Справа
№638/8133/13-Ц
Провадження №2/638/397/14
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2014 року
м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у
складі:

Головуючого - судді Задорожного
М.І.

при секретарі: Жупник Ю.В..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дзержинського
районного суду м. Харкова цивільну
справу за первісним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання за позивачем права спільної
часткової власності, та за зустрічним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності, в
якому просить визнати за ним право
спільної часткової власності, на ?
частини квартири АДРЕСА_1. Судові
витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 16 березня 1985 року
між ним та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено шлюб. 25.04.2012р. рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова брак між ними був розірваний.
Неповнолітніх дітей від шлюбу вони не
мають.

Під час сумісного проживання в шлюбі з
відповідачем ОСОБА_2, ними було в 1999
році придбано об'єкт нерухомого майна,
а саме трикімнатна квартира ( загальною
площею 67 м.2) АДРЕСА_1, при цьому договір
купівлі- продажу було оформлено на
ОСОБА_2. В КП "Харківське міське БТІ", в
реєстрі прав власності ця квартира
була зареєстрована за відповідачем в
цілому, так як на той час вони були у
шлюбі, мешкали разом.

Позивач вважає, що ці обставини
визнають його право в спільної
часткової власності, на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом ОСОБА_1,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання за позивачем права спільної
часткової власності, в якому просить
визнати за нею право спільної
часткової власності на 1517 частки
квартири АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує
тим, що вона та ОСОБА_1 знаходились у
зареєстрованому шлюбі з 16 березня 1985
року, який було розірвано на підставі
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 25.04.2012 року.

ОСОБА_2 в період шлюбу отримала від
рідної бабусі ОСОБА_7, в результаті
обміну квартирами на підставі Ордеру
на житлове приміщення однокімнатну
квартиру за адресою : АДРЕСА_3. Дана
квартира була приватизована
позивачкою та її на той час
неповнолітніми дочками ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 прізвище було
змінено у відповідності до свідоцтва
про шлюб від 31.10.2009 року - ОСОБА_4),
ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначена квартира стала
належати позивачу та її неповнолітнім
дочкам на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого Краснокутським районним
комітетом приватизації Краснокутської
районної Ради народних депутатів 17
червня 1993 року згідно з розпорядженням
№112-ж, зареєстрованим в бюро технічної
інвентаризації за реєстровим № 2989,
книга №28.

10 червня 1997 року ОСОБА_2, яка діяла
від себе особисто та в інтересах своїх
неповнолітніх дітей : дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 прізвище було
змінено у відповідності до свідоцтва
про шлюб від 31.10.2009 року - ОСОБА_4),
ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі договору
купівлі - продажу квартири від 10.06.1997
року, посвідченого державним
нотаріусом Краснокутської державної
нотаріальної контори Харківської
області Піднебенною І.М., продала
вищезазначену квартиру, належної їй та
її неповнолітнім дочкам на праві
власності, за 1700 грн.

Згоду на продаж квартири яка належала
їй та її дочкам, дала опікунська рада.

Задля покращення житлових умов,
зокрема для двох рідних дочок,
натомість проданої квартири, ОСОБА_2
запланувала покупку трьохкімнатної
квартири. В результті недостачі
грошової суми на придбання квартири
ОСОБА_2 позичила у батька особисто та в
інтересах своїх неповнолітніх дітей
грошові кошти у розмірі 2200 доларів США
під розписку. Позика здійснювалась під
умовою, ОСОБА_2 купує квартиру для себе
і дочок. ОСОБА_2 повернула суму боргу в
повному обсязі, виплата проводилась
одноособово, без участі інших членів
сім'ї.

На отримані кошти від продажу власної
квартири та на позичені кошти у батька,
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
придбала трьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Це підтверджується договором
купівлі - продажу квартири від 04.03.1999
року, посвідченого Президентом Біржі
нерухомості та основних та основних
фондів «України» Васильченко Л.Ф.,
офоромленої на ОСОБА_2, ціна даної
квартири склала 9779,0 грн.

Квартира АДРЕСА_1 була
зареєстрована на праві особистої
власності в Харківському міському бюро
технічної інвентаризації за ОСОБА_2,
про що зроблено запис 16 березня 1999 року
і реєстрову книгу за реєстраційним
№П-1- 19407.

