Справа № 161/2453/14-ц
Провадження № 2/161/1333/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

12 червня 2014 року

Луцький міськрайонний
суд Волинської області

в складі:

головуючого судді
Івасюти Л.В.

при секретарі
Сидоренко О.В.

з участю прокурора
Ніценко В.О.

відповідача
ОСОБА_1

представника ПАТ КБ «Надра»
Борща Н.М.

представника виконавчого комітету
Луцької міської ради Андрусік О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луцька
цивільну справу за позовом прокурора
міста Луцька в інтересах малолітнього
ОСОБА_4 до виконавчого комітету Луцької
міської ради, відділення публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» Луцьке РУ, ОСОБА_1, ОСОБА_5
про визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету Луцької
міської ради та визнання недійсним
договору іпотеки, -

встановив:

Прокурор міста Луцька в інтересах
малолітнього ОСОБА_4 02.02.2014 року
звернувся в суд з позовом до
виконавчого комітету Луцької міської
ради, відділення публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» Луцьке РУ, ОСОБА_1, ОСОБА_5
про визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету Луцької
міської ради та визнання недійсним
договору іпотеки,

Позов мотивує тим, що прокуратурою
міста Луцька проведено перевірку
дотримання житлових прав
неповнолітнього ОСОБА_4 Встановлено, що
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 23.08.2002р.,
виданого виконавчим комітетом Луцької
міської ради, квартира АДРЕСА_1,
належить на праві спільної сумісної
власності громадянину ОСОБА_1 та членам
його сім'ї ОСОБА_5 та ОСОБА_4. В порушення
вимог чинного законодавства, за
відсутності гарантування збереження
прав неповнолітнього ОСОБА_4 на житло,
виконавчим комітетом Луцької міської
ради прийнято рішення №248-7 від 10.04.2008р.,
у відповідності до якого ОСОБА_1
дозволено заставити предмет іпотеки та
дозволено передати в заставу предмет
іпотеки від імені малолітнього сина.
Рішенням Луцької міської ради №431-1 від
27.06.2008р. надано дозвіл на виділення 1/3
частки майна (квартири, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1) у спільній
сумісній власності малолітнього
ОСОБА_4. В подальшому 14.07.2008 між ВАТ КБ
«Надра», правонаступником якого є ПАТ
«Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_1,
ОСОБА_5 та малолітнім ОСОБА_4, від імені
якого діяв ОСОБА_1, укладено договір
іпотеки, згідно з умовами якого в
забезпечення належного виконання
позичальником ОСОБА_1 перед банком умов
кредитного договору №17-П/6- В від
14.07.2008р., іпотекодавцями передано в
іпотеку належне їм на праві спільної
часткової власності нерухоме майно -
квартиру, що складається з двох кімнат,
загальною площею 50 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
вартість якої становить 421600 грн.
(чотириста двадцять одна тисяча
шістсот гривень). Всупереч чинному
законодавству, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали
договір іпотеки з ВАТ КБ «Надра»,
предметом якого є житло, належне на
праві спільної сумісної власності, у
тому числі, малолітньому ОСОБА_4, чим
фактично позбавили права
неповнолітнього на житло. Укладений
договір іпотеки суперечить моральним
засадам суспільства, відображеним в
Конституції України та Сімейному
кодексі України. Також договір не
відповідає вимогам ч.І ст.177 Сімейного
кодексу України, згідно з якою на
батьків покладено обов'язок дбати про
збереження та використання майна
дитини в її інтересах. Батьки
неповнолітнього ОСОБА_4 порушили
житлові права своєї дитини, що в
подальшому може призвести до виселення
неповнолітнього з займаного
приміщення та залишення останнього без
житла.

Посилаючись на вищенаведене, позивач
просив визнати недійсним та скасувати
рішення виконавчого комітету Луцької
міської ради №248-7 від 10.04.2008 «Про дозвіл
на заставу квартири» по АДРЕСА_1;
визнати недійсним договір іпотеки № 1602
від 14.07.2008, укладений між відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Надра» (правонаступник - ПАТ
«Комерційний банк «Надра») та ОСОБА_1,
ОСОБА_5 та малолітнім ОСОБА_4, від імені
якого діяв ОСОБА_1.

В судовому засіданні прокурор позовні
вимоги підтримав з мотивів, наведених у
позовній заяві.

Представник ПАТ КБ «Надра» в судовому
засіданні позову не визнав та пояснив,
що оскаржуване рішення виконавчого
комітету Луцької міської ради прийняте
у відповідності з вимогами чинного
законодавства. Суду пояснив, що в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між ОСОБА_1, ОСОБА_5,
які діють від свого імені та від імені
свого неповнолітнього сина ОСОБА_4, та
Банком 14 липня 2008 року було укладено
Договір іпотеки, відповідно до якого
іпотекодавці передали банку в іпотеку
нерухоме майно, а саме: квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, представник ПАТ КБ «Надра»
подав суду заяву про накладення арешту,
згідно з якою просив накласти арешт на
цю квартиру, в порядку ст. 1057-1 ЦК
України, як предмет застави.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримав.

Представник виконавчого комітету
Луцької міської ради позову не визнала
та пояснила, що рішення №248-7 від 10.04.2008р.
«Про дозвіл на заставу квартири»
прийняте у відповідності з вимогами
чинного законодавства і підстав для
його скасування немає.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
суд прийшов до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 23.08.2002р., виданого виконавчим
комітетом Луцької міської ради,
квартира АДРЕСА_1, належить на праві
спільної сумісної власності
громадянину ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та
неповнолітньому ОСОБА_4.

Як вбачається з матеріалів справи,
14.07.2008р. між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ
«Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_1,
ОСОБА_5 та малолітнім ОСОБА_4, від імені
якого діяв ОСОБА_1, укладено договір
іпотеки, згідно з умовами якого в
забезпечення належного виконання
позичальником ОСОБА_1 перед банком умов
кредитного договору №17-П/6- В від
14.07.2008р., іпотекодавцями передано в
іпотеку належне їм на праві спільної
часткової власності нерухоме майно -
квартиру, що складається з двох кімнат,
загальною площею 50 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
вартість якої становить 421600 грн.
(чотириста двадцять одна тисяча
шістсот гривень).

Виконавчим комітетом Луцької міської
ради прийнято рішення №248-7 від 10.04.2008р.,
у відповідності до якого ОСОБА_1
дозволено заставити предмет іпотеки та
дозволено передати в заставу предмет
іпотеки від імені малолітнього сина.
Рішенням Луцької міської ради №431-1 від
27.06.2008р. надано дозвіл на виділення 1/3
частки майна (квартири, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1) у спільній
сумісній власності малолітнього
ОСОБА_4.

Вищезазначене рішення виконкому
Луцької міської ради, прийняте з
порушенням вимог п. 1.7 Правил опіки та
піклування, затверджених наказом
Державного комітету України у справах
сім"ї та молоді, Міністерства освіти
України, Міністерства охорони здоров"я
України, Міністерства праці та
соціальної політики України № 34/166/131/88
від 26.05.1999, яким передбачено, що органи
опіки та піклування вживають заходи
щодо захисту особистих та майнових
прав неповнолітніх дітей і осіб, які
перебувають під опікою (піклуванням).
Однак, винесене рішення не сприяло
збереженню майна дитини.

Крім того, статтею 12 Закону України "Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей"
гарантовано зі сторони держави охорону
і захист прав і інтересів дітей під час
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна. Цей Закон застерігає про
недопустимість зменшення або
обмеження прав та інтересів дітей під
час вчинення будь-яких правочинів щодо
житлових приміщень.

Відповідно до п.10 ст. 16, ст. 21 ЦК України,
одним із способів захисту порушених
прав та інтересів є визнання
незаконним та скасування рішення, дій
чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Як вбачається зі змісту ст.ст. 317, 319, 321
Цивільного кодексу України лише
власнику (або ж батькам згідно ч.ч. 2,3 ст.
177 Сімейного кодексу України) належить
право вчиняти будь-які дії , які не
суперечать закону, щодо свого майна.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 203 ЦК України
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства,
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вказаних вимог,
зокрема, щодо додержання прав та
інтересів дітей згідно з ч.1 ст.215 ЦК
України є підставою визнання правочину
недійсним.

Отже, вищевказаний договір іпотеки
суперечить моральним засадам
суспільства, відображеним в
Конституції України та Сімейному
кодексі України, щодо обов'язку батьків
дбати про своїх дітей, недопустимість
зловживати наданим їм правом, вимогам
Конвенції про права дитини від 20.11.1989,
ратифікованої в Україні 27.02.1991р. щодо
недоторканності житла дитини.

Згідно частини 4 ст.177 Сімейного кодексу
України, дозвіл на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна дитини надається
органом опіки та піклування після
перевірки, що проводиться протягом
одного місяця, і лише в разі
гарантування збереження права дитини
на житло.

Як слідує зі ст.17 Закону України «Про
охорону дитинства», обов'язок дбати про
збереження та використання майна
дитини в її інтересах покладено на
батьків.

Судом встановлено, що укладенням
вищевказаного договору іпотеки, батьки
неповнолітнього ОСОБА_1 порушили
житлові права своєї дитини, що в
подальшому може призвести до виселення
неповнолітнього із займаного
приміщення та залишення останнього без
житла.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про визнання незаконним та
скасування рішення виконавчого
комітету Луцької міської ради №248-7 від
10.04.2008р. «Про дозвіл на заставу
квартири», а також визнання недійсним
договору іпотеки № 1602 від 14.07.2008,
укладеного між відкритим акціонерним
товариством комерційний банк «Надра»
та ОСОБА_1, ОСОБА_5 та малолітнім ОСОБА_4,
а також накладення арешту на
квартиру, як предмет застави, що
знаходиться у АДРЕСА_1.

В силу ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України, визнаючи
недійсним договір застави, який
забезпечував виконання зобов'язання
позичальника за кредитним договором,
суд за заявою кредитодавця накладає
арешт на майно, яке було предметом
застави. Такий арешт підлягає зняттю
після виконання зобов'язання повернути
кредитодавцю кошти за кредитним
договором, а у разі визнання кредитного
договору недійсним - після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти в розмірі, визначеному судом
відповідно до частини першої цієї
статті.

Таким чином, зазначена норма закону
передбачає, що суд, вирішуючи спір про
визнання недійсним договору іпотеки,
який забезпечував виконання
зобов'язання позичальника за кредитним
договором, за заявою кредитодавця
накладає арешт на майно, яке було
предметом застави.

Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо
сторону, на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони стягуються
судові

витрати на користь осіб, що їх понесли,
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Отже, з відповідачів в дохід держави
слід стягнути судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 61, 212-215 ЦПК
України, ст. ст. 47, 121 Конституції
України, п.1 ст.3, ст. 27 Конвенції про
права дитини, ст. ст. 3, 15, 16, 21, 203, 321, ч.5
ст.1057-1 ЦК України, ч.4 ст.177 Сімейного
кодексу України, ст. 17 Закону України
«Про охорону дитинства», ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
осіб», суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
рішення виконавчого комітету Луцької
міської ради №248-7 від 10.04.2008 «Про дозвіл
на заставу квартири», що знаходиться у
АДРЕСА_1.

Визнати недійсним договір іпотеки № 1602
від 14.07.2008, укладений між відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Надра» (правонаступник - ПАТ
«Комерційний банк «Надра») та ОСОБА_1,
ОСОБА_5 та малолітнім ОСОБА_4, від імені
якого діяв ОСОБА_1.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра» ,
ОСОБА_1, ОСОБА_5 в дохід держави 487,20грн.
судового збору, по 162,40грн. з кожного.

Накласти арешт на предмет застави в
порядку ст. 1057-1 ЦК України, що перебуває
в заставі Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»,
а саме: на квартиру, що складається з
двох кімнат, загальною пл. 50,0 кв. м.,
житловою пл. 29,1, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 на праві спільної
часткової власності, - по 1/3 частині
кожному, на підставі свідоцтва про
право власності на житло, виданого
відділом по приватизації житлового
фонду виконавчого комітету Луцької
міської ради Волинської області від
23.08.2002 року на підставі розпорядження
виконкому тієї ж ради № 532-р від 23.08.2002
р., Договору про поділ нерухомого майна,
що є спільною сумісною власністю,
посвідченого 27.06.2008р. за р. № 3460
приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_7

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Л.В. Івасюта