Провадження № 2/333/727/14
РІШЕННЯ

Іменем України

19.06.2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді:
Холод Р.С.,

при секретарі:
Вашато А.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представників відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7,
розглянувши у судовому засіданні в
залі Комунарського районного суду м.
Запоріжжя цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_7, Міське комунальне підприємство
«ОСНОВАНІЄ», Запорізька міська рада
про визнання права користування
квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_7, Міське комунальне підприємство
«Основаніє» Запорізька міська рада про
визнання права користування квартирою.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
19.08.1985 року виконкомом Запорізької
міської ради його сім'ї був виданий
ордер на вселення в трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1. До членів сім'ї
належали: ОСОБА_7 (батько), ОСОБА_8 (мати),
ОСОБА_3 (сестра) та ОСОБА_1 (брат, позивач
по справі). В зв'язку з тим, що батьки
розірвали шлюб, мати знялась з
реєстрації з зазначеної квартири та
переїхала в інше місце проживання.

06.07.2002 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_9
та переїхав проживати за іншою адресою:
АДРЕСА_3. У лютому 2013 року шлюбні
відносини погіршились, 09.01.2014 року
позивач розірвав шлюб, в зв'язку з чим,
вимушений був виїхати з квартири
колишньої дружити та виписатись. Так
як, іншого житла позивач не має, то
навесні 2013 року він переїхав жити в
квартиру АДРЕСА_1. Наймачем зазначеної
квартири є батько позивача - ОСОБА_7,
який проти його проживання та
реєстрації не заперечував. Однак, з
приводу проживання та реєстрації
заперечує його сестра - ОСОБА_3,
внаслідок чого виникають постійні
сварки та звернення нею з різними
заявами та позовами до відповідних
інстанцій, тому позивач був вимушений
звернутися до суду за захистом свого
права та просить визнати за ним право
користування квартирою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав, пояснив суду, що після
погіршення стосунків с дружиною,
приблизно з березня-квітня 2013 року,
переїхав жити у квартиру АДРЕСА_1, при
цьому, батько, який є основним
квартиронаймачем не заперечував проти
переїзду та реєстрації. У спірній
квартирі він мешкав з моменту
заселення до 04.10.2002 року, коли одружився
і переїхав до будинку дружини. В
квартирі мешкає також його сестра з
сином ОСОБА_4 (відповідачі по справі),
які вдома знаходяться лише ввечері
нетривалий час і мають відокремлену
кімнату, яка закривається на ключ. Так
як, відповідачі здійснили деякі зміни в
квартирі, перепланування, то він вдень
знаходиться з батьком в кімнаті, а
вночі спить в залі на розкладачці. Він
підтримує з батьком дружні, родинні
стосунки, ведуть з ним спільне
господарство, допомагає останньому
сплачувати комунальні послуги, так як
батько на пенсії, а він працює, але у
квитанціях пишеться прізвище
основного квартиронаймача. Крім того,
батько хворіє, тому останньому
необхідна допомога, яку він і здійснює:
возить батька до лікарні, купляє у
аптеці ліки тощо. Вважає, що має право
користуватись зазначеною квартирою,
так як є членом сім'ї ОСОБА_7 та нести
усі права і обов'язки, які передбачені
договором найму житлового приміщення.
Відповідачі заперечують проти його
реєстрації у спірній квартирі та її
користуванням, хоча іншого житла у
нього не має.

Представник позивача - ОСОБА_2
підтримала позов в повному обсязі,
вважає, що позивач має усі права на
користування спірною квартирою, так як
є членом сім'ї наймача, проживає з ним у
спірній квартирі з весни 2013 року, веде
спільне господарство та сплачує
комунальні послуги. Крім того, батько
позивача - ОСОБА_7 хворіє, тому позивач
надає йому допомогу: порається по
господарству, возить батька у лікарні,
тощо.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти
позову, суду пояснила, що з братом та
батьком вона має неприязні стосунки,
внаслідок чого виникають сварки. Вона
зверталась до суду з позовом про зміну
умов договору найму житлового
приміщення та визначення порядку
користування квартирою, проте у
задоволенні позову було відмовлено.
Вона мешкає в квартирі АДРЕСА_1 разом зі
своїм сином - ОСОБА_4 та батьком - ОСОБА_7
Позивач у вказаній квартирі не мешкає,
а створює лише видимість проживання та
буває там дуже рідко. Вважає, що поява
позивача у спірній квартирі та
проживання останнього там стане
наслідком сварок та різних конфліктів,
тому що були факти погроз з боку ОСОБА_7
Враховуючи такі обставини, вона до МКП
«ОСНОВАНІЄ» подала заяву, в якій
заперечувала проти реєстрації у
спірній квартирі інших осіб та не дала
згоду на реєстрацію позивача.
Зверталась з заявою до МКП «Основаніє»
щодо складання акту про відсутність
позивача за адресою: АДРЕСА_1, що і було
зроблено. Крім того, доказом факту не
проживання позивач у квартирі слугують
аудіо записи розмов батька, які вона
здійснювала за допомогою диктофону для
того щоб використати їх у якості доказу
в суді. Просить у позові відмовити.