В зазначеній вище квартирі були
зареєстровані зі місцем проживання
ОСОБА_2, та її неповнолітні діти. ОСОБА_1
в зазначеній квартирі ніколи
зареєстрований не був і не виявляв
бажання реєструватися в ній.

Позивачі за зустрічним позовом
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
права власності, в якому просять
визнати за ОСОБА_3 право власності
спільної часткової власності на 117
квартири АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_4
право спільної часткової власності на
117 частки квартири АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивачі за
зустрічним позовом обґрунтовують тим,
що їх батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2
знаходились у зареєстрованому шлюбі з
16 березня 1985 року. На підставі рішення
суду від 25.04.2012 року шлюб було
розірвано.

ОСОБА_2, мати позивачів, в період шлюбу
отримала від бабусі ОСОБА_7, в
результаті обміну квартирами на
підставі Ордеру на житлове приміщення
однокімнатну квартиру за адресою :
АДРЕСА_3. Дана квартира була
приватизована позивачкою та її на той
час неповнолітніми дочками ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 прізвище було
змінено у відповідності до свідоцтва
про шлюб від 31.10.2009 року - ОСОБА_4),
ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначена квартира стала
належати позивачу та її неповнолітнім
дочкам на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого Краснокутським районним
комітетом приватизації Краснокутської
районної Ради народних депутатів 17
червня 1993 року згідно з розпорядженням
№112-ж, зареєстрованим в бюро технічної
інвентаризації за реєстровим № 2989,
книга №28.

10 червня 1997 року ОСОБА_2, яка діяла
від себе особисто та в інтересах своїх
неповнолітніх дітей : дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 прізвище було
змінено у відповідності до свідоцтва
про шлюб від 31.10.2009 року - ОСОБА_4),
ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі договору
купівлі - продажу квартири від 10.06.1997
року, посвідченого державним
нотаріусом Краснокутської державної
нотаріальної контори Харківської
області Піднебенною І.М., продала
вищезазначену квартиру, належної їй та
її неповнолітнім дочкам на праві
власності, за 1700 грн. Згоду на продаж
квартири яка належала їй та її дочкам,
дала опікунська рада. На отримані кошти
від продажу власної квартири та на
позичені кошти у батька, позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_2 придбала
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Це
підтверджується договором купівлі -
продажу квартири від 04.03.1999 року,
посвідченого Президентом Біржі
нерухомості та основних та основних
фондів «України» Васильченко Л.Ф.,
офоромленої на ОСОБА_2, ціна даної
квартири склала 9779,0 грн.

Квартира АДРЕСА_1 була
зареєстрована на праві особистої
власності в Харківському міському бюро
технічної інвентаризації за ОСОБА_2,
про що зроблено запис 16 березня 1999 року
і реєстрову книгу за реєстраційним
№П-1- 19407.

В зазначеній вище квартирі були
зареєстровані зі місцем проживання
ОСОБА_2, та її неповнолітні діти . ОСОБА_1
в зазначеній квартирі ніколи
зареєстрований не був і не виявляв
бажання реєструватися в ній.

Позивач за первісним позовом
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити у повному
обсязі. Позовні вимоги за зустрічними
позовами відповідач ОСОБА_1 не визнав
просив відмовити у їх задоволені, а
також пояснив що кошти на покупку
вищезазначеної трьохкімнатної
квартири були ним позичені у
колишнього колеги по службі ОСОБА_11,
крім того зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
досягли віку повної дієздатності, але
не реалізували належного їх права про
визнання права власності на предмет
позову і вимог на визнання цього права
не заявляють.

Представник відповідач за
первісним позовом ОСОБА_2 -
ОСОБА_12позовні вимоги не визнала,
просила відмовити у їх задоволені.
Відповідач за зустрічним позовом
позовні вимоги визнала просила їх
задовольнити. Представник позивача за
первісним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_12,
позовні вимоги підтримала просила їх
задовольнити.

Треті особи за зустрічним позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засіданні не
з'явились, надали до суду заяву з
проханням розглядати справу за їх
відсутністю, позовні вимоги ОСОБА_2
визнали та просили їх задовольнити у
повному обсязі. ОСОБА_3, ОСОБА_4, як
позивачі за зустрічним позовом,
позовні вимоги підтримали, просили їх
задовольнити.

