Справа № 369/3199/14-ц
Провадження №2/369/1821/14
РІШЕННЯ

Іменем України

05.06.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі

головуючої судді
Медвідь Н.О.

при секретарі
Ткачук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ТОВ «РДБ-Груп» про
стягнення заробітної плати,
компенсації виплат, та моральної шкоди,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом, посилаючись на те, що
він працював на посаді
водія-експедитора відділу постачання
ТОВ «РДБ- Груп». З 02.10.2013 він був
прийнятий на роботу з оплатою (основна
заробітна плата) в розмірі 3500 грн. за
кожний відпрацьований місяць.

Він був звільнений з роботи із 27.02.2014
Йому була видана трудова книжка, але з
ним не були проведені розрахунки із
заробітної плати, в зв»язку з чим ,
станом на дату його звільнення
заборгованість із заробітної плати
складалась із заробітної плати за
січень та лютий 2014 року, загальною
сумою 3 500+ 3 325=6 825 грн. З врахуванням
компенсації за невикористані ним
відпустки за 5 місяців, загальна сума
заборгованості станом на 01.03.2014
складає:6 825+3500х5/12=6 825+1458, 33= 8283,33 грн.

Також вважає, що відповідач
зобов'язаний заплатити 3 % річних за
березень місяць 2014 року, що складає 8283,33
х 0.03/12 = 1458,36/2 = 20,70 гривень, а загальна
сума становить 8 304,03 грн.

З урахуванням середнього заробітку за
березень 2014 року в розмірі 3500 грн., сума
заборгованості станом на 01.04.2014 складає
8 304,03 + 3500 = 11 804,03 гривень.

Крім цього, вважає, що внаслідок
тривалого непогашення заборгованості
по заробітній платі, відсутність
коштів на життя, вимушене отримання
коштів в борг, інфляцію та інші
негаразди завдали йому значних
моральних та фізичних страждань.
Моральну шкоду він оцінює в 2 000 грн.

Тому просив стягнути з відповідача 6 825
грн. заборгованості із заробітної
плати; 1458,33 грн. компенсації за
невикористані відпустки; 3 % річних за
березень 2014 року в сумі 20,70 грн.; 3500 грн.
виплат середнього заробітку за
березень 2014; 2000 грн. моральних збитків,
а всього 13 804,03 грн.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав.

Представник відповідача позов не
визнав, оскільки відповідач 02.10.2013 був
прийнятий на посаду водія-експедитора
відділу постачання, з тривалістю
робочого дня 4 години, з оплатою
пропорційно відпрацьованому часу
обчисленої з посадового окладу згідно
штатного розпису.

Згідно штатного розпису ТОВ «РДБ-ГРУП»
посадовий оклад водія-експедитора
відділу постачання з 01.10.2013 становив 1240
грн.Основна заробітна плата становила
620 грн. за кожний відпрацьований
місяць.Позивач особисто отримував
заробітну плату в бухгалтерії
підприємства.У січні 2014 позивачу на
особисту карту в банку перераховано
кошти: за січень 2014 - 511,07 грн.

Позивач 27.02.2014 був звільнений за ст. 40 п.4
КЗпП України (прогул) з виплатою
компенсації за невикористану
відпустку за відпрацьований період з
02.10.2013 по 27.02.2014 у кількості 9
календарних днів.

При звільненні позивачу було
нараховано: посадовий оклад
водія-експедитора по штатному розпису
за 8 годин - 1240 грн., оплата за 4 години: 1240
грн.: 8 годин х 4 години = 620 грн. У лютому
2014 позивач відпрацював 17 робочих днів,
тобто - 679,46 грн. нарахувань за лютий 2014,
тобто при звільненні позивачу були
враховані та нараховані всі виплати
передбачені законодавством. На
особисту карту позивача в банку
перераховано кошти: за лютий 2014р.
платіжне доручення №989 - 556,75 грн.

Суд, вислухавши осіб, які приймають
участь у розгляді справи, вивчивши
матеріали справи, в позові відмовляє з
наступних підстав:

Судом встановлено, що 02.10.2013 згідно
наказу №3 о/с від 02.10.2013 позивач був
прийнятий на посаду водія-експедитора
відділу постачання ТОВ «РДБ-Груп», з
тривалістю робочого дня 4 години, з
оплатою пропорційно відпрацьованому
часу обчисленої з посадового окладу
згідно штатного розпису.

Згідно штатного розпису ТОВ «РДБ-ГРУП»
введеного в дію наказом №1 о/с від 30.09.2013
посадовий оклад водія-експедитора
відділу постачання з 01.10.2013 становив 1240
грн.

Тобто, основна заробітна плата
водія-експедитора відділу постачання
ОСОБА_1 з тривалістю робочого дня 4
години, з оплатою пропорційно
відпрацьованому часу обчисленої з
посадового окладу згідно штатного
розпису, становила 620 грн. за кожний
відпрацьований місяць.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити.

Як зазначено у п. 20 Постави Пленуму
Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведені його до розгляду справи - по
день постановлений рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальність.

Відповідно до абз. З п. З Порядку, усі
виплати включаються в розрахунок
середньої заробітної плати у тому
розмірі, в якому вони нараховані, без
виключення сум відрахування на
податки, стягнення аліментів, тощо за
винятком відрахувань із заробітної
плати осіб, засуджених за вироком суду
до виправлених робіт без позбавлення
волі.

Судом достовірно встановлено, що
позивач особисто отримував заробітну
плату в бухгалтерії підприємства, про
що свідчать його особисті підписи у
відомості на виплату грошей: за жовтень
відомість №ВЗП-000012 - 485,94 грн, а.с. - 35-36;
за листопад відомість №ВЗП-000013 - 227,43
грн, а.с. - 37-38; згідно заяви позивача, він
в період з 18.11.2013 по 29.11.2013 знаходився у
відпустці без збереження заробітної
плати, тому оплата була меншою ніж у
жовтні 2013, що підтверджується його
заявою від 18.11.2013; за грудень відомість
№ВЗП-000001 - 510,93 грн., а.с. 40-41, та не
оспорювалося в судовому засіданні.

У січні 2014 ТОВ «РДБ-ГРУП» перейшло на
виплату заробітної плати працівникам
товариства через КБ «ПРИВАТБАНК»
м.Києва та позивачу на особисту карту в
банку перераховано кошти: за січень
2014р. платіжне доручення №396 - 511,07 грн.

Позивач 27.02.2014 був звільнений за ст. 40 п.4
КЗпП України (прогул) з виплатою
компенсації за невикористану
відпустку за відпрацьований період з
02.10.2013 по 27.02.2014 у кількості 9
календарних днів, що підтверджується
наказом №14 о/с від 27.02.2014.

При звільненні позивачу було
нараховано: посадовий оклад
водія-експедитора по штатному розпису
за 8 годин - 1240 грн., оплата позивача за 4
години: 1240 грн.: 8 годин х 4 години = 620 грн.

У лютому 2014 позивач відпрацював 17
робочих днів, що складає: 620 грн. : 20*
робочих днів х 17 робочих днів = 527 грн., (20
робочих днів - норма тривалості
робочого часу на 2014 при 5-ти денному
робочому дні - встановлено чинним
законодавством), компенсація за
відпустку - 152,46 грн., тобто 527,00 грн.+152,46
грн.=679,46 грн. - нарахувань за лютий 2014
вказано у довідці від 03.06.2014 №73 про
середню заробітну плату ОСОБА_1

З урахуванням сплачених податків, до
видачі на руки: 679,46 грн. - 122,71 грн. = 556,75
грн.

Позивачу на особисту карту в банку
перераховано кошти: за лютий 2014
платіжне доручення №989 - 556,75 грн., тобто
при звільненні позивача були враховані
та перераховані на картку всі виплати
передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній особі або юридичній
особі неправомірними рішеннями діями,
чи бездіяльністю відшкодовується
особою, яка її завдала за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Суд відмовляє в позові щодо
відшкодування моральної шкоди,
оскільки відповідно роз'яснень даних
в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.95 року № 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної шкоди" обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні справ про
відшкодування моральної шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою та протиправними діяннями її
заподіювача, та вина останнього в її
заподіянні. Зокрема суд повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або витрат
немайнового характеру, за яких
обставин, та якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій
грошовій сумі позивач оцінює заподіяну
шкоду та з чого він виходив при цьому.

Позивач не довів свого позову щодо
стягнення моральної шкоди з
відповідача, не доведено з яких
міркувань визначена ця сума, які
протиправні дії скоєні відповідачем,
які б давали підстави для
відшкодування моральної шкоди, та чим
підтверджена сума моральної шкоди.

Таким чином, в судовому засіданні не
доведено факту наявності порушення
права та законних інтересів позивача,
не доведено факту протиправної
поведінки відповідача, та причинний
зв»язок з можливим порушенням прав та
законних інтересів позивача, про що
зазначено вище.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Я на єдиний доказ своїх позовних вимог,
позивач посилається на те, що його
середньомісячна заробітна плата
складає 3500 гр, що крім його голослівних
стверджень не доведено в судовому
засіданні.

Тобто, позивач не довів тих обставин на
які посилався як на підставу позовних
вимог, не надав докази в обґрунтування
своїх вимог, не спростував тих
обставин на які посилався представник
відповідача в обґрунтування своїх
заперечень, що є його обов»язком
відповідно до засад змагальності
процесу за ст.. 10 ЦПК України . При
цьому суд створив всі умови для
змагального процесу , роз»яснював
позивачу його права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх
сукупності, дійшов висновку про
необґрунтованість та недоведеність
вимог позивача, оскільки вони не
відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК
України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 47, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст.
10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «РДБ-Груп» про
стягнення заробітної плати,
компенсації виплат, та моральної шкоди,
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Києво-Святошинський протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя: