Справа №482/2527/13-ц 11.06.2014 11.06.2014 11.06.2014
Провадження №22-ц/784/1795/14
Головуючий першої інстанції:
Доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

2014 р., червня місяця, 11 дня
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів:
Локтіонової О.В.

Самчишиної
Н.В.

із секретарем:
Шпонарською О.Ю.

з участю:

позивачки - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представників: ОСОБА_5,
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_3 на рішення
Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 28.04.2014 р. ., у
справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
покладення обов'язку щодо повернення
кредитного боргу на кожного з подружжя
у рівних частках, визнання права
власності на 1/2 частку земельної
ділянки,

встановила:

26.12.2013 р. ОСОБА_3 звернулася з
позовом до ОСОБА_4 про покладення
обов'язку щодо повернення кредитного
боргу на кожного з подружжя у рівних
частках, визнання права власності на 1/2
частку земельної ділянки.

Позивачка зазначала, що з 21.10.2006
р. вона перебувала у шлюбі з
відповідачем, який розірвано у
судовому порядку 30.01.2013 р.

Підчас шлюбу 05.06.2007 р. вона уклала
в інтересах сім'ї кредитний договір, за
яким отримала 25.508 дол. США для
придбання автомобіля.

Автомобілем придбаним в кредит,
користувався відповідач, оскільки вона
не має посвідчення водія.

Станом на 28.11.2013 р. за кредитним
договором виникла заборгованість у
розмірі 20.861 дол. США. від участі у
погашенні якої, відповідач
відмовляється.

Крім того, відповідач
приватизував в період шлюбу земельну
ділянку для забудови площею 0,12 га за
адресою с. Костянтинівна вул.. Шосейна, 4
Новоодеського району, зареєструвавши
її на своє ім'я 29.10.2012 р.
Посилаючись на те, що після розірвання
шлюбу між подружжям виник спір з
приводу належного їм спільного
сумісного майна, позивачка просила про
задоволення позову.

Рішенням Новоодеського
районного суду Миколаївської області
від 28.04.2014 р. постановлено про відмову у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивачка
ставить питання про скасування
рішення та ухвалення нового про
задоволення позову, посилаючись на те,
що судом через порушення норм
процесуального та матеріального права,
неналежним чином оцінені докази та
безпідставно відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Перевіряючи законність та
обгрунтованність рішення суду першої
інстанції в межах оскарження,
передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково
виходячи з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 5 ЦК
України правовий статус майна щодо
якого виник спір, визначається нормами
матеріального права, яке діяло на час
його придбання, будівництва, або
легалізації.

Відповідно до правил ст.ст. 57- 61СК
України, майно нажите подружжям за час
шлюбу є їх спільною сумісною власністю,
а майно, яке належало кожному з них до
одруження або отримане в дар є їх
приватною власністю.

Згідно з приписами ч.4 ст. 65 СК
договір укладений одним з подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно одержане
за договором використане в інтересах
сім'ї. В разі поділу спільного
сумісного майна, частки кожного з
подружжя визнаються рівними (ст. 70 СК).

За змістом наведених норм поділ
боргових зобов'язань, які виникли з
договору, укладеного в інтерсах сім'ї,
можливий лише разом з майном, набутим
за цим договором.

У тому разі, коли об'єктом поділу є
земельна ділянка то правове
регулювання спірних правовідносин має
відбуватися із застосуванням
спеціальних норм, якими врегульовані
земельні відносини, тобто ст.ст. 81, 116 ЗК
України.

Відповідно до цих норм та
правових висновків постанови
Верховного Суду України від 15.02.2012 р.
окрема земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про майно нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином частку із земельного
фонду.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 61 СК,
положення якої діяли з 08.02.2011 р. та до
13.06.2012 р., приватизована чи набута
безоплатно одним з подружжя у цей
період, земельна ділянка із земельного
фонду, вважалася об'єктом права
спільної сумісної власності.

При цьому, положеннями ст. 4 та ч. 3
ст. 3 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» (у редакції
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» та інших
законодавчих актів України» від 11.02.2010
р. № 1878- VII) та статтею 125 ЗК України
передбачено, що право власності на
земельну ділянку підлягає обов'язковій
державній реєстрації та вважається
набутим з часу такої реєстрації.

З матеріалів справи вбачається,
що позивачка уклала з відповідачем
шлюб 21.10.2006 р., який розірвано у судовому
порядку 30.01.2013 р.

05.06.2007 р. позивачка уклала в
інтересах сім'ї кредитний договір, за
яким отримала 25.508 дол. США для
придбання автомобіля.

Автомобілем придбаним в кредит
користувався і ОСОБА_4 та управляв
ним,.

Цих обставин відповідач не
спростував.

Станом на 28.11.2013 р. за кредитним
договором виникла заборгованість у
розмірі 20.861 дол. США, обов'язок щодо
погашення якої, позивачка вимагає
покласти і на відповідача.

Частиною третьою статті 61 СК
передбачено, що гроші та інше майно,
набуте за договором, укладеним в
інтересах сім'ї, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

До складу спільного сумісно майна
належать також і зобов'язання, які
виникли із згаданого договору.

Але врахування цих зобов'язань
можливе лише у разі вирішення вимоги
про поділ майна, набутого із договору,
укладеного в інтерсах сім'ї.

Оскільки такої вимоги позивачка
не заявила, то підстави для задоволення
вимоги про поділ кредитного
зобов'язання відсутні.

Такий висновок суду першої
інстанції є обгрунтованим належними
доказами, а тому підстав для скасуваня
рішення суду першої інстанції в цій
частині вимог колегія суддів не вбачає.

В той же час, слід виключити з
мотивувальної частини рішення
висновки про те, що придбаний на
кредитні кошти автомобіль не є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, оскільки це суперечить
дійсним обставинам справи та вимогам
закону,

Адже достовірними доказами
підтверджено, що автомобіль придбано у
шлюбі за кредитні кошти, згоду на
укладення договору кредиту, придбання
автомобіля та передачу його у заставу
давав і відповідач, він же
користувався автомобілем та цих
обставин не спростував.

Таким чином наданими доказами не
спростована презумпція спільності
майна подружжя, яка передбачена ч.3 ст. 61
СК.

Що стосується висновків суду
стосовно вирішення спору про поділ
земельної ділянки, то їх також слід
вважати обґрунтованими, оскільки суд
правильно виходив з того, що право
власності на приватизовану земельну
ділянку виникло з часу її державної
реєстрації 29.10.2012 р., а тому така
земельна ділянка, згідно з положеннями
п. 5 ст. 57 СК (в редакції Закону № 4766-VI від
17.05.2012 р., чинний з 13.06.2012 р. ), є його
особистою приватною власністю,
оскільки йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином безоплатно частку із
земельного фонду.

Доводи апеляційної скарги про
наявність підстав для поділу
кредитного зобов'язання не
заслуговують на увагу, адже позивачкою
не заявлена вимога про поділ майна,
придбаного за договором, укладеним в
інтересах сім'ї.

Доводи про наявність підстав для
поділу приватизованої земельної
ділянки також не можуть бути
враховані, оскільки вони суперечать
положенням ст. 57 СК (в редакції закону
від 17.05.2012 р.), які діяли у момент набуття
відповідачем права власності на
земельну ділянку.

В той же час, посилання на
положення ч.5 ст. 61 СК України, є
безпідставним, оскільки зазначена
норма виключена із статті 61 СК Законом
від 17.05.2012 р., який набрав чинності з
13.06.2012 р.

Інші доводи також не заслуговують
на увагу, оскільки не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Новоодеського районного
суду Миколаївської області від 28.04.2014 р.
- змінити, виключивши з мотивувальної
його частини посилання суду на те, що
автомобіль «Skoda Octavia Tour», державний
номер НОМЕР_1, придбаний ОСОБА_3 за
кредитні кошти, не є спільною сумісною
власністю.

В іншій частині рішення залишити
без зміни.

Рішення апеляційного суду
набирає чинності з моменту
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В Самчишина

О.В. Локтіонова

.