Суд, вислухавши позивача за
первісним позовом ОСОБА_1, представника
відповідача за первісним позовом та
представника позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_12, дослідивши матеріали
справи в їхній сукупності, суд вважає,
що первісний позов підлягає
задоволенню, у задоволенні зустрічних
позові має бути відмовлено, з наступних
підстав.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК
України суд розглядає справу не інакше,
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подаються сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до наданих суду доказів,
судом встановлені наступні обставини
та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що16 березня 1985 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено
шлюб. 25.04.2012р. рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова брак між ними
був розірваний (а.с.5).

ОСОБА_2 в період шлюбу отримала від
рідної бабусі ОСОБА_7, в результаті
обміну квартирами на підставі Ордеру
на житлове приміщення однокімнатну
квартиру за адресою : АДРЕСА_3. Дана
квартира була приватизована
позивачкою та її на той час
неповнолітніми дочками ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 прізвище було
змінено у відповідності до свідоцтва
про шлюб від 31.10.2009 року - ОСОБА_4),
ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначена квартира стала
належати позивачу та її неповнолітнім
дочкам на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого Краснокутським районним
комітетом приватизації Краснокутської
районної Ради народних депутатів 17
червня 1993 року згідно з розпорядженням
№112-ж, зареєстрованим в бюро технічної
інвентаризації за реєстровим № 2989,
книга №28.(а.с.43)

10 червня 1997 року ОСОБА_2, яка діяла від
себе особисто та в інтересах своїх
неповнолітніх дітей : дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 прізвище було
змінено у відповідності до свідоцтва
про шлюб від 31.10.2009 року - ОСОБА_4),
ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі договору
купівлі - продажу квартири від 10.06.1997
року, посвідченого державним
нотаріусом Краснокутської державної
нотаріальної контори Харківської
області Піднебенною І.М., продала
вищезазначену квартиру, належної їй та
її неповнолітнім дочкам на праві
власності, за 1700 грн. Згоду на продаж
квартири яка належала їй та її дочкам,
дала опікунська рада. (а.с.44)

Позивачі за зустрічними позовами
зазначили, що на отримані кошти від
продажу власної квартири та на
позичені кошти у батька, позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_2 придбала
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Це
підтверджується договором купівлі -
продажу квартири від 04.03.1999 року,
посвідченого Президентом Біржі
нерухомості та основних та основних
фондів «України» Васильченко Л.Ф.,
офоромленої на ОСОБА_2, ціна даної
квартири склала 9779,0 грн.

Однак, позивачами за зустрічними
позовами не надано доказів того, що
спірна трьохкімнатна квартира була
придбана саме за кошти які належали
особисто ОСОБА_2

Відповідно до ст. 368 ЦК України Спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. Майно, набуте подружжям за
час шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно,
що є у спільній сумісній власності,
може бути поділене між співвласниками
за домовленістю між ними.

Згідно ст. 60 СК України - майно, придбане
подружжям під час шлюбу, належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 63 СК України - Дружина та
чоловік мають рівні права на
володіння,

користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 68 СК України - розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, придбане
під час шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України - при вирішенні
спору про розподіл майна суд може
відступити від принципу рівності
частин подружжя при обставинах, маючих
суттєве значення, в вчасності, якщо
один з них не піклується про
матеріальне забезпечення сім'ї; за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, з ним проживають діти, при умові, що
розмір аліментів, які вони отримують,
недостатній для забезпечення їх
духовного, фізичного розвитку та
лікування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Ждокази подаються сторонами та іншими
особами. Які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про задоволення
первісного позову, оскільки квартира
АДРЕСА_1 була придбана відповідачем
ОСОБА_2 у період шлюбу з позивачем, та
доказів щодо придбання її за особисті
кошти які належали відповідачу ОСОБА_2
суду не надано та у судовому засіданні
не доведено. Тому, у задоволені
зустрічних позовів має бути
відмовлено.

В порядку ст. 88 ЦПК України стороні на
корить якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати, а саме: судовий збір в
розмірі 114,70 грн.,

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 209, 212,
214-215,224 ЦПК України, ст.ст. 110, 112
Сімейного Кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної
часткової власності, на ? частини
квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 114, 70 грн.

У задоволенні позовних вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання за позивачем права спільної
часткової власності - відмовити.

У задоволенні позовних вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права
власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хар ківської області через
Дзержинський районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя