УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р. Ленінський районний суд
м. Кіровограда в складі:

головуючого:
Циганаш І.А.

при секретарі:
Возлюбленій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Перший
Кредіт-центр» про визнання договору
про надання послуг недійсним та
стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ :

20 листопада 2013 року позивач звернувся
до суду з вищевказаним позовом,
обґрунтувавши його тим, що у вересні 2013
року він знайшов оголошення в місцевій
газеті «21 канал» про можливість швидко
отримати кошти. Офіс відповідача у м.
Кіровограді знаходиться за адресою м.
Кіровоград, вул. В.Перспективна, 64, офіс
207. Після звернення за вказаною адресою
йому повідомили, що для отримання 15 000,00
грн. потрібно буде сплатити
реєстраційний платіж і підписати
договір. Після цього йому видадуть
кошти на протязі 5 днів шляхом
перерахування на картковий рахунок.
Ним в день підписання договору № 001080
від 24.04.2012 р. (під час його підготовки)
було сплачено кошти в розмірі 750 грн. в
якості реєстраційного внеску.

Коли кошти не надійшли протягом
вказаного часу, він звернувся до
представників знову і вони повідомили,
що згідно умов договору йому потрібно
сплачувати щомісячно кошти в рахунок
погашення майбутніх платежів. Також
повідомили, що у випадку несплати цих
загальних платежів йому не буде видано
обіцяну суму, а реєстраційний платіж
повернуто не буде.

Враховуючи надані роз'яснення
представника відповідача він на
протязі тривалого часу сплачував
загальні платежі в розмірі 280 грн.
(всього 7 разів). За сплату вказаних
коштів з нього було стягнуто також
банківські комісії.

Жодної інформації про те, що потрібно
буде наперед сплачувати кошти ані під
час консультації, ані в рекламі його не
повідомляли.

Вважає, що інформація, яка стосується
витрат учасників, що звертаються за
наданням позики є дуже важливою
інформацією, що впливає на намір щодо
придбання послуг. Неповне повідомлення
цієї інформації фактично вводить в
оману усіх осіб, що мають намір
скористатися розповсюдженою в засобах
масової інформації рекламою.

Таким чином, інформація, що надається
працівниками відповідача є такою, що
вводить в оману внаслідок замовчування
окремих фактів. На підставі вказаної
інформації споживачі, в т.ч. і він,
укладають договори з відповідачем, але
кошти за ними не отримують, а лише
сплачують власні кошти.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про захист
прав споживачів» передбачено право
споживача на належну якість продукції:
продавець (виробник, виконавець)
зобов'язаний передати споживачеві
продукцію належної якості, а також
надати інформацію про продукцію.
Відповідно до ч. І ст.15 ЗУ «Про захист
прав споживачів» споживач має право на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, що забезпечує
можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Збитки, завдані
споживачеві недобросовісною рекламою,
підлягають відшкодуванню винною
особою в повному обсязі.

Також, в ст.21, ч.1 п.5 ЗУ «Про захист прав
споживачів» вказано, права споживача
вважаються в будь-якому разі
порушеними, якщо будь-яким чином (крім
випадків, передбачених законом)
обмежується право споживача на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про відповідну продукцію.

Відповідно до ч 1 ст. 15-1 ЗУ «Про захист
від недобросовісної конкуренції»
поширенням інформації, що вводить в
оману, є повідомлення суб'єктом
господарювання, безпосередньо або
через іншу особу, одній, кільком особам
або невизначеному колу осіб, у тому
числі в рекламі, неповних, неточних,
неправдивих відомостей, зокрема
внаслідок обраного способу їх
викладення, замовчування окремих
фактів чи нечіткості формулювань, що
вплинули або можуть вплинути на наміри
цих осіб щодо придбання (замовлення) чи
реалізації (продажу, поставки,
виконання, надання) товарів, робіт,
послуг цього суб'єкта господарювання.