Представники позивача - ОСОБА_5 та
адвокат ОСОБА_6 повністю заперечували
проти позову, так як ОСОБА_1 взагалі не
мешкає в зазначеній квартирі, про що
свідчать: акт адвоката ОСОБА_12 від
19.08.2013 року, довідка МКП «Основаніє»,
аудіозапис розмов ОСОБА_7 та пояснення
свідків, а тому позивач не має право на
користування спірною квартирою. У
позові просили суд відмовити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4
суду пояснив, що з 1991 року мешкає в
квартирі АДРЕСА_1. В квартирі мешкає
його дід - ОСОБА_7, мати - ОСОБА_3 та він.
Його графік роботи з 06-00 до 17-00, 18-00
години щоденно, тому він у спірній
квартирі буває лише увечері. Так як він
одружений, то іноді ночує у своєї
дружини за адресою: АДРЕСА_5. Заперечує
проти позову, так як вважає, що його
дядько не має право на проживання у
зазначеній квартирі, просить у позові
відмовити.

Третя особа - ОСОБА_7 проти позову не
заперечував, зазначивши, що квартиру
АДРЕСА_1 він отримав на свою родину, яка
складалась на той момент з його
дружини, сина (позивача у справі) та
доньки (відповідача у справі). Вважає,
що його діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є
членами сім'ї та мають рівні права на
користування квартирою. Після
розірвання шлюбу його донька - ОСОБА_3
повернулась жити до нього, і він не
заперечував проти цього, а тому вважає,
що і син має право на користування
квартирою, бути зареєстрованим і
проживати у спірній квартирі. Також
зазначив, що з ОСОБА_3 має складні
стосунки, постійно виникають сварки
щодо порядку користування квартирою.
Навесні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
проханням зареєструватись та
проживати у квартирі, так як його
шлюбні стосунки погіршились, на що він
не заперечував. Крім того, він останнім
часом погано себе почуває, тому
потребує додаткової допомоги по
веденню домашнього господарства та
отримання медичної допомоги. Позивач
допомагає йому по господарству, яке у
них фактично спільне, возить його у
лікарню, надає кошти на сплачу
комунальних послуг. Онук - ОСОБА_4
одружений та проживає зі своєю
дружиною, донька вдома буває лише пізно
ввечері, лише для того, що нагодувати
свого кота. З 28.03.2014 року, тобто після
прийняття судом рішення про виселення
співмешканця доньки, ОСОБА_3 у спірній
квартирі жодної ночі не ночувала.
Просив позов задовольнити.

Представники третіх осіб - МКП
«ОСНОВАНІЄ» та Запорізької міської
ради у судове засідання не з'явилися,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час та місце розгляду справи.
До суду не надали жодних заяв,
клопотань та заперечень. Враховуючи
вимоги ч.2 ст.169 ЦПК України, згідно якої
неявка представника у судове засідання
без поважних причин або неповідомлення
ним про причини неявки не є перешкодою
для розгляду справи, суд розглянув
справу без участі представників третіх
осіб.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні
пояснила, що працює начальником
обслуговування абонентів № 11 МКП
«ОСНОВАНІЄ» з листопада 2013 року і в її
повноваження входить посвідчувати
акти, складені спеціалістами своїм
підписом. Тобто, вона лише посвідчує
підписи спеціалістів МКП «ОСНОВАНІЄ»
на актах, які їй надають. Яким
нормативним документом передбачено
складання МКП «ОСНОВАНІЄ» актів про
встановлення (не встановлення) факту
проживання особи, їй невідомо.
Зазначене складання актів є
відповідною послугою, яку здійснює МКП
«ОСНОВАНІЄ» і яке входить до
калькуляції, тобто за вихід на місце та
складання акту, заявник сплачує 51 грн.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що
працюють в МКП «ОСНОВАНІЄ»
паспортистом та спеціалістом по роботі
з абонентами, відповідно. По вказівці
начальника центру МКП «ОСНОВАНІЄ»
ОСОБА_16, до якої надійшла відповідна
заявка з проханням скласти акт щодо
осіб, які фактично проживають у
АДРЕСА_1, ними був здійснений вихід за
даною адресою. Після опитування
сусідів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 було
встановлено, що в зазначеній квартирі
мешкають ОСОБА_7, ОСОБА_3, її син ОСОБА_4
та ОСОБА_1, про що складено відповідний
акт. Акт у подальшому був завірений
підписом начальника центру МКП
«ОСНОВАНІЄ».

У судовому засіданні свідок ОСОБА_19
пояснила, що вона з 1985 року проживає на
другому поверсі у під'їзду, де
знаходиться спірна квартира. Практично
увесь час знаходиться вдома, так як
рідко виходить на роботу - реалізатором
на ринок «Анголенко» та вікна її
квартири виходять у двір будинку, тому
вона дуже часто бачить, хто заходить у
під'їзд будинку. Вона знає, що у
квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_7, його
донька ОСОБА_3 з чоловіком, прізвище та
ім'я якого вона не знає, але у нього
немає руки. Раніше у вказаній квартирі
жив син ОСОБА_3 - ОСОБА_4, але тепер вона
його не бачить. Крім того, ОСОБА_1 не
мешкає разом з батьком та сестрою, так
як взагалі його не бачить. Восени 2013
року до неї приходили дві жінки -
працівники МКП «ОСНОВАНІЄ» та їм вона
підписала акт, що ОСОБА_1 не проживає у
спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що з 1986
року проживає у АДРЕСА_2, тобто на одній
площадці, де розташована спірна
квартира. Знає, що у квартиру № 23 у його
підході в'їхала сім'я: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
їх діти - ОСОБА_1 і ОСОБА_3 В зв'язку з
тим, що ОСОБА_3 вийшла заміж, тому деякий
час остання мешкала за іншою адресою,
але так як її особисте життя не
склалось, повернулась жити до батьків
вже зі своїм сином ОСОБА_4. ОСОБА_1 також
одружився та виїхав з квартири, але вже
приблизно з квітня-травня 2013 року,
знову проживає з батьком, тому що шлюб з
дружиною розірвано. З ОСОБА_1
спілкується, іноді разом їздять на
роботу, так як працюють на одному
підприємстві, та виходять палити на
площадку поверху будинку. Впевнений,
що ОСОБА_1 мешкає з батьком, тому що
останній палити виходить на поверх у
домашніх речах та кожен день
автомобіль позивача стоїть у дворі, а
останній майже завжди пересувається
лише на автомобілі. Чи проживає у
спірній квартирі, ОСОБА_3, повідомити
точно, він не зміг.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона є
пенсіонеркою, мешкає в будинку АДРЕСА_1
майже 20 років та є сусідкою ОСОБА_7, але
проживає на 7 поверсі. Знає, що у
останнього є двоє дітей - ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, які деякий час проживали
окремо, а зараз знов мешкають разом.
ОСОБА_3 останнім часом бачить рідко,
крім того, ОСОБА_7 декілька разів
скаржився на поведінку доньки та онука.
Кожну неділю бачить ОСОБА_1 разом з
батьком у магазині - вони купують
продукти харчування. Крім того, ОСОБА_1
вона бачила ще у 2013 року, який повідомив
їй, що знову переїхав до батька. В
квартирі була декілька разів, її
запрошував в гості ОСОБА_7, щоб
підписати акт про те, що ОСОБА_1 мешкає
разом з батьком. Іноді біля під'їзду
вона бачить автомобіль ОСОБА_1

Вислухавши сторони, свідків,
дослідивши надані сторонами докази по
справі, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що спірне житлове
приміщення - квартира АДРЕСА_1
виконкомом Запорізької міської ради
була надана ОСОБА_7 на підставі ордеру
№ 3900, серії А-ІХ від 19.08.1985 року на сім'ю.
Позивач ОСОБА_1 був вписаний в ордер.
Користувались вказані особи спірним
житловим приміщенням з 1986 року (а.с. 4).
Основним квартиронаймачем є ОСОБА_7
(а.с. 8).

Відповідно до копії технічного
паспорту станом на 22.05.2013 року квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1
належить місцевій Запорізькій міській
раді (а.с. 7).

Довідками МКП «Основаніє» від 22.04.2013
року та від 21.02.2014 року, виданими на ім'я
позивача встановлено, що за адресою:
АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_7, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (без реєстрації) (а.с. 9,
58).

