АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3833/14
Головуючий 1 інст. - Поліщук
Справа № 643/4844/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 15 квітня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи:
Харківська міська рада, Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Харківській області про
зобов'язання вчинити певні дії,
усунення перешкод у користуванні
майном та відновлення житлових прав, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
вище зазначеним позовом і, посилаючись
на приписи ст.391 ЦК України, просив суд
зобов'язати ОСОБА_3 припинити
протиправні дії щодо використання
житлової квартири АДРЕСА_1 для ведення
будь якої господарської діяльності.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що він є власником і
мешканцем квартир АДРЕСА_2. Його
квартири розташовані на другому
поверсі даного будинку. Одна з житлових
квартир будинку АДРЕСА_1 першого
поверху на початку 2008 року була
незаконно реконструйована її тодішнім
власником ОСОБА_5. Дана реконструкція
проводилася самовільно, без погодження
із органами архітектурно- будівельного
контролю, без одержання у
встановленому законом порядку дозволу
Харківської міської ради, а також за
відсутності обов'язкової письмової
згоди мешканців будинку та його
власників.

Всі будівельно-монтажні, технічні
роботи, були виконані із порушенням
архітектурних, пожежних і
санітарно-технічних норм. Вважає, що
незаконна самовільна реконструкція
порушує житлові права власників
квартир їх будинку, а також власників
самого будинку. При реконструкції
житлової квартири НОМЕР_1 була частково
знесена зовнішня стіна будинку, яка є
несучою конструкцією споруди,
добудований козирок довжиною 2 метри до
багатоквартирного будинку, зроблений
окремий вхід і сходи з фасаду житлового
будинку. Внутрішні стіни та
перегородки квартири, а також ванна
кімната, були повністю знесені. Вхід у
дану квартиру був закладений цегляною
кладкою. В квартирі НОМЕР_1 на даний
момент діє пункт прийому пральні
«ІНФОРМАЦІЯ_2», ломбард, а також
проводитися реалізація текстилю. Таким
чином, ведеться господарська
діяльність пов'язана з залученням
великої кількості людей.

ОСОБА_4 вказував, що незаконність і
протиправність дій власника житлової
квартири НОМЕР_1 підтверджується
ухвалою Апеляційного суду Харківської
області від 14.08.2009 року, яким рішення
Московського районного суду м. Харкова
про визнання за ОСОБА_5 права власності
на нежитлові приміщення були повністю
скасовані як незаконні. Таким чином,
зазначене приміщення першого поверху
будинку (колишня квартира НОМЕР_1)
фактично і юридично може бути тільки
житловою квартирою.

Також позивач посилався на рішенням
Господарського суду Харківської
області від 03.10.2011 року про задоволення
позов прокурора в інтересах держави в
особі Харківської міської ради до ФОП
ОСОБА_7, якому заборонено вести
господарську діяльність у вказаній
квартирі.

Крім того, позивач ОСОБА_4 вказував, що
приміщенні відповідача було зроблено
жодних необхідних
шумо-вібро-ізоляційних робіт, а на
підлогу покладено кахель, через що
ходіння у твердому взутті, а також на
каблуках постійно чутно у його
квартирі. Також відповідачем
встановлений дзвінок для відвідувачів,
який при кожному відкритті дверей
гучно лунає та прослуховується у його
квартирі, що також створює додаткові
незручності для проживання.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечувала, вказуючи, що вона
незаконного переобладнання квартири
НОМЕР_1 не здійснювала, що вказане
позивачем приміщення придбала як
нежитлове у передбаченому законом
порядку за договором купівлі-продажу
від 02.09.2009 року, укладеного з попереднім
власником ОСОБА_8. Реконструкцію
нежитлових приміщень першого поверху
житлового будинку АДРЕСА_1 вона
здійснила відповідно до положень
«Порядку пайової участі замовників у
розвитку інфраструктури м.Харкова,
затвердженого рішенням виконавчого
комітету Харківської міської ради від
09.11.2011р. №804, сплативши до бюджету
м.Харкова 15970 грн. Оскільки положеннями
вказаного рішення Харківської міської
ради спрощувався порядок зміни статусу
житлового приміщення і у разі внесення
забудовником відповідних коштів на
рахунок міської ради у якості пайової
участі у розвитку інфраструктури не
вимагалося прийняття рішення
виконкомом Харківської міської ради
про переведення житлового приміщення в
нежитлове, то здійснена нею
реконструкція нежитлових приміщень
першого поверху житлового будинку
АДРЕСА_1 є законною. Підтвердженням
цього є також і факт реєстрації
інспекцією ДАБК у Харківській області
поданої нею по закінченню
реконструкції Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації по
якій ДАБК зробила висновок - «Вважати
закінчений будівництвом об'єкт готовим
до експлуатації». (а.с.НОМЕР_9-90).

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 15 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено. Суд вирішив
зобов'язати ОСОБА_3 припинити
протиправні дії щодо використання
житлової квартири АДРЕСА_1 для ведення
будь-якої господарської діяльності та
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір. (а.с.167-170).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказане рішення, вважаючи
його таким, що постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права і ухвалити нове,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що згідно
посвідченого нотаріусом договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень
від 02.09.2009 року вона отримала у
власність нежитлові приміщення літ.
«А-9» АДРЕСА_1. Суд першої інстанції не
звернув увагу на витяг про реєстрацію
права власності на спірне нерухоме
майно, як нежитлові приміщення,
технічний паспорт об'єкту, договір №
35-12 від 26.04.2012 року з Департаментом
економіки та комунального майна м.
Харкова, Декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації, зареєстровану
Інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області від 24.02.2012 року.

Вказує, що у відповідності до ст.319 ЦК
України вона, як законний власник
нежитлових приміщень першого поверху,
має право володіти, користуватися,
розпоряджатися своїм майном на власний
розсуд. Обмеження у цьому праві може
бути лише у випадку використання права
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, у разі погіршення
екологічної ситуації та природних
якостей землі. Однак ознаки про такі
дії з її боку, як власника нежитлових
приміщень, відсутні.

Апелянт вказує, що належні їй нежитлові
приміщення повністю відповідають
санітарно-технічним, протипожежним,
будівельним нормам, що підтверджено
наданим суду доказами, та не шкодять
правам, свободам, законним інтересам
позивача та інших співмешканців
будинку.

В суді апеляційної інстанції
представники відповідача ОСОБА_3
підтримали апеляційну скаргу і просили
її задовольнити, а позивач ОСОБА_4 та
його представник просили її відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Треті особи явку представників у
судове засідання не забезпечили, про
своє відношення до позову ОСОБА_4, до
рішення суду і апеляційної скарги у
письмовій формі також не повідомили.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
підлягає задоволенню, а рішення суду
скасуванню з відмовою у задоволенні
позову за таких підстав.

Судом встановлено, а сторонами не
оспорюються такі обставини:

11.06.2008 року ОСОБА_5 звернувся до суду з
позовом до виконавчого комітету
Харківської міської ради про визнання
права власності на нежитлове
приміщення, яке створено ним шляхом
самочинно здійсненої реконструкції
належної йому трикімнатної квартири
АДРЕСА_1. Позивач вказував, що за власні
кошти здійснив реконструкцію квартири,
перетворивши її в нежитлові приміщення
НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6
загальною площею 70,8 м.кв. з окремим
виходом.

14.08.2008 року Московський районний суд
м.Харкова ухвалив рішення, яким
задовольнив позовні вимоги, визнавши
за ОСОБА_5 право власності на самочинно
реконструйовані приміщення з окремим
виходом з будинку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 14.08.2009 року вказане рішення
Московського районного суду скасоване
у зв'язку з істотними порушеннями судом
норм процесуального права, а справа
направлена до того ж суду на новий
розгляд. (а.с.26-29).

Ухвалою Московського районного суду
м.Харкова від 02.12.2009 року позовна заява
ОСОБА_5 залишена без розгляду у зв'язку
з повторною неявкою позивача в судові
засідання. (а.с.30).

Однак, ще до прийняття цього судового
рішення, самочинно реконструйоване
ОСОБА_5 приміщення квартири АДРЕСА_1
було відчужено 04.09.2008 року гр-ну ОСОБА_8,
а 02.09.2009 року ОСОБА_8 продав їх гр-ці
ОСОБА_3, як нежитлові приміщення, Такими
ж вони за нею і зареєстровані (а.с.156, 157).

Протягом усього цього часу ОСОБА_4
звертався в прокуратуру та контролюючі
органи влади за скаргами на
незаконність перебудови ОСОБА_5
квартириНОМЕР_1 з житлового в нежитлове
приміщення та на незаконність
здійснення господарської діяльності з
використання вказаних та інших
приміщень першого поверху будинку, а
також з відповідними позовами до суду,
однак вони залишилися без задоволення.
Лише 03.10.2011 року господарський суд
Харківської області задовольнив
частково позов прокурора Московського
району м.Харкова і заборонив ФОП ОСОБА_7
використовувати житлові приміщення
квартири АДРЕСА_3 для розташування та
функціонування у них магазину
непродовольчих товарів.

В цей же час, а саме 26.02.2012 року, за
поданням відповідача ОСОБА_3
Інспекцією ДАБК у Харківській області
було затверджено «Декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації», де
об'єктом зазначено реконструйовані
нежитлові приміщення 1 поверху 9-ти
поверхового житлового будинку АДРЕСА_1
(а.с.90-95).

26.04.2012 року ОСОБА_3 уклала з
Департаментом економіки та
комунального майна Харківської
міської ради договір №35-12 про пайову
участь у розвитку інфраструктури
м.Харкова при реконструкції нежитлових
приміщень літ. «А-9» першого поверху
житлового будинку АДРЕСА_1. У серпні 2012
року нею перерахувала до бюджету
м.Харкова 15970 грн. (а.с.87,99, 151).

Приймаючи рішення про покладення на
відповідача ОСОБА_3 обов'язку припинити
протиправні дії щодо використання
житлової квартири АДРЕСА_1 для ведення
будь якої господарської діяльності,
суд першої інстанції виходив з того, що
житлове приміщення - квартира НОМЕР_1 в
багатоквартирному житловому будинку
незаконно, усупереч вимог ст. ст. 7, 8 ЖК
України, ст.376 ЦК України, перебудована
у нежитлові приміщення за відсутністю
рішення виконавчого комітету міської
ради, які відповідач використовує для
ведення господарської діяльності.

Однак з таким рішенням колегія суддів
погодитися не може, оскільки судом
допущено неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів передбачені ст.16 ЦК України.

При цьому особа на власний розсуд
обирає той чи інший спосіб захисту і
суд не вправі виходити за межі
заявлених вимог та обирати інший. (ст.11
ЦПК України).

Згідно роз'яснень, що містяться в п.13
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009р. №14 «Про судове
рішення у цивільній справі»
резолютивна частина рішення суду
повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні
й такі, що випливають зі встановлених
фактичних обставин, висновки по суті
розглянутих вимог і залежно від
характеру справи давати відповіді на
інші питання, зазначені у статтях 215-217
ЦПК України.

Позовні вимоги ОСОБА_4 і резолютивна
частина рішення суду мають
декларативний характер, обсяг
покладених на відповідача ОСОБА_3
обмежень у здійсненні нею права
власності не має певних меж, створює
невизначеність здійсненні нею своїх
прав та обов'язків.

Ухвалюючи рішення про зобов'язання
ОСОБА_3 припинити протиправні дії щодо
використання житлової квартири НОМЕР_1
для ведення будь якої господарської
діяльності суд не зазначив які саме дії
ОСОБА_3 і чому вважає протиправними, у
чому саме полягає ця протиправність, а
також не звернув увагу на ту обставину,
що припинення чи обмеження
господарської діяльності відноситься
до компетенції господарського суду.

Аналіз обставин, посилаючись на які
ОСОБА_4 обґрунтовує позовні вимоги, і
змісту вимог про спосіб захисту прав
позивача, свідчить про їх
неузгодженість.

Колегія суддів не заперечує висновок
суду в тій частині, що надані
відповідачем докази не дають підстави
погоджуватися з її доводами про
відсутність порушення закону у
переобладнанні житлового приміщення -
квартири НОМЕР_1 у нежитлові приміщення
і використання для господарської
діяльності, оскільки законом
передбачено лише один спосіб
переведення житлових приміщень до
нежитлових - це рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради,
прийняте на підставах і в порядку,
передбачених ст.ст. 7, 8, 152 ЖК України.
Матеріали справи даних про таке
рішення не містять.

Однак сам по собі факт самочинного
будівництва з переобладнанням
житлової квартири в нежитлові
приміщення з захопленням земельної
ділянки під облаштування окремого
виходу та здача новим власником цих
приміщень - відповідачем ОСОБА_3 - в
оренду ФОП, які до участі цій справі не
залучені, не свідчить про те, що діями
відповідача ОСОБА_3 порушуються права
ОСОБА_4 і що саме ОСОБА_4 уповноважений
вимагати усунення порушень, допущених
при самочинному будівництві та зміні
статуту приміщення першого поверху з
подальшою їх здачею в оренду,
здійснення в них іншими особами (ФОП)
господарської діяльності.

ОСОБА_4 не є власником чи користувачем
земельної ділянки, на які здійснене
самочинне будівництво виходу з
переобладнаного приміщення квартири
НОМЕР_1, не є тим органом влади, до
повноважень якого законом віднесено
здійснення контролю за дотриманням
правил у сфері містобудування,
санітарної, екологічної, пожежної
безпеки.

Вказані органи чи прокурор в інтересах
держави у особі цих органів державної
влади не зверталися до суду з вимогою
про скасування реєстрації права
власності ОСОБА_3 на нежитлові
приміщенні 1-го поверху НОМЕР_2, НОМЕР_3,
НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 будинку АДРЕСА_1
та правочинів, які стали підставою для
такої реєстрації.

Ті обставини, що житлова приміщення -
квартира НОМЕР_1, усупереч вимог
ст.ст.7,8,152 ЖК України, самочинно
перебудована у нежитлові приміщення з
порушенням цілісності несучої стіни
будинку і самочинним зайняттям
земельної ділянки під окремий вихід з
нежитлових приміщень, а також
використання цих приміщень для
здійснення господарської діяльності,
усупереч цільовому призначення
житлових приміщень житлового будинку
мали б значення при вирішення справи за
позовом Харківської міської ради, без
відповідних рішень якої ОСОБА_5
захоплено земельну ділянку під
будівництво входу в спірні приміщення,
або за позовом інспекції ДАБК, без
узгодження з якою здійснено самочинне
будівництво, чи за позовами тих
контролюючих органів державної влади,
які за законом зобов'язані
забезпечувати безпеку, охорону
здоров'я та довкілля як під час
будівництва так і при здійснення
господарської діяльності суб'єктами
господарської діяльності, а також за
позовами прокурора в інтересах держави
у особі вказаних органів.

Доводи позивача про відсутність
шумо-вібро-ізоляції у приміщеннях
відповідача та його позивача на ту
обставину, що ходьба взутих людей по
кахелю на підлозі першого поверху та
гучний дзвінок, створюють для нього і
членів його сім'ї додаткові
незручності, а незаконна реконструкція
першого поверху створює загрозу їх
життю, здоров'ю та знищенню їх майна не
забезпечені наданням належних і
допустимих доказів.