Згідно ч.2 ст. 15-1 ЗУ «Про захист від
недобросовісної конкуренції»
інформацією, що вводить в оману, є
зокрема, відомості, які: містять
неповні, неточні або неправдиві дані
про походження товару, виробника,
продавця, спосіб виготовлення, джерела
та спосіб придбання, реалізації,
кількість, споживчі властивості,
якість, комплектність, придатність до
застосування, стандарти,
характеристики, особливості
реалізації товарів, робіт, послуг, ціну
і знижки на них, а також про істотні
умови договору; містять неповні,
неточні або неправдиві дані про
фінансовий стан чи господарську
діяльність суб'єкта господарювання;
приписують повноваження та права, яких
не мають, або відносини, в яких не
перебувають.

Реклама відповідача є недобросовісною,
порушує своїм змістом та формою чинне
Законодавство України, вводить в оману
та завдає шкоду споживачу внаслідок
неточності, недостовірності її змісту,
двозначності висловлювань і тверджень,
що подаються у ній, перебільшення
переваг рекламованого об'єкта, а також
замовчування його недоліків.

До оплати першого внеску його не
ознайомили з повним текстом договору. В
той же час працівник відповідача знав,
що його метою є отримання конкретної
грошової суми в обумовлений термін.

Умови договору є несправедливими та
такими, що порушують чинне
законодавство України.

Всупереч конституційному принципу
рівності (ст.21,22 Конституції України)
для вчинення переважної більшості дій
Учасником програми встановлено строк у
5 днів (п.7.1 (а) Умов), а для підприємства
виконання окремих процедурних актів
Умов розтягується у часі до 30 днів (п.7.1
Умов), що є очевидним і протиправним
відходженням від принципу рівності
сторін у цивільних правовідносинах.

Відповідно до п.2 ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 ЗУ
«Про захист прав споживачів»
забороняється нечесна підприємницька
практика, яка включає будь-яку
діяльність, що вводить споживача в
оману або є агресивною, а також
забороняється, як таке, що вводить в
оману утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», фінансова послуга -
це операції з фінансовими активами,що
здійснюються в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», фінансовими
вважаються такі послуги, як зокрема
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Таким чином, відповідач здійснює
операції з «адміністрування придбання
у групах», така діяльність має ознаки
фінансової послуги, пов'язаної з прямим
залученням фінансових активів від
фізичних осіб, тому в даному випадку
має місце саме надання фінансових
послуг в понятті, визначеному
вищезазначеним законом.

Водночас, відповідно до ст.34 ЗУ «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
діяльність з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб,
може здійснюватися лише фінансовими
установами після отримання
відповідної ліцензії.

Жодної інформації про наявність чи
відсутність ліцензії йому не було
повідомлено ані до укладення договору,
ані в самому договорі. На сьогоднішній
день в рекламі міститься повідомлення
про державну ліцензію АЕ №198424 від
12.03.2013 р. Вказане свідчить, що по-перше
на 2012 рік така ліцензія була відсутня.
Крім того викликають сумніви щодо її
наявності взагалі, т. я. не зазначено
конкретного органу, який її видав. Крім
того, в Єдиному ліцензійному реєстрі
відсутня інформація про таку ліцензію.

З огляду на вищевикладене, дана угода
була укладена під впливом обману і
нечесної підприємницької практики.
Вона прямо суперечить вимогам низки
законів, Конституції України та
міжнародним документам.

Відповідно до ч.5 ст.19 ЗУ «Про захист
прав споживачів» правочини, здійснені
з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, обман
має місце якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Відповідно до роз'яснень п.7 постанови
Пленуму ВСУ «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року
№ 9, правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом. У
разі, якщо під час розгляду спору про
визнання правочину недійсним як
оспорюваного та застосування
наслідків його недійсності буде
встановлена наявність підстав,
передбачених законодавством, вважати
такий правочин нікчемним, суд, вказуючи
на нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину, кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все, що вона одержала на виконання
цього правочину.

Таким чином, підставами для
задоволення позовних вимог є:
інформація, що надається працівниками
відповідача є такою, що вводить в оману
внаслідок замовчування окремих фактів,
йому не було надано жодної інформації
про умови виконання договору, які
містяться в ньому до підписання
договору, умови договору є
несправедливими та такими, що
порушують чинне законодавство України,
відсутня ліцензія у відповідача на
здійснення діяльності з надання
фінансових послуг на момент підписання
договору.

Просить визнати нікчемним договір про
надання послуг № 001080 від 24.04.2012 р.,
укладений між ним та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Перший
Кредіт-Центр», стягнути з ТОВ «Перший
Кредіт - Центр» на його користь кошти в
сумі 2 752 грн. та судові витрати у
розмірі 229,40 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився,
надав заяву про розгляд справи у його
відсутність, змінив позовні вимоги, де
зазначив, що відповідно до п.1.1.
Договору №001080 від 24.04.2012 р., укладеного
між ним та відповідачем, предметом
договору є надання відповідачем
системи послуг, спрямованих на
придбання товару. Виходячи з умов
договору наведених в п.2.1. Договору
відповідач мав надати йому кошти на
придбання товару після виконання
певних умов, жодних умов до підписання
договору для отримання коштів йому не
повідомлялося. Мова йшла про гарантії
повернення коштів у майбутньому за
придбаний товар, тобто фактично йому
повинні були надати кредит в розмірі 15
000 грн. Слід відмітити, що Національна
комісія, яка здійснює державне
регулювання на ринку фінансових
послуг, в межах своєї компетенції видає
ліцензії для здійснення фінансовими
установами: - страхової діяльності;
-діяльності з надання послуг
накопичувального пенсійного
забезпечення; - надання фінансових
кредитів за рахунок залучених коштів;
-діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Ліцензія на право надання фінансових
послуг - документ державного зразка,
який засвідчує право суб'єкта
господарської діяльності на
здійснення фінансових послуг, за умови
виконання ліцензійних умов.

Здійснення фінансової діяльності,
зазначеної вище, дозволяється тільки
після отримання відповідної ліцензії.
Особи, винні у здійсненні фінансової
діяльності без відповідної ліцензії,
несуть відповідальність відповідно до
законодавства України.

Виходячи з Роз'яснення щодо порядку
надання фінансових послуг Державна
комісія з регулювання ринків
фінансових послуг наголошує на тому, що
для надання певних видів фінансових
послуг передбачене ліцензування. На
дату підписання договору з
відповідачем жодного посилання на
ліцензію у відповідача не було. На
сьогоднішній день в рекламі міститься
посилання на якусь державну ліцензію
АЕ 198424 від 12.03.2013 р.

Однак, станом на 24.04.2012 р. така ліцензія
була відсутня. Також слід відмітити, що
інформація про таку ліцензію відсутня
в Єдиному ліцензійному реєстрі.

Все зазначене вище свідчить про
нечесну підприємницьку діяльність
відповідача, яка порушує права
споживачів.

Крім того, відповідно до статті 227 ЦК
України правочин юридичної особи,
вчинений нею без відповідного дозволу
(ліцензії), може бути визнаний судом
недійсним.

Наслідки визнання судом недійсним
правочину, вчиненого юридичною особою
без ліцензії, встановлено ст.216 ЦК
України. У разі недійсності правочину
кожна із сторін зобов'язана повернути
другій стороні у натурі усе, що вона
одержала на виконання цього правочину.
Якщо у зв'язку з вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Крім того надає суду розрахунок боргу
відповідача.

Відповідно до додатку №1 до договору
він мав сплачувати адміністративні
витрати в розмірі 30 грн. Чисті платежі
в розмірі 250 грн. Одноразово
реєстраційний платіж та комісійний
платіж в розмірі по 750 грн.

30 х 7=210 грн. (сума сплачених
адміністративних витрат), де 30 грн.
це адміністративні витрати, 7 - це
кількість платежів, підтверджених
квитанціями;

750 х 1=750 грн. (сума сплаченого
реєстраційного платежу), де 750 - це
реєстраційний платіж, 1 - кількість
платежів, що підтверджується
квитанцією.

250 х 7=1750 грн. (сума сплачених чистих
платежів), де - 250,00 грн. - це щомісячний
платіж, 7 - це кількість платежів,
підтверджених квитанціями;

6 х 5+4,50+7,50=42 грн. (сума сплаченої
банківської комісії), де - 6,00, 4,50 та 7,50
грн. - сума комісії банку за сплату
платежів, 5- кількість платежів,
підтверджених квитанціями.
210+750+1750 +42,00=2752 грн., де 210 грн. -
сума сплачених адміністративних
витрат, 750 грн.- сума сплаченого
реєстраційного платежу, 1750 грн. - сума
сплачених чистих платежів, 42 грн. - сума
сплаченої банківської комісії.

Враховуючи викладений розрахунок сума
боргу відповідача становить 2 752 грн., з
яких 42,00 грн. - це сума збитків за
виконання цього правочину, а усе інше -
це сума сплаченого ним на виконання
цього правочину.

Просить визнати недійсним договір про
надання послуг №001080 від 24.04.2012 р.,
укладений між ним та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Перший
Кредіт-Центр». Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Перший
Кредіт-Центр» на його користь кошти в
сумі 2 752 грн., посилаючись на підстави,
викладені в позові.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи повідомлявся в
установленому законом порядку, причини
неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що необхідно
закрити провадження у даній справі з
наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 15 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 24 квітня 2012 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Перший
Кредіт-Центр» та ОСОБА_1 було укладено
договір № 001080 про надання послуг, на
підставі умов якого згідно п.1.1 статті 1
договору предметом договору є надання
Компанією, яка діє від свого імені в
інтересах і за рахунок Клієнта, системи
послуг, спрямованих на придбання
Клієнтом Товару, зазначеного в додатку
№ 1 до цього Договору ( будівельні
матеріали), на умовах( додаток № 2 до
Договору). Клієнт оцінює вигідність
придбати Товар за попередньо
накопичені ним кошти, можливість
отримання у власність лише частково
сплаченого майна з наступним
погашенням його залишкової вартості
протягом достатнього для Клієнта
періоду часу з мінімальними
адміністративними витратами.

У відповідності до п.п.1.2 договору
Сторони домовилися, що на день
підписання Договору Товар
визначається орієнтовною вартістю у
зв'язку з тим, що на період отримання
Товару його вартість чи конкретне
найменування може бути змінено за
погодженням Сторін. Орієнтовна
вартість Товару є узгодженою Сторонами
ціною Договору, що відповідає
погодженню істотних умов Договору.

П.п.1.3 передбачено, що разом із
підписанням цього Договору Клієнт
визначає орієнтовну вартість Товару,
яка становить 15 000 грн.( а.с. 4 ).

Відповідно до статті 2 Договору
зазначені зобов'язання Компанії,з яких
вбачається, що відповідач є компанією,
що виконує послуги адміністрування
Спілки Клієнтів та сприяє виконанню
умов цього договору зазначених в
Додатках № 2 до договору.

Статтею 3 Договору передбачений
обов'язок клієнта сплатити одноразово
реєстраційний платіж та комісійний
платіж відповідно до відсотку
зазначеного в Додатку № 1 до Договору,
на оформлення всіх необхідних
документів за проведення заходів,
пов'язаних з виконанням Умов Договору,
проведенням видачі коштів, придбання
товару Клієнтом та оформлення
відповідної документації, а також
обов'язок щодо щомісячної сплати
передбачених Договором платежів.

Статтею 4 Договору встановлено, що
позивач має право розірвати даний
договір до одержання Товару та
закінчення терміну дії Договору.

Статею 6.3 Договору зазначено, що при
вирішенні суперечок Клієнт повинен
додержуватись норм етики і культури та
не вживати заходів, що можуть зашкодити
репутації Компанії, а в разі вчинення
вищезазначених заходів він може бути
виключений з числа Клієнтів, а кошти
повертаються Клієнту з вирахуванням
понесених Компанією збитків та ст.10,
п.10.2 та п.10.3 Додатку № 2 до Договору.

Статею 6.4 Договору передбачено, що
підписання цього Договору, а також
Додатків до нього, є свідчення того, що
Сторони повністю зрозуміли усі
визначення, умови та зміст Договору та
Додатків до нього. Термін дії Договору
з 24.04.2012 року до 24.04.2017 року.

Сторонами у справі укладені та
підписані також і Додатки № 1 та № 2 до
Договору, у яких, зокрема, вказано
найменування обраного товару -
будівельні матеріали та його вартість,
право позивача на отримання якого
передбачене умовами Договору, а також
визначено графік платежів - 60, розміри
грошових платежів (а.с. 8).

В Додатку № 2 до Договору зазначені
загальні Умови програми «Перший
Кредіт- Центр», терміни та визначення.

Відповідно до умов статті 10 Додатку № 2
до Договору тільки той Клієнт, який ще
не отримав Товар, має право у будь який
момент розірвати Договір без пояснення
причини. Клієнт зобов'язаний письмово
повідомити про відмову від Договору
шляхом надсилання через відділення
поштового зв'язку заяви до
центрального офісу Компанії. У заяві
має бути чітко зазначене рішення
Клієнта щодо розірвання Договору,
прохання про повернення суми,
сплаченої на момент подання заяви та
повідомлення банківських реквізитів,
згідно з якими Компанія має здійснити
повернення сплачених коштів. Тільки за
таких умов Компанія здійснює
повернення сплачених Клієнтом коштів.
Враховуючи те, що сплачені кожним
Клієнтом Чисті платежі були
використані для оплати Товарів,
Компанія може здійснити повернення
сплачених платежів Клієнту, що
розірвав Договір, по мірі повернення
платежів Клієнтами, які вже отримали
Товар. У цьому випадку Компанія
здійснює повернення Чистих платежів,
сплачених Клієнтом, що розірвав
Договір за такою процедурою: а) із
загальної суми сплачених чистих
внесків утримується штраф у вигляді
3(трьох) Чистих платежів. Поверненню
підлягає сума, яка отримана в
результаті описаного вище розрахунку.
При розірванні Договору Товариство не
відшкодовує Клієнту сплачені ним
Реєстраційний платіж, Комісійний
платіж та Адміністративні витрати ні
за яких умов (а.с.7).

Таким чином, оспорюваний Договір
укладений в рамках створеної
відповідачем програми, яка полягає у
створенні Спілки Клієнтів, які виявили
бажання придбати товар за свій рахунок,
та які стають Клієнтами Компанії.
Програмою встановлені відповідні
механізми, які забезпечують придбання
кожним з Клієнтів Товару шляхом сплати
його ціни щомісячними внесками
протягом декількох років.

У позовній заяві позивач послався на
наявність в оспорюваному Договорі
несправедливих умов щодо нього як
споживача.

Як несправедливі позивачем визначені
умови статей 1 та 3 Договору, у яких
визначений предмет, зобов'язання
сплати платежів, Додатку № 2 Договору
щодо загальних умов програми, крім
того, позивач послався на ненадання
йому часу для ознайомлення з умовами
Договору, протягом якого він не зміг
ретельно вивчити зміст Договору.

Згідно із положеннями статей 4, 10 та 203
ЦК України зміст правочину не може
суперечити вказаному кодексу, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства.

Приписами статті 215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент його
вчинення стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6
статті 203 цього Кодексу (зокрема, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства).

Вирішуючи спір про визнання угоди
недійсною, суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настання відповідних наслідків, а caме:
відповідність змісту угоди вимогам
закону; додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

За загальним правилом частини 3 статті
215 ЦК України якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Положення статті 18 Закону України "Про
захист прав споживачів" містять
перелік підстав для визнання
недійсними умов договорів, що
обмежують права споживача. Так,
вказаною нормою встановлено, що
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Відповідно до частини 5
вказаної норми якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.

Перелік прикладів несправедливих умов
договору наведений у ч. 3 ст. 18 Закону
України "Про захист прав споживачів".
Вказаний перелік не є вичерпним.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
"Про захист прав споживачів" нечесна
підприємницька практика включає: 1)
вчинення дій, що кваліфікуються
законодавством як прояв
недобросовісної конкуренції; 2)
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що
вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору.

Як встановлено Договором, її предметом
є надання відповідачем послуг шляхом
формування спілки клієнтів Загальних
умов програми «Перший Кредіт-Центр»,
метою яких є придбання товару,
зазначеного в Додатку № 1 до Договору (
ст.1.3 Загальних умов програми).