Проте, з довідки МКП «ОСНОВАНІЄ» № 314
від 11.02.2014 року, виданої на ім'я
відповідача - ОСОБА_3 встановлено, що за
адресою: АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_7,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 62).

09.01.2014 року рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_9 розірвано (а.с. 47).

Довідкою та випискою Комунальної
установи міської лікарні № 7
підтверджено, що ОСОБА_7 перебуває на
диспансерному обліку з діагнозом
гіпертонічна хвороба 2 ступеню,
високого ступеню ризику цукровий
діабет (а.с. 51-52).

Зазначене підтверджує, що основним
квартиронаймачем є третя особа -
ОСОБА_7, фізичний стан якого з лютого 2013
року погіршився. А отже, показання
позивача щодо поганого самопочуття
батька підтверджуються.

Також, в матеріалах справи наявні акти
МКП «ОСНОВАНІЄ» від 11.07.2013 року, від
21.02.2014 року які підтверджують, що в
спірній квартирі позивач мешкає без
реєстрації, складені на підставі
пояснень сусідів (а.с. 48,57).

Згідно з акту МКП «ОСНОВАНІЄ» від 04.09.2013
року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не
мешкає, так як з 2004 року мешкає разом зі
своєю сім'єю у Шевченківському районі
(а.с. 63).

Судом ретельно вивчено зазначені акти,
надані в якості доказів з обох сторін.
На думку суду, в даному випадку акт є
документом, складений групою осіб
(працівниками МКП «ОСНОВАНІЄ»), які на
підставі отриманої у мешканців
під'їзду неперевіреної інформації
встановили факт проживання (не
проживання) позивача у спірній
квартирі. Сторони та представники МКП
«ОСНОВАНІЄ» не надали та не повідомили
суд про будь-які нормативні акти, які
передбачають складання таких актів,
зазначивши, що складання актів -це
послуга МКП «ОСНОВАНІЄ», тому суд
вказані акти вважає неналежними
доказами.

Відповідно до акту від 19.08.2013 року,
складеному адвокатом ОСОБА_12, у будинку
АДРЕСА_3 (адреса місця проживання
колишньої дружини позивача) ОСОБА_23 з
2004 року і по теперішній час мешкає
разом зі свою дружиною (а.с. 61).

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
адвокат під час здійснення
адвокатської діяльності адвокат має
право вчиняти будь-які дії, не
заборонені законом, правилами
адвокатської етики та договором про
надання правової допомоги, необхідні
для належного виконання договору про
надання правової допомоги, зокрема:
збирати відомості про факти, що можуть
бути використані як докази, в
установленому законом порядку
запитувати, отримувати і вилучати речі,
документи, їх копії, ознайомлюватися з
ними та опитувати осіб за їх згодою.

Проте, в матеріалах цивільної справи не
надано жодного доказу того, що ОСОБА_12 є
адвокатом (свідоцтво про зайняття
адвокатською діяльністю, договір про
надання юридичних послуг) та має право
здійснювати дії передбачені п. 7 ч. 1 ст.
20 Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність», зазначений
акт був складений з метою надання його
в якості доказу до Запорізького
окружного адміністративного суду по
справі № 808/5791/13-а, тому суд вважає, що
наданий акт від 19.08.2013 року є також
неналежним доказом по даній справі.

В судовому засіданні за клопотанням
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_6 було прослухано аудіозапис
розмов третьої особи - ОСОБА_7 з
невстановленими особами, але суд не
вбачає за можливе визнати зазначений
запис в якості допустимого доказу по
справі. Так, стаття 31 Конституції
України гарантує кожному таємницю
листування, телефонних розмов,
телеграфної та іншої кореспонденції.
Винятки можуть встановлюватися лише
судом у випадках, передбачених законом,
з метою запобігти злочинові чи
з'ясувати істину під час розслідування
кримінальної справи, якщо іншими
способами одержати інформації
неможливо. Стороною відповідача ОСОБА_3
до суду не було надано доказів, що
надані аудіозаписи були здійсненні на
підставі рішення суду або з дозволу
ОСОБА_7

Суд критично відноситься до показань
свідка ОСОБА_19, так як відомості, надані
нею у судовому засіданні, викликають
сумнів у їх достовірності. Так, ОСОБА_19
пояснила, що на цей час у спірній
квартирі проживає ОСОБА_7, його донька
ОСОБА_3 з чоловіком, прізвище та ім'я
якого вона не знає, але у нього немає
руки. Разом із тим, пояснення
зазначеного свідка щодо мешкання на
цей час співмешканця ОСОБА_3 у спірній
квартирі спростовуються поясненнями
позивача ОСОБА_1, третьої особи - ОСОБА_7
та самих відповідачів у справі - ОСОБА_4
та ОСОБА_3 Таким чином, показання свідка
ОСОБА_19, на думку суду є недостовірними,
тому суд їх не приймає до уваги.

Статтею 3 Сімейного кодексу України,
сім'я є первинним та основним осередком
суспільства. Сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і
тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку
з навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно. Дитина належить до
сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно
з ними не проживає.

Позивач по справі є дитиною
ОСОБА_7, що не спростовується сторонами
по справі.

Так відповідно до ч. 2 ст. 64
Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Відповідно до пункту 1.26
статті 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
членами сім'ї фізичної особи
вважаються її чоловік або дружина,
прямі родичі (діти або батьки) як
фізичної особи, так і її чоловіка або
дружини, а також чоловік або дружина
будь-якого прямого родича фізичної
особи або її чоловіка (дружини).

До загальних ознак, яким повинен бути
зв'язок між фізичними особами для того,
щоб вони вважалися сім'єю належать:
спільне проживання, пов'язаність
спільним побутом; взаємні права та
обов'язки. Діти будуть відноситися до
членів сім'ї своїх батьків в будь-якому
випадку окремого проживання, незалежно
від поважності причин цього.

Отже, так як ОСОБА_1 деякий час
мешкав за іншою адресою не значить, що
він не є членом сім'ї ОСОБА_7 Крім того, з
квітня 2013 року позивач з дозволу і за
волевиявленням наймача спірного
житлового приміщення знову вселився в
нього на правах члена сім'ї наймача, з
цього часу ніс всі обов'язки члена сім'ї
наймача, передбачені діючим житловим
законодавством, допомагає своєму
батьку - наймачу спірного житлового
приміщення, піклується про нього, веде
з ним спільне господарство, та виконує
всі обов'язки члена сім'ї наймача,
передбачені договором найму житлового
приміщення (ст.ст.66, 67, 177 ЖК України):
приймає участь в оплаті квартирної
платні та комунальних послуг.

Користування позивачем спірним
житловим приміщенням без відповідної
реєстрації відбувається за тих причин,
що його сестра - ОСОБА_3 разом зі своїм
сином - ОСОБА_4 не дали згоду на
реєстрацію позивача в спірному
житловому приміщенні, що підтверджено
відмовою начальника Комунарського РВ
м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій
області, підстава: відмовлено на
підставі ст.65 ЖК України, за
відсутності згоди двох осіб (а.с. 54).

Суд не приймає до уваги заперечення
представників відповідача проти
позову, оскільки за роз'ясненнями п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №2 від 12.04.1985 року "Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" з наступними змінами та
доповненнями, п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 1.11.1996
року "Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя",
наявність чи відсутність прописки сама
по собі не може бути підставою для
відмови в праві користування житловим
приміщенням особі, яка проживала чи
вселилася туди як член сім'ї наймача.
Відсутність письмової згоди членів
сім'ї наймача на вселення сама по собі
не свідчить про те, що особи, які
вселилися, не набули право
користування жилим приміщенням, якщо
за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

Про згоду наймача спірного житлового
приміщення ОСОБА_7 і його бажання на
вселення і реєстрацію позивача у
спірному житловому приміщенні у
судовому засіданні засвідчив останній
та свідки. Згода ОСОБА_7 була надана до
Комунарського РВ м. Запоріжжя УДМС
України в Запорізькій області на заяві
позивача про реєстрацію місця
проживання від 06.07.2013 року (а.с. 54).

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Судом встановлено, що позивач не
отримав згоди на вселення та
реєстрацію лише від своєї сестри та
племінника, так як між ними виникли
неприязні стосунки; згоду на вселення
та реєстрацію отримав від основного
квартиронаймача - ОСОБА_7; проживає в
зазначеній квартирі з лютого 2013 року,
що підтвердили свідки у судовому
засіданні; веде з наймачем спільне
господарство, про що не заперечує і сам
квартиронаймач; іншого житла позивач
не має та не зберіг у за собою права
користування іншим житловим
приміщенням; проживаючи у спірній
квартирі не псує та не пошкоджує житло.

За викладених підстав суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, які належить задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.31, 47 Конституції України, ст.ст. 64,
65 ЖК України, ст. 3 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 214-215,
224-233, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_7, Міське комунальне
підприємство «ОСНОВАНІЄ», Запорізька
міська рада про визнання права
користування квартирою - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
Р.С. Холод