Справа №487/2277/14-ц 19.06.2014 19.06.2014 19.06.2014
Провадження № 22ц/784/1832/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Колосовського С.Ю.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю представника позивачки -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивачки - ОСОБА_2 на рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 13 травня 2014 року за
позовом ОСОБА_4, в інтересах
малолітньої ОСОБА_5, до ОСОБА_3, третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
- приватного нотаріуса Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
про визнання заповіту недійсним, як
вчиненого під впливом тяжкої
обставини, -

В С Т А Н О В И Л А:

4 березня 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом в інтересах малолітньої
доньки ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним заповіту, посвідченого 20
липня 2010 року приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу Миколаївської області, яким її
чоловік, ОСОБА_7, заповідав все своє
майно своєму брату - ОСОБА_3

Зазначала, що її донька - ОСОБА_5, 2004 року
народження, є спадкоємцем за законом
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
батька - ОСОБА_7 Вона, як законний
представник, звернулася до
нотаріальної контори за прийняттям
спадщини, проте з'ясувалось, що належне
на праві власності спадкодавцю майно,
він заповідав своєму брату -
відповідачу по справі.

Вважаючи, що заповіт укладено з
порушенням вимог закону, позивачка
просила визнати його недійсним
відповідно до приписів ст. 233 ЦК
України.

Зокрема, посилалася на те, що
спадкодавець склав заповіт під впливом
тяжких обставин, викликаних
захворюванням, та перебуванням в той
час у скрутному матеріальному
становищі.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 13 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі представник
позивачки ОСОБА_2 просив скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити вимоги позову в
повному обсязі, посилаючись на
незаконність ухваленого рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши
спір в межах заявлених позовних вимог,
повно та всебічно дослідив обставини
справи, належно оцінив надані
сторонами докази й дійшов вірного
висновку про недоведеність підстав для
визнання заповіту недійсним.

За положеннями ст. 1234 ЦК України
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю. Право
на заповіт здійснюється особисто.

Заповіт повинен бути укладеним у
письмовій формі, підписаний
власноручно заповідачем і нотаріально
посвідчений.

Отже, заповіт - це односторонній
правочин, який може бути реалізований
за умови, що особи, визначені як
спадкоємці, також виявлять свою волю на
прийняття спадщини.

Виявлення згоди після смерті
заповідача є самостійним, незалежним
від заповіту волевиявленням, що
відрізняє ці відносини від договірних.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнано судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Згідно з роз'ясненнями п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року правочин може бути вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини на вкрай невигідних умовах,
чим друга сторона правочину
скористалася.

Особа, яка оскаржує правочин, має
довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Таким чином, для кваліфікації
правочину за цим законом необхідна
обов'язкова наявність двох зазначених
умов.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 20 липня 2010 року
ОСОБА_7, батько малолітньої ОСОБА_5,
склав заповіт, за яким заповів все своє
майно своєму брату ОСОБА_3 Заповіт
посвідчено приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу Миколаївської області (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, після
його смерті залишилася спадщина, до
складу якої входить 1/3 частка квартири
АДРЕСА_1.

Відповідач у встановлений законом
строк звернувся із заявою до
нотаріальної конторі про прийняття
спадщини за заповітом.

Позивачка вважає зазначений заповіт
недійсним (нікчемним), про що
неодноразово зверталася до суду з
позовами про визнання його недійсним
(нікчемним) з різних підстав.

Рішеннями Заводського районного суду
м. Миколаєва ухваленими 11 травня 2012
року у справі № 2/1412/2229/12; 21травня 2013
року у справі № 2-2812/11; 6 грудня 2013 року у
справі № 2/487/2007/13, у задоволенні позовів
ОСОБА_4 було відмовлено. Вказаними ж
рішеннями були встановлені обставини,
які відповідно до ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню, а саме: ОСОБА_7,
вчиняючи заповіт 20 липня 2010 року,
перебував у здоровому глузді та
пам'яті, був дієздатним, розумів
значення своїх дій та керував ними,
його внутрішня воля та волевиявлення
було спрямоване на вчинення такого
заповіту, на момент його вчинення
ОСОБА_7 не мав будь-яких психічних
розладів(а.с.37,40,43-44).

З огляду на встановлені судом
обставини та наведені правові норми,
суд першої інстанцій дійшов
правильного висновку, що позивачкою не
надано будь-яких доказів того, що в
момент складення заповіту мав місце
збіг тяжких для спадкодавця обставин,
які перебували в безпосередньому
зв'язку з волевиявленням останнього
скласти заповіт на користь брата на
вкрай невигідних дня нього умовах.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності; в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Щодо обов'язку
доказування і подання доказів, то кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Однак,
будь-яких доказів заслуговуючих на
увагу і спростовуючих висновок суду
позивачкою не надано.

Доведеність тільки тих обставин, що
спадкодавець на час складання заповіту
хворів на тяжку хворобу, не може
слугувати безперечною підставою для
визнання заповіту недійсним
відповідно до положень ст. 233 ЦК
України.

Оскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, та,
враховуючи, що суд першої інстанції,
вирішуючи спір, правильно встановив
дійсні обставини справи, з'ясував
характер взаємовідносин сторін,
постановив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
судова колегія не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити, а рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 13 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: