У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Одеської області в інтересах держави в
особі Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділу
Держкомзему у Комінтернівському
районі Одеської області про визнання
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку та
договору купівлі-продажу недійсними,
повернення земельної ділянки до земель
запасу комунальної власності за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
23 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року заступник прокурора
Одеської області звернувся до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
в ході досудового слідства по
кримінальній справі стосовно ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, порушеної за ознаками
злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст.
358, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191
КК України встановлено, що ОСОБА_5,
обіймаючи посаду голови Фонтанської
сільської ради, використовуючи
службове становище всупереч інтересам
служби та в інтересах третіх осіб вніс
завідомо неправдиві відомості до
офіційних документів (витяг з рішення
сесії Фонтанської сільської ради від
12 березня 1998 року № 7,
довідок та листів Фонтанської
сільської ради) щодо передачі у
власність ОСОБА_3 земельної ділянки
площею 0,099 га у АДРЕСА_1, для будівництва
та обслуговування житлового будинку
будівель і споруд. На підставі таких
документів 18 лютого 2008 року на ім'я
ОСОБА_3 видано державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку. У подальшому, 4 грудня 2009 року з
договором купівлі-продажу вказану
земельну ділянку від імені ОСОБА_3 було
продано ОСОБА_4 Оскільки рішення про
передачу у приватну власність вказаної
ділянки сесією не приймалось, прокурор
просив визнати державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку, договір купівлі-продажу
земельної ділянки недійсними та
повернути земельну ділянку до земель
запасу комунальної власності.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 29 травня 2013
року у задоволенні позову заступника
прокурора Одеської області відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 23 жовтня 2013 року зупинено
провадження у вказаній справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати судове рішення апеляційного
суду та направити справу для
продовження розгляду до суду
апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Зупиняючи провадження у справі,
апеляційний суд виходив із того, що на
даний час рішення по кримінальній
справі за обвинуваченням ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не прийнято, а
обставини виділення земельної ділянки
є одним із епізодів інкримінованих
злочинних дій і можуть мати значення
для вирішення цивільної справи.

Проте до такого висновку апеляційний
суд дійшов із порушенням вимог
процесуального закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України
суд зобов'язаний зупинити провадження
по справі у разі неможливості розгляду
цієї справи до вирішення іншої справи,
що розглядається у порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства.

У п. 33 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 2009
року № 2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» судам
роз'яснено, що суд повинен враховувати,
що така підстава для зупинення
провадження у справі, як зазначено у
п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України -
неможливість розгляду цивільної
справи до вирішення іншої справи, зо
розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства,
застосовується у тому разі, коли в цій
справі іншій справі можуть бути
вирішені питання, що стосуються
підстав, заявлених у справі вимог, чи
умов, від яких залежить можливість її
розгляду. При неможливості розгляду
справи до вирішення іншої справи, що
розглядається в порядку кримінального
судочинства, підставою для зупинення
провадження у цивільній справі може
бути лише наявність кримінальної
справи на розгляді в суді.

З вказаного вбачається, що, вирішуючи
питання про зупинення провадження у
справі з підстав, передчасних п. 4 ч. 1 ст.
201 ЦПК України, апеляційний суд мав
встановити чи знаходиться кримінальна
справа, на яку посилався заявник, в
судовому провадженні; чи дійсно від
наслідків розгляду цієї кримінальної
справи залежить прийняття рішення у
справі. Крім того, предметом і
підставою позовних вимог є визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю, договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
повернення її до земель запасу
комунальної власності. Дійсність чи
недійсність правочину визначається
виключно нормами цивільного
законодавства, а не вироком суду у
кримінальній справі.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009
року № 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
роз'яснено, що цивільні відносини щодо
недійсності правочинів регулюються ЦК
України, ЗК України, СК України, Законом
України «Про захист прав споживачів»,
Законом України «Про оренду землі» та
іншими актами законодавства.

При розгляді справ про визнання
правочинів недійсними суди залежно від
предмета і підстав позову повинні
застосовувати норми матеріального
права, якими регулюються відповідні
відносини, та на підставі цих норм
вирішувати справи.

Проте апеляційний суд вказане не
врахував, не зазначив у своєму судовому
рішенні посилання на докази
знаходження кримінальної справи в
суді, що свідчить про неналежне
дослідження та фактичне
невстановлення апеляційним судом
обставин, оскільки кримінальна справа
за обвинуваченням ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 може фактично на час
розгляду клопотання про зупинення
провадження у справі не перебувати на
розгляді у суді.

Апеляційний суд вказане не врахував та
безпідставно зупинив провадження у
справі.

Ураховуючи викладене та положення п. 2
ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувані
ухвали апеляційного суду не можуть
вважатись законними та підлягають
скасуванню, а справа передачі до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 23 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду
справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко