Справа № 429/8110/12
Провадження № 2/185/12/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року

Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М. М.,

при секретарі судового засідання
Шелеповій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Павлограді у приміщені
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання
права власності на майно в порядку
спадкування, та за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя
особа ОСОБА_3, про визнання права
власності на майно в порядку
спадкування та виділення частини
будинку в натурі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
факту проживання однією сім'єю як
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу
та визнання права власності на майно. В
обґрунтування позовних вимог, позивач
зазначила, що з 1990 року почала
проживати однією сім'єю з ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_1, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет. У
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4.
У зв'язку з підробкою шахтами частини
с.Вербки, на ОСОБА_5 було надано
домоволодіння АДРЕСА_2. У цьому будинку
позивач разом з ОСОБА_5 на спільні кошти
і спільною працею зробили капітальний
ремонт та провели ряд добудов: поклали
підлогу, поклеїли шпалери, провели газ,
воду, замінили батареї опалення,
перекрили дах, добудували гараж, літню
кухню, сарай, погріб. Всі ці роботи було
виконано до 2001 року на їх спільні кошти,
оскільки і позивач і ОСОБА_5 обидва
працювали та вели підсобне
господарство. У жовтні 2007 року позивач
з ОСОБА_5 придбали автомобіль Ніссан
Ноут, державний номер НОМЕР_1, за
кредитні кошти. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5
помер, після його смерті відкрилася
спадщина, спадкоємцями за законом
першої черги є діти померлого -
відповідачі по справі. У 2012 році, після
смерті ОСОБА_5, позивач за свої особисті
кошти в рахунок погашення боргу за
кредитом сплатила банку 17452 грн.
Відповідач ОСОБА_3 відмовилася від
своєї частини спадщини на користь
ОСОБА_4 Оскільки позивач не
зареєструвала шлюб з померлим, вона не
входить до кола спадкоємців першої
черги. Тому, згідно уточнених позовних
вимог, позивач просить встановити факт,
що з 1990 року позивач проживала однією
сім'єю з ОСОБА_5 до дня його смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_2; встановити, що
домоволодіння АДРЕСА_2 було набуте під
час спільного проживання з померлим,
придбане внаслідок спільної праці і є
об'єктом спільної сумісної власності;
визнати за позивачем право власності
на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2 та
на 1/2 частину автомобіля Nissan Note,
державний номер НОМЕР_1; стягнути з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по 8726
грн. з кожного в рахунок відшкодування
суми виплаченої за автомобіль; визнати
за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину
домоволодіння та 1/3 частину автомобіля
в порядку спадкування за законом;
визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6
частину домоволодіння та на 1/6 частину
автомобіля в порядку спадкування за
законом.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали свій уточнений
позов та просили його задовольнити з
підстав, зазначених у ньому та
письмових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився, згідно наданої суду заяви
просить суд про розгляд справи без його
участі, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у
повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_8, звернувся до суду з зустрічним
позовом, в якому, згідно уточнених
позовних вимог, просив визнати за
ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину
житлового будинку АДРЕСА_2 в порядку
спадкування за законом після померлого
ОСОБА_5 та виділити в натурі 1/3 частину
житлового будинку; визнати за ОСОБА_2
право власності на 1/6 частки автомобіля
Nissan Note, державний номер НОМЕР_1; визнати
за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частки
житлового будинку та 1/3 частки
автомобіля в порядку спадкування за
законом; визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частки автомобіля. В
обґрунтування своїх вимог представник
позивача за зустрічним позовом
зазначає, що ОСОБА_2 є сином померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 та спадкоємцем за
законом першої черги. На час відкриття
спадщини його батько був не одружений,
але проживав без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_1 Спірний житловий будинок не є
спільною сумісною власністю, оскільки
право власності на нього батько набув
коли не перебував у шлюбі, будинок було
йому надано у зв'язку з підробкою
будинку в с.Вербки, який також належав
його батькові та був придбаний до
початку спільного проживання з ОСОБА_1,
отже будинок був особистою власністю
його батька. Автомобіль Nissan Note,
державний номер НОМЕР_1 було придбано
його батьком та ОСОБА_1 за період
спільного проживання та є їх спільною
сумісною власністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні
вимоги визнав частково. Згідно наданих
заперечень визнає вимоги в частині
встановлення факту проживання однією
сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 01.01.2004 р. до дня
смерті ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2, а також не
заперечує проти визнання за ОСОБА_1
права власності на 1/2 частину
автомобіля. В задоволенні решти
позовних вимог просить відмовити.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2
підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_8 згідно наданих заперечень
просив відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_3 від прийняття
спадщини відмовилася на користь
ОСОБА_4, тому не може бути відповідачем
за даним позовом. Також просила
частину спадкового майна, на яке вона
має право розподілити порівну між
відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник просили у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити з
підстав зазначених у письмових
запереченнях та зазначених у
первісному позові.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, повно та
всебічно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд прийшов до висновку, що позов
ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_5, який відповідачам за
первісним позовом - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 доводився рідним батьком.

Як вбачається з копії спадкової справи,
після смерті ОСОБА_5 з заявами про
прийняття спадщини звернулися позивач
ОСОБА_1 та діти померлого: ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, остання від прийняття
спадщини відмовилася на користь ОСОБА_4
/а.с.82-85/.

Згідно свідоцтва на право особистої
власності на жилий будинок від 05.05.1992 р.,
ОСОБА_5 на праві власності належало 2/3
частини житлового будинку АДРЕСА_1
/а.с.150/.

У зв'язку з підробкою шахтами частини
території села Вербки Павлоградського
району на ім'я ОСОБА_5 було виділено
житловий будинок АДРЕСА_2

Згідно розпорядження голови районної
державної адміністрації від 19.02.2003р.
№75-р-03 «Про оформлення права власності
на об'єкти нерухомого майна», за ОСОБА_5
було оформлено право приватної
власності на житловий будинок АДРЕСА_2.
На підставі зазначеного розпорядження
Павлоградською райдержадміністрацією
було видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 20.02.2003
року. Згідно витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
рішення про реєстрацію права власності
було прийнято 16.06.2003 року. Відповідно до
довідки КП «Павлоградське МБТІ» №13601
від 26.11.2012р. (т.1, а.с.77) право власності на
домоволодіння АДРЕСА_2 зареєстровано
за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про
право власності, виданого 20.02.2003р.
Павлоградською райдержадміністрацією.

Сторони, їх представники та допитані по
справі свідки суду пояснили, що
домоволодіння АДРЕСА_2, яке було
виділене у користування ОСОБА_5 в
АДРЕСА_2, на момент його виділення хоча
і було за документами придатним до
житла, але фактично потребувало
значних поліпшень для нормального
проживання.

Допитані у судовому засіданні свідки з
боку позивача ОСОБА_1, пояснили, що
ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_5 почали
проживати однією сім'єю як чоловік та
дружина ще до виділення ОСОБА_5
домоволодіння АДРЕСА_2 та проживали так
до дня смерті останнього. Під час
проживання вони вели спільне
господарство, мали спільний бюджет та
побут, вели підсобне господарство
(вирощували птицю та займались
вирощуванням полуниці). За спільні
кошти вони робили капітальний ремонт
спірного домоволодіння, проводили
переобладнання будинку, провели газ та
вибили свердловину для води,
побудували будували господарські
споруди. За час спільного проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було придбано в кредит
автомобіль Nissan Note.

Так, свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні
пояснила, що працює секретарем
Вербківської сільської ради. Позивач
ОСОБА_1 проживала приблизно з 1990-1991 року
разом ОСОБА_5 у будинку, який йому
надали в с.Нові Вербки у зв'язку з
підробкою шахтами будинку в с.Вербки,
який належав ОСОБА_5 Новий будинок був
недобудованим, позивач ОСОБА_1 разом з
чоловіком (ОСОБА_5) перекривали дах,
підлогу, добудували гараж, літню кухню,
провели газ, воду, міняли батареї
опалення, встановили огорожу. Вони вели
спільне господарство, мали спільний
бюджет, обоє працювали та вели підсобне
господарство.

Свідок ОСОБА_10, який позивачу ОСОБА_1
доводиться рідним братом, у судовому
засіданні пояснив, що позивач
проживала однією родиною з ОСОБА_5
приблизно 1987-1988 року. ОСОБА_5 у зв'язку з
підробкою шахтами с.Вербки, було надано
будинок у с.Нові Вербки. ОСОБА_1 разом з
чоловіком облаштовували будинок:
перекривали дах, міняли підлогу, міняли
батареї, міняли двері, побудували літню
кухню, погріб, гараж, поставили огорожу.
Всі ці покращення вони робили за
спільні кошти.

Свідки позивача, у тому числі ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 також суду пояснили, що ОСОБА_1
та ОСОБА_5 почали проживати разом ще до
переїзду до с. Нові Вербки, а коли
проживали у спірному домоволодіння,
вели спільне господарство і всі
покращення проводили за спільні кошти
та спільною працею.

Свідок ОСОБА_13 також суду пояснив, що
ОСОБА_1 безпосередньо брала участь у
роботах з покращення домоволодіння, у
них був спільних бюджет та
господарство.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 почали проживати разом як сім'я
з літа 1991 року спочатку у ОСОБА_1, а,
згодом, переїхали в с. Нові Вербки, де
проводили перебудови будинку, робили
капітальний ремонт, вели спільне
господарство, вирощували полуницю та
птицю на продаж. Також суду пояснив, що
ОСОБА_1 певний час перед народженням
дитини проживала у ОСОБА_5 в с. Вербки по
вул. Самарській.

Допитані свідки з боку ОСОБА_2 пояснили,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали разом,
але почали проживати вже після
виділення останньому спірного
домоволодіння у с. Нові Вербки.

Так, свідок ОСОБА_15, двоюрідна сестра
ОСОБА_5, пояснила, що він почав
проживати з ОСОБА_1 після отримання
будинку, будматеріали для капітального
ремонту нового домоволодіння брали зі
старого домоволодіння та перевозились
наданим ОСОБА_5 трактором. ОСОБА_1 з ним
проживала та вела з ним спільне
господарство, але у них не було родини.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні
пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 почали
проживати разом з 1994 року у с.Нові
Вербки Павлоградського району, коли
покійний вже закінчував облаштування
будинку. Будинок було надано ОСОБА_5 у
зв'язку з підробками шахтами будинку у
с.Вербки, який належав йому та його
матері. Для облаштування будинку брали
будівельні матеріали зі старого
будинку.

Допитана в якості свідка представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_8 пояснила, що її брат
ОСОБА_5 отримав будинок у с.Нові Вербки
у зв'язку з підробкою шахтами будинку у
с.Вербки, який належав брату та їхній
матері.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні
пояснила, що вона працює головою
Вербківської сільської ради
Павлоградського району. Вона була у
складі комісії, яка оглядала будинки,
видані у с.Нові Вербки у зв'язку з
