши доводи позову і дослідивши
матеріали справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи,
Рішенням Миколаївської міської ради
народних депутатів XVII сесії ХХІ
скликання № 17/10 від 25 травня 1993 року
було виділено у власність земельні
ділянки для будівництва та
обслуговування індивідуальних
житлових будинків з внесенням змін до
раніше прийнятого Рішення Міської ради
народних депутатів, встановивши розмір
та номери земельних ділянок громадян
ці ОСОБА_2, площею 950 кв. м. по АДРЕСА_1
(а.с. 12).

На підставі вищезазначеного рішення
ОСОБА_2, що мешкає в АДРЕСА_1 було видано
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку площею 950
кв. м. Державний акт було зареєстровано
в Книзі реєстрації державних актів на
право приватної власності на землю за
№ 288 (а.с. 19-20).

27 вересня 1996 року між продавцем ОСОБА_2
та покупцем ОСОБА_1 було укладено
договір купівлі-продажу незакінченого
будівництвом житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 з процентом
виконаних робіт - 62, який розташований
на земельній ділянці площею 950 кв. м.,
згідно Державного акту на право
приватної власності на землю, виданий
Миколаївською міською радою народних
депутатів 29 липня 1993 року за
№ 288 (а.с. 21). Сама ж земельна ділянка,
яка відводилась для обслуговування
вищезазначеного житлового будинку
залишилась зареєстрованою за ОСОБА_2.

В 2013 році, на замовлення ОСОБА_1, було
проведено нормативну грошову оцінку
земельної ділянки площею 950 кв. м., яка
надавалась ОСОБА_2 для обслуговування
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.
Оцінку земельної ділянки проводила
експерт-оцінювач Жданова
О.В. та визначила, що нормативна грошова
оцінка земельної ділянки складає 59 251
грн. 50 коп. (а.с. 14-15).

Відповідно до положень ст.ст. 23, 30, 67
Земельного кодексу України
(в редакції 1990 року), право
власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів. При переході права
власності на будівлю і споруду разом
з цими об'єктами переходить у
розмірах, передбачених статтею 67
цього Кодексу, і право власності або
право користування земельною ділянкою
без зміни її цільового призначення і,
якщо інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. У разі
зміни цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення. Право власності або право
користування земельною ділянкою у
перелічених випадках посвідчується
Радами народних депутатів відповідно
до вимог статті 23 цього Кодексу.
Розмір ділянок для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) повинен бути не
більше: у сільських населених
пунктах - 0,25 гектара, селищах міського
типу - 0,15 гектара, а для членів
колективних сільськогосподарських
підприємств і працівників радгоспів
- не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1
гектара.

Як вбачається з плану земельних
ділянок кооперативуц Лазурний ,
рішення виконкому міської ради
народних депутатів 1993 року "Про
найменування вулиць нової забудови в
районі селища Матвіївка Центрального
району та нумерації домоволодінь",
земельна ділянка АДРЕСА_1 (номер
ділянки при виділі земельних ділянок
під забудову в клооперативі) і є
земельною ділянко по АДРЕСА_1.

На теперішній час право власності на
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровано за позивачем ОСОБА_1.

З огляду на вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню на підставі ст. 30 ЗК
України (в редакції 1990 року), оскільки
позивачем не було змінено цільового
призначення земельної ділянки, розміри
земельної ділянки не перевищують
дозволені, право власності на нерухоме
майно позивачем зареєстровано в
установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України , судові
витрати сплачені позивачем при подачі
позову.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ЛОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на земельну ділянку -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку площею 950 кв. м. для
обслуговування житлового будинку, що
розташований в АДРЕСА_1,
відповідно до Державного акту на право
власності на землю № 288 від 29 липня 1993
року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя
Гуденко О.А.