Справа № 146/353/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"15" травня 2014 р.
Томашпільський районний суд
Вінницької області

в складі головуючого - судді
Пилипчука О.В.

з участю секретаря
Бойко Т.Є.,

сторін:

позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

представника позивача
ОСОБА_3,

адвоката відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Томашпіль
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору
купівлі-продажу, повернення коштів та
відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В
И В :

6 березня 2014 року ОСОБА_1
звернувся з даним позовом до ФОП
ОСОБА_2, в якому просить розірвати
договір купівлі-продажу від 20 квітня 2012
року, укладений між ним та відповідачем
у справі, а також стягнути з ФОП ОСОБА_2
на його користь сплачені за проданий
неякісний товар кошти в сумі 9000
гривень, за виконану роботу по
укладенню тротуарної плитки кошти в
сумі 9000 гривень, за придбані допоміжні
матеріали кошти в сумі 3000 гривень, а
також моральну шкоду в розмірі 3000
гривень.

Даний позов ОСОБА_1 обґрунтував
наступним.

20 квітня 2012 року ОСОБА_1 придбав у
ФОП ОСОБА_2 тротуарну плитку в
кількості 120 кв.м. по ціні 75 гривень за 1
кв.м. на загальну суму 9000 гривень. На
вимоги позивача надати товарний чек на
придбаний товар відповідач свідомо
відмовив, пояснивши, що нікому не видає
таких чеків, оскільки у смт Вапнярка
таку плитку виготовляє лише він, тому
будь-яку претензію, яка виникне він
вирішить без будь-яких питань. Крім
того, ОСОБА_2 запевнив, що його товар є
якісним та надійним, та гарантував, що
його товар прослужить не один десяток
літ.

З початку осені та впродовж часу
до весни придбана у відповідача
тротуарна плитка почала тріскатися та
розсипатися, в зв'язку з чим ОСОБА_1
звернувся до ОСОБА_2 із претензією з
приводу неналежної якості придбаного
товару, однак останній повідомив, що
ніяких претензій він не приймає,
оскільки його товар виготовлено до
технологічних норм. Особисто поїхати
до позивача та переконатися у
пошкодженні тротуарної плитки
відповідач категорично відмовився,
після чого ОСОБА_1 сфотографував плитку
та приніс фотознімки ОСОБА_2

ОСОБА_2 відмовився переглянути
фотознімки і в подальшому не реагував
на звернення ОСОБА_1

ОСОБА_1 почав наполягати на
розірванні договору купівлі-продажу та
поверненні сплачених коштів, однак
ОСОБА_2 відмовив позивачу та повідомив,
що не буде міняти товар, або повертати
кошти, оскільки, на його думку,
технологію виробництва він витримав.

Крім того, позивач ОСОБА_1
зазначає, що у зв'язку з придбанням
неякісної продукції він та члени його
сім'ї отримали значний нервовий стрес
та масу переживань, втративши значні
кошти на придбання плитки, кошти на її
укладку, на придбання допоміжних
інгредієнтів для укладення тротуарної
плитки.

Посилаючись на Закон України «Про
захист прав споживачів», ОСОБА_1
просить захистити його права та
інтереси, як споживача та задовольнити
його позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду
заперечення проти позову ОСОБА_1, в
якому просить відмовити у задоволенні
позовних вимог позивача, яке
обґрунтував наступним.

Восени 2010 року ОСОБА_1 звернувся
до батька відповідача з приводу
придбання тротуарної плитки в
кількості понад 100 кв.м. для
облаштування свого домогосподарства.
Оскільки на той час у ОСОБА_2 було лише 40
кв.м. тротуарної плитки, ОСОБА_1 надали
лише таку кількість по ціні 56 грн за 1
кв.м. Кошти в сумі 2240 гривень за
придбану плитку ОСОБА_1 пообіцяв
повернути навесні 2011 року.

В квітні 2011 року ОСОБА_1 знову
звернувся до ОСОБА_2 з приводу
придбання тротуарної плитки в
кількості 75 кв.м., однак для зменшення
вартості він запропонував виготовити
плитку з його ж цементу. На протязі
весни позивач поступово забирав у
відповідача плитку, яку ж одразу ж і
встановлював.

Відповідач зазначає, що
попереджав ОСОБА_1 про те, що перед
укладкою, відповідно до технології,
плитку необхідно витримати мінімум три
тижні.

Вартість плитки склала 5400
гривень, однак із врахуванням
використаного цементу, який надав
позивач, загальний борг склав 4256
гривень, який зобов'язався повернути
після жнив, потім після збору буряка,
однак до цього часу борг так і не
повернув. На неодноразові звернення
про погашення боргу ОСОБА_1 не реагував.

Відповідач ОСОБА_2 вказує, що лише
навесні 2012 року ОСОБА_1 заявив
претензії щодо непридатності плитки.

Зрозумівши, що позивач уникає
повернення боргу, відповідач сказав
останньому, щоб той із суми боргу купив
собі іншу плитку.

Крім того, відповідач зазначає, що
на протязі 2012 року він виготовляв
плитку та пам'ятники із цементу, який
продав йому ОСОБА_1, оскільки в
останнього він придбав біля 10 тонн
цементу. Взимку в період 2012-2013 року до
ОСОБА_2 почали надходити претензії щодо
неякісної продукції, в результаті чого
відповідач зробив висновок про
неякісний цемент придбаний у ОСОБА_1, та
вимушений був повернути покупцям
гроші.

Влітку 2013 року ОСОБА_1 прийшов до
ОСОБА_2 з проханням підписати накладну
на продану плитку, однак останній
відмовився це робити, оскільки кошти за
плитку від ОСОБА_1 він так і не отримав.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1. позовні вимоги підтримав
повністю, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві, попросив
позов задовольнити в повному обсязі та
пояснив, що обставини, викладені ОСОБА_2
в запереченні, не відповідають
дійсності і є надуманими, оскільки
ніякого цементу він йому не давав і не
просив дешевше виготовити йому плитку.
ОСОБА_2 сам до нього підійшов і
запропонував купити у нього дану
плитку, запевнивши, що вона має гарну
якість і простоїть більше десяти років.
Плитку позивач забирав сам. При тому
були присутні лише відповідач та його
батько ОСОБА_5 Спочатку він придбав у
відповідача приблизно 30 кв.м., а після
того відразу ще біля 85 кв.м, по ціні 75
грн за кв.м. В кінці в загальному вийшло
плитки 120 кв.м. Відразу ОСОБА_6
розрахувався частково, заплативши 3500
грн. Гроші передавав батькові позивача
в його присутності. Слідуючу частину
грошей в сумі 3900 грн він повернув в
кінці квітня місяця 2011 року, коли
відповідач з батьком їхали за товаром і
їм потрібні були гроші. Вказану суму
він також передав батькові, який стояв
біля автомобіля. Олег в той час сидів в
автомобілі і бачив, як ОСОБА_6 передавав
гроші. Решту грошей в сумі 1600 грн він
віддав відповідачеві приблизно 10
травня 2011 року, коли закінчували в
нього викладати плитку. Для укладки
плитки в його домогосподарстві він
наймав людей не місцевих, яким за
виконану роботу заплатив 9000 грн, при
цьому ніяких документів вони не
укладали.

Також ОСОБА_6 купив на 3000 грн допоміжних
матеріалів, без яких не можливо укласти
плитку. Договір купівлі-продажу
письмово не укладався. Позивач
звертався до відповідача з проханням
надати йому якійсь документи, що той
купив у нього плитку, однак той
відмовив і запевнив, що плитка якісна і
він весь час на місці. По факту продажу
йому неякісної плитки він звертався в
правоохоронні органи, а також в
Вінницьку обласну асоціацію
споживачів. Також доповнив, що таку ж
неякісну плитку у відповідача придбали
крім нього інші жителі смт.Вапнярка і
він їм добровільно відшкодував збитки.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
посилаючись на обставини, зазначені в
позовні заяві, попросив їх повністю
задовольнити, оскільки дійсно
відповідач продав його довірителю 120
кв.м. тротуарної плитки, яка виявилась
неякісною та майже вся зіпсувалася
через невеликий проміжок часу.
Допущені істотні недоліки виникли з
вини виробника плитки, тобто з вини
відповідача. Даний факт був
підтверджений проведеною перевіркою
Вінницької обласної асоціації
споживачів на підставі скарги гр-на
ОСОБА_1 Зазначив, що договір
купівлі-продажу тротуарної плитки між
позивачем і відповідачем був укладений
в усній формі. Його довіритель повністю
виконав його умови, сплативши за
придбану плитку всю суму грошей. Це
підтверджується тим, що відповідач,
якби йому позивач не сплатив кошти за
плитку, вимагав би від нього гроші, а
він цього не робив і ні в які інстанції,
як це робив позивач з цього приводу, не
звертався. Крім того, факт отримання
грошей від ОСОБА_1 він визнав в
судовому засіданні.

Посилаючись на Закон України «Про
захист прав споживачів», вважає, що для
встановлення суми заподіяних збитків і
для визначення якості продукції
необхідно було призначити по справі
товарознавчу експертизу. Вважає
обставини, викладені в позові, знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні, а тому позов необхідно
задовольнити повністю

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнав
взагалі, попросив відмовити у
задоволенні даного позову, посилаючись
на обставини, викладені у запереченні
проти позову, а також доповнив, що
ОСОБА_1 до нього, а точніше до його
батька, сам звернувся восени 2010 року з
проханням продати йому тротуарну
плитку понад 100 кв.м. На той час в них в
наявності стільки квадратів плитки не
було, а було лише біля 40 квадратів, які
ОСОБА_1 у них взяв по ціні 56 грн за один
кв.м. на суму 2240 грн. Гроші останній
пообіцяв віддати пізніше. Весною 2011
року ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 ще біля 80 кв.м.
тротуарної плитки. Дану плитку
виготовляв, дотримуючись всіх
технологій з цементу, який попросив в
нього купити по низькій ціні-940 грн за
тонну ОСОБА_1 щоб по меншій ціні йому
вийшла плитка, а саме по 72 грн. за кв.м.
Плитку ОСОБА_1 забирав частинами, якими
вона виготовлялася. Відповідач його
попереджав, що відразу плитку класти не
можна, оскільки вона тільки
виготовлена і має вистоятись, однак той
його не послухав. Гроші за вказану
плитку ОСОБА_1 пообіцяв віддати після
збору урожаю, однак до цього часу, як
пам'ятає, повернув лише в сумі 2240 грн
його батькові за проданих йому восени
2010 року біля 40 кв.м. плитки. Після збору
урожаю, а саме восени 2011 року, ОСОБА_2
разом із своїм батьком зверталися з
листами до позивача з проханням
повернути борг, однак той не реагував і
на весні 2012 року звернувся з
претензією, що в нього місцями почала
приходити в непридатність плитка. Тоді
відповідач йому порадив, що оскільки
той з ним не розрахувався за дану
плитку, то за вказаний борг нехай
купить собі іншу. Протягом 2012 року
відповідач виготовляв плитку з
цементу, який купив у ОСОБА_1 на його
прохання. І дійсно від деяких людей
надходили претензії з приводу якості
проданої їм плитки. Тоді ОСОБА_2 з
батьком зрозуміли, що ОСОБА_1 продав їм
неякісний цемент і добровільно
відшкодували людям понесені збитки.

Далі відповідач звертався до ОСОБА_1,
щоб той виписав йому накладну на
проданий йому цемент, на що отримав
відмову. Проти тверджень позивача, що
той розрахувався повністю з ними за
продану плитку, відповідач категорично
заперечив, оскільки особисто від
ОСОБА_1 ніяких грошей не отримував.

Адвокат відповідача- ОСОБА_4 в
судовому засіданні попросив в
задоволенні позову відмовити повністю,
зіславшись на заперечення та свідчення
ОСОБА_2, а також зазначив, що будь-яких
доказів в обґрунтування позову та
передачі грошей ОСОБА_1 за плитку
ОСОБА_2 до суду не надано.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснив, що він являється батьком
відповідача. Його син є підприємцем і
вже тривалий час займається
виготовленням тротуарної плитки та
інших виробів, а він йому інколи
допомагає. Так, пам'ятає, що восени 2010
року позивач придбав у них 40 кв.м.
тротуарної плитки по 56 грн. за один кв.м.
на суму 2240 грн. Гроші пообіцяв
повернути пізніше після посівної.
Весною 2011 року ОСОБА_1 знову звернувся
до ОСОБА_2 з пропозицією придбати у
нього по низькій ціні цемент і з нього
виготовити йому тротуарну плитку, щоб
вийшло трохи дешевше. На його
пропозицію свідок зі своїм сином
погодились та купили в ОСОБА_1 3,6 тонни
цементу по собівартості. Протягом
квітня-травня місяця 2011 року вони
виготовляли тротуарну плитку, які
ОСОБА_1 частинами забирав і відразу ж
укладав в своєму домогосподарстві.
Всього ОСОБА_1 взяв весною 75 кв.м. по
ціні 72 грн. за один кв.м. За вказану
плитку пообіцяв розрахуватись восени
після збору урожаю, так як має ще свої
землі. Оскільки тривалий час позивач з
ними не розраховувався, то ОСОБА_5
восени 2011 року почав звертатися з
листами до нього про повернення боргу,
відрахувавши вартість цементу, однак
ОСОБА_1 ніяк не відреагував, а лише
пізніше звернувся з претензіями щодо
якості придбаної ним плитки. До цього
часу ОСОБА_1 розрахувався лише за 40 кв.м.
плитки, яку придбав восени 2010 року в
сумі 2240 грн., решту боргу так і не
повернув. Також ОСОБА_5 повністю
заперечив проти показів позивача, що
той повернув їм борг відразу в сумі 3500
грн, а трохи пізніше 3900 грн та 1600 грн.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
засвідчила, що вона разом з чоловіком
влітку 2011 року придбали у ОСОБА_2 30 кв.м.
тротуарної плитки. Гроші за плитку
віддавала батькові відповідача. На
вигляд плитка була якісною, однак через
деякий час плитка почала тріскатись та
розсипатись, тобто приходила в
непридатність, в зв'язку з чим вона
звернулась до відповідача і той
добровільно повернув їм кошти. Щодо
договору купівлі-продажу тротуарної
плитки між позивачем і відповідачем, то
з цього приводу їй нічого не відомо.

Заслухавши пояснення сторін у
справі, їх представників, свідків,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги
необґрунтованими, які не підлягають до
задоволення зі слідуючих підстав.

Згідно ст.. 205 ЦК України правочин
може вчинятися усно або в письмові
формі.

Згідно ст..206 ЦК України, правочини, які
повністю виконуються сторонами в
момент їх вчинення, можуть вчинятися
усно, за винятком право чинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та державній реєстрації, а також право
чинів, для яких не додержання письмової
форми має наслідком їх недійсності..

Згідно ст. 208 ЦПК України, у письмовій
формі належить вчиняти правочини
фізичних осіб між собою на суму, що
перевищує у двадцять і більше разів
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою ст. 206
цього кодексу.

Згідно ст.. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямованих на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов»язків.

Згідно ст.. 640 ЦК України, якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

За ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Згідно ст.. 651 ЦК України договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Згідно ст..655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець)передає або зобов'зується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'зується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.. 662 ЦК України продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо, що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно ст..675 ЦК України товар, який
продавець передає або зобов'язаний
передати покупцеві, має відповідати
вимогам щодо його якості в момент його
передання покупцеві, якщо інший момент
визначення відповідності товару цим
вимогам не встановлено договором
купівлі-продажу.

Згідно ст.. 678 ЦК України покупець, якому
переданий товар неналежної якості, має
право, незалежно від можливості
використання товару за призначенням,
вимагати від продавця за своїм вибором:
1) пропорційного зменшення ціни; 2)
безоплатного усунення недоліків
товару в розумний строк, 3)
відшкодування витрат на усунення
недоліків товару У разі істотного
порушення вимог щодо якості товару
(виявлення недоліків, які не можна
усунути, недоліків, усунення яких
пов'язане з непропорційними витратами
або затратами часу, недоліків, які
виявилися неодноразово чи з»явилися
знову після їх усунення) покупець має
право за своїм вибором: 1)відмовитися
від договору і вимагати повернення
сплаченої за товар грошової суми;
2)вимагати заміни товару.

Згідно ст..692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після чого
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ст.. 698 ЦК України за договором
роздрібної купівлі-продажу продавець,
який здійснює підприємницьку
діяльність з продажу товару,
зобов'язується передати покупцеві
товар, що звичайно призначається для
особистого, домашнього або іншого
використання, не пов'язаного з
підприємницькою діяльністю, а покупець
зобов'язаний прийняти товар та
оплатити його.

До відносин за договором роздрібної
купівлі-продажу з участю
покупця-фізичної особи, не
врегульованих цим Кодексом,
застосовується законодавство про
захист прав споживачів.

Згідно ст..706 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар за ціною,
оголошеною продавцем у момент
укладення договору, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті зобов'язання.

. Відповідно ч.7 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів», договір -
усний чи письмовий правочин між
споживачем і продавцем (виконавцем) про
якість, терміни, ціну та інші умови, за
яких реалізується продукція.
Підтвердження вчинення усного
правочину оформляється квитанцією,
товарним чи касовим чеком, квитком,
талоном або іншими документами (далі -
розрахунковий документ).

Відповідно ст. 4 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають право на:

1) захист своїх прав державою;

2) належну якість продукції та
обслуговування;

3) безпеку продукції;

4) необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про продукцію, її
кількість, якість, асортимент, а також
про її виробника (виконавця, продавця);

5) відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок недоліків
продукції (дефекту в продукції),
відповідно до закону;

6) звернення до суду та інших
уповноважених державних органів за
захистом порушених прав.

Відповідно ч.5 ст. 7 Закону України
«Про захист прав споживачів», стосовно
продукції, на яку гарантійні строки або
строк придатності не встановлено,
споживач має право пред'явити продавцю
(виробнику, виконавцю) відповідні
вимоги, якщо недоліки було виявлено
протягом двох років, а стосовно об'єкта
будівництва - не пізніше десяти років
від дня передачі їх споживачеві.

Відповідно ч.1 ст. 8 даного Закону,
у разі виявлення протягом
встановленого гарантійного строку
недоліків споживач, в порядку та у
строки, що встановлені законодавством,
має право вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків
товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення
недоліків товару.

У разі виявлення протягом
встановленого гарантійного строку
істотних недоліків, які виникли з вини
виробника товару (продавця, виконавця),
або фальсифікації товару,
підтверджених за необхідності
висновком експертизи, споживач, в
порядку та у строки, що встановлені
законодавством і на підставі
обов'язкових для сторін правил чи
договору, має право за своїм вибором
вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення
сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же
товар або на аналогічний, з числа
наявних у продавця (виробника), товар.

Судом встановлено та визнано
сторонами у справі, що позивач ОСОБА_1
протягом 2010-2011 року придбав у гр.-на
ОСОБА_2 біля 120 кв.м. тротуарної плитки,
яка в подальшому була встановлена в
його домогосподарстві. Оскільки через
певний період часу позивач виявив, що
плитка місцями почала тріскати та
розсипатися, він звернувся до
відповідача з пропозицією замінити
неякісний товар, або повернути гроші за
нього, на що отримав відмову і
вимушений був звернутися з цього
приводу в правоохоронні органи.

Після проведеної перевірки
Томашпільським РВ УМВС України у
Вінницькій області по зверненні гр.-на
ОСОБА_1, як вбачається із відмовного
матеріалу № 789 по факту випуску
недоброякісної продукції приватним
підприємцем ОСОБА_2, в порушенні
кримінальної справи відносно
останнього було відмовлено 12 червня 2013
року за відсутністю складу злочину. З
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи встановлено, що
ОСОБА_1 в 2011 році придбав у ОСОБА_2 30
кв.м. тротуарної плитки, яка була
виготовлена ще у 2010 році, по ціні 56 грн.
за один квадратний метр на загальну
суму 2240 грн. Через деякий час ОСОБА_1, ще
придбав у нього 85 кв.м, тротуарної
плитки за ціною 72 грн. на загальну суму
7640 грн. Через півроку від її
встановлення плитка почала
руйнуватися. Також дослідчою
перевіркою було встановлено, що дійсно
ОСОБА_1 брав плитку в приватного
підприємця ОСОБА_2, але він її забирав
відразу на другий день після
виготовлення, яка не набирала своїх
стандартних норм та ложив на своєму
подвір'ї і на пропозиції виробника не
реагував.

В заяві, поданій до правоохоронних
органів, ОСОБА_1 зазначив, що ним була
придбана тротуарна плитка у ОСОБА_2 в
травні місяці 2011 року в кількості 120
кв.м. по ціні 65 грн. за один кв.м., і що
йому спричинені збитки матеріального і
морального характеру, а саме: ціна
матеріалів 9000 грн., ціна затрат на
роботу 7500 грн, а також моральна шкода на
суму 10000 грн, а всього 26500 грн, що не
співпадає з його свідченнями даними в
судовому засіданні, а також з його
вимогами в позовній заяві, де
зазначено, що ним куплено 120 кв.м.
тротуарної плитки вже по ціні 75 грн. за
один квадратний метр на суму 9000 грн., на
її укладку було витрачено 9000 грн. та 3000
грн. на придбання допоміжних
інгредієнтів. Згідно пояснення, яке
знаходиться у відмовному матеріалі
Томашпільського РВ УМВС, ОСОБА_1
взагалі було зазначено, що він спочатку
купив 30 кв.м. плитки, а потім ще взяв 85
кв.м., за що заплатив 7475 грн.

Згідно листа Вінницької обласної
асоціації споживачів надісланого
ОСОБА_1, за його скаргою зазначено, що в
результаті проведеного огляду та
дослідження тротуарних плиток
придбаних ним, факти викладені в скарзі
знайшли своє підтвердження. Також
виявлені істотні недоліки допущені при
виготовлені вказаної плитки з вини
виробника товару (продавця), та
рекомендовано звернутись до суду з
позовом.

Вимагаючи розірвання договору
купівлі-продажу, позивач ОСОБА_1
не обґрунтував ці вимоги та не надав
суду з цього приводу належних доказів.

Враховуючи, що в судовому засіданні не
представилось можливим встановити, яку
кількість тротуарної плитки було
придбано ОСОБА_1 у ОСОБА_2, по якій ціні,
оскільки кількість та вартість ОСОБА_1,
згідно його свідчень, постійно
змінювалась, що підтверджується
дослідженими в судовому засіданні
матеріалами справи та відмовним
матеріалом Томашпільського РВ УМВС від
12 червня 2012 року №789, факт передачі
позивачем грошей відповідачу за
придбану в нього тротуарну плитку не
знайшов свого підтвердження в судовому
засіданні, тому суд вважає, що між
сторонами не був укладений договір
купівлі-продажу тротуарної плитки, як
зазначено позивачем 20 квітня 2012 року,
оскільки сторони в належній формі не
досягли згоди істотних умов договору, у
зв'язку з чим встановити дійсні
обставини справи та відносини, які
виникли між сторонами, є неможливим.

Посилання позивача в обґрунтування
позовних вимог на ЗУ «Про захист прав
споживачів» та ст..700 ЦК України є
необґрунтованими та безпідставними,
оскільки доказів того, що між сторонами
був укладений будь-який правочин та
виникли будь-які зобов'язання суду не
надано. Крім того, в своїх поясненнях
ОСОБА_1 весь час зазначав, що кошти
віддавав частинами батькові позивача,
а не самому ОСОБА_2, до якого пред'влено
позов.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Позивачем та його
представником не було доведено в
судовому засіданні ті обставини, на які
він посилається у позові, у зв'язку з
чим позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2
про розірвання договору
купівлі-продажу, повернення коштів та
відшкодування моральної шкоди не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3,4,5,10, 14, 57-64, 208, 212, ,213-218
ЦПК України, ст. 206,208,638 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП
ОСОБА_2 про розірвання договору
купівлі-продажу, повернення коштів та
відшкодування моральної шкоди
відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Вінницької області через
Томашпільський районний суд
Вінницької області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до апеляційного суду
Вінницької області через
Томашпільський районний суд
Вінницької області.

Повний текс рішення виготовлено 19
травня 2014 року.

Суддя: О. В. Пилипчук