Справа № 314/6016/13-ц
Провадження № 2/314/194/2014
Повне рішення суду, складено 16 червня
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Вільнянськ
10 червня
2014 року

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючий суддя - Кофанов А.В.,

при секретарі - Лазечна Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
позики недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому вимагає
визнати недійсним договір позики,
укладений між відповідачкою та сином
позивачки - померлим ОСОБА_3

Як зазначила позивачка у своїй
позовній заяві, вона є спадкоємцем
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року; при
прийнятті спадщини вона дізналася про
існування розписки від 01.08.2012 року,
згідно якої її син нібито позичив у
відповідачки грошові кошти у розмірі
25000 гривень. Позивачка вважає, що за
цією розпискою гроші її сином або
взагалі не отримувалися, або були
отримані у меншому обсязі; при цьому
посилається на те, що по тексту
розписки неможливо ідентифікувати
осіб, між якими укладено договір про
позику, оскільки не вказані серія та
номер паспортів сторін та місце їх
проживання, не зазначена словами сума
грошових коштів, яка була позичена, а
цифри « 2», « 5», « 0» ймовірно, були
дописані. Крім того, за твердженням
позивачки, її син ОСОБА_3 зловживав
спиртними напоями, при написанні
розписки перебував у стані
алкогольного сп'яніння. Враховуючи
наведене, позивачка й звернулася до
суду із зазначеними вимогами.

Під час судового розгляду справи
позивачка та її представник ОСОБА_4
підтримали позов, просять його
задовольнити, пояснивши, що у них є
великі сумніви щодо отримання ОСОБА_3
грошових коштів за цією розпискою,
оскільки той з 2008 року не працював і не
мав умов для отримання позики, а з
тексту розписки неможливо достовірно
встановити осіб, що її склали, та суму
позики.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
адвокат ОСОБА_5 позов не визнали,
пояснивши, що у розписці зазначені
прізвище, ім'я та по-батькові сторін, а
також дату народження, у зв'язку з чим
їх можна належним чином
ідентифікувати; вважають, що позивачка
намагається уникнути від обов'язку
повернути борг.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши надані йому докази, підстав
для задоволення позову не знаходить.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, при цьому докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, а доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свій позов, позивачка та
її представник в якості доказів
послалися на медичну картку ОСОБА_3, в
якій, за їх твердженням, містяться дані
про його хворобливий стан в момент
складення розписки, прохали допитати в
якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а
також послалися власне на зміст
розписки.

Проте зі змісту медичної картки ОСОБА_3,
витребуваної судом, вбачається, що
останній запис у ній датований липнем
2010 року, тобто більше ніж за 2 роки до
складення розписки, і ніяких даних про
наявність у ОСОБА_3 хвороб, які б
перешкоджали усвідомлювати значення
своїх дій чи керувати ними, у картці
немає.

За клопотанням позивачки та її
представника у судове засідання
викликався свідок ОСОБА_6, який був
присутнім при складенні розписки, але
при цьому було встановлено, що він
досяг 62-річного віку, проживає у
сільській місцевості, і його явка до
суду через це є неможливою, про що він
повідомив суд у своїй заяві, також він
повідомив, що деталей складення
розписки він не пам'ятає. Судом була
надана можливість позивачці
самостійно забезпечити явку свідка у
судове засідання, проте вона цією
можливістю не скористалася.

Що стосується допиту свідка ОСОБА_7, то
за твердженням позивачки, цей свідок
могла дати пояснення лише щодо того,
яким чином будувався гараж, на що
ОСОБА_3 нібито позичав гроші. Оскільки
ці відомості не мають безпосереднього
відношення до предмета позову, суд
відмовив у задоволенні клопотання про
допит цього свідка.

Текст боргової розписки, на який
посилається позивачка (а.с.4), прямо
передбачає, що вона складена ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та містить підпис від його
імені, належність якого позивачка не
оспорює; тобто у розписці є достатні
дані, щоб ідентифікувати особу
позичальника. Розписка також містить
чіткі відомості про суму позики - 25000
гривень, а твердження позивачки про те,
що у цьому цифровому позначенні мала
місце дописка, належними доказами не
підтверджені.

Оскільки інших доказів позивачка та її
представник суду не надали, суд дійшов
до висновку, що вони не підтвердили
належними доказами обґрунтованість
своїх вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору позики недійсним
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів шляхом подання апеляційної
скарги до Апеляційного суду
Запорізької області через
Вільнянський районний суд Запорізької
області.

Суддя
А.В.
Кофанов

10.06.2014 року

16.06.2014