Відповідно до умов Договору усі
платежі розраховані виходячи з
вартості будівельних матеріалів. Право
на придбання Товару набувається
виходячи з повного внесення позивачем
як Клієнтом усіх передбачених
договором платежів, а не за рахунок
платежів інших Клієнтів, які укладають
з відповідачем інші Договори.

Обов'язок позивача зі сплати
щомісячних платежів відповідно до
змісту Договору кореспондується із
обов'язком відповідача забезпечити
отримання позивачем Товару після
виконання останнім зобов'язань за
Договором.

Предметом Договору є надання
відповідачем обумовлених Договором
послуг, а не грошових коштів чи інших
платежів.

Положеннями ст. 3 ЦК України визначено
загальні засади цивільного
законодавства, до яких відноситься,
зокрема, свобода договору, а також
свобода підприємницької діяльності,
яка не заборонена законом.

Також в ході судового розгляду справи
не знайшли свого підтвердження доводи
позивача щодо його необізнаності
відносно умов Договору і недостатності
часу для ретельного вивчення її змісту.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем особисто підписано Договір,
і усі Додатки до нього. Відповідно до
ст. 6.4 Договору її підписання, а також
підписання усіх додатків до нього є
свідченням факту ознайомлення,
розуміння сторонами та згоди сторін з
усіма визначеннями, умовами та змістом
Договору та Додатків до нього.

Крім того, перед особистим підписом
позивача як Клієнта програми на
Договорі міститься примітка про те, що
Клієнт заявляє, що отримав усі коректно
викладені пояснення від представника
ТОВ «Перший Кредіт -Центр», уважно
прочитав та зрозумів Договір та
Додатки до нього, що засвідчує своїм
підписом (а.с. 5).

Діяльність ТОВ «Перший Кредіт -Центр» з
адміністрування фінансових коштів
підпадає під поняття "фінансова
послуга".

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України
"Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг" під поняттям
"фінансова послуга" розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року №
3462-ІV "Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг" (введено в
дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.
1 ст. 4 Закону України "Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг" та доповнено п. 11-1,
відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган) (далі - Нацкомфінпослуг),
затвердила Ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
(розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676
"Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах") (далі -
Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід
зробити висновок про те, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі - це
фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об'єднання цих коштів з метою придбання
та розподілу товарів між учасниками
групи.

Статтею 34 Закону «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг" передбачено надання
ліцензій для здійснення страхової
діяльності, діяльності з надання
послуг накопичувального пенсійного
забезпечення, надання фінансових
кредитів за рахунок залучених коштів,
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" - це товарність
схеми, тобто передбачення надання
споживачу товару в обмін на внесені ним
кошти.

Так, за схемою придбання товарів у
групах придбання товарів для кожного
споживача (крім останнього)
відбувається, у тому числі й за рахунок
внесків інших учасників. Різниця між
споживачами-учасниками є тільки в часі
одержання товару кожним із них,
оскільки в кінцевому підсумку товар
одержать усі учасники, навіть ті, які
фінансово були найменш "активними", за
умови виконання ними умов договору.

Відповідно до пошуку відомостей в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Перший Кредіт -
Центр» припинено в результаті
ліквідації, про що є запис за №
3015897 від 11.02.2013 року.

Згідно ч.1 п. 7 ст.205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо ліквідовано юридичну
особу, яка була однією із сторін у
справі.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за
необхідним закрити провадження у
справі у зв'язку з ліквідацією
юридичної особи - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Перший
Кредіт-центр».

У відповідності до ст. 5 п. 7 ст. 5 Закону
України « Про судовий збір » ОСОБА_1
звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, ч.1 п. 7 ст.
205, 210 ЦПК України, суд , -

УХВАЛИВ :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перший
Кредіт-центр» про визнання договору
про надання послуг недійсним та
стягнення грошових коштів - закрити.

Судовий збір віднести за рахунок
держави.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Кіровоградської
області шляхом подання апеляційної
скарги на ухвалу суду протягом п'яти
днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда
Циганаш І.А.