Позивачем не надано доказів, які б
свідчили про відсутність
звукоізоляції та створення в
приміщеннях відповідача джерела шуму,
рівень якого перевищує допустимі
норми.

З листів Харківської обласної
санітарно-епідеміологічної станції та
Московської районної СЕС м.Харкова,
адресованих ОСОБА_4 у відповідь на його
звернення, вбачається, що під час
вимірювання 06-07.10.2010р. в його квартирі
виявлено, що рівень шуму не перевищує
нормативні показники (а.с.141, 142).

В адресованому ОСОБА_4 листі начальника
відділу захисту конституційних прав і
свобод Генеральної прокуратури
України за вих.№ 07111-15370-12 від 16.08.2013р.
зазначено, що за його зверненнями про
незаконне використання суб'єктами
господарювання приміщень квартир
НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 та АДРЕСА_1
органами прокуратури вжито відповідні
заходи, а саме:

що рішеннями господарського суду
Харківської області, які набули
чинності, за позовами прокурора
Московського району м.Харкова у
будинку за вказаною адресою заборонено
ФОП ОСОБА_11 використовувати приміщення
квартири НОМЕР_7 для розташування та
функціонування магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», ФОП ОСОБА_12 - приміщення
квартири НОМЕР_8 для розташування та
функціонування салону краси
«ІНФОРМАЦІЯ_2», відділенню №6 ПАТ КБ
«ПриватБанк» - приміщення квартири
НОМЕР_9, а ФОП ОСОБА_7 - приміщення
квартири НОМЕР_1 для розташування та
функціонування магазину
непродовольчих товарів;

що судові рішення щодо заборони ФОП
ОСОБА_11 та ОСОБА_7 виконані у
добровільному порядку, господарська
діяльність ними не ведеться;

що наказ господарського суду
Харківської області щодо заборони ПАТ
КБ «ПриватБанк» здійснювати
підприємницьку діяльність у
приміщеннях квартири НОМЕР_10 ухвалою
цього ж суду від 29.12.2012 року визнано
таким, що не підлягає виконанню;

що виконавче провадження за наказом
господарського суду щодо заборони ФОП
ОСОБА_12 використовувати житлові
приміщення квартири НОМЕР_8 за
вищевказаною адресою для розташування
та функціонування салону краси
«ІНФОРМАЦІЯ_2» постановою державного
виконавця Московського ВДВС
Харківського МУЮ від 30.04.2013 року
закінчено шляхом оголошення боржнику
16.04.2013 року резолютивної частини
рішення;

що за результатами перевірки,
проведеної прокуратурою Харківської
області із залученням спеціалістів
Державної інспекції сільського
господарства порушень земельного
законодавства під час використання
прибудинкової території будинку не
виявлено. Також з витребуваної
відповідної інформації Державної
екологічної інспекції, Державної
санітарно-епідеміологічної служби
вбачається, що порушень не виявлено, а
ті що виявлені - усунені ФОП ОСОБА_13
(а.с.160-161).

Позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів про існування
реальної загрози власності позивача,
його життю та здоров'ю внаслідок
здійснених переобладнань квартири
НОМЕР_1 в нежитлові приміщення з
облаштуванням окремого виходу.

Посилання позивача на можливість
настання негативних наслідків
самочинного будівництва не
підтверджені відповідними доказами.

Частина 4 статті 60 ЦПК України
передбачає, що доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Крім того, навіть у разі залишення
оскарженого відповідачем рішення в
силі його виконання шляхом
проголошення державним виконавцем
резолютивної частини рішення, як це
мало місце у зазначеному вище листі
начальника відділу Генеральної
прокуратури України про виконання
рішення господарського суду
Харківської області, не впливає на
міцність та цілісність житлового
будинку НОМЕР_11 та тої його частини, яка
є власністю позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.2,4
ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 15 квітня 2014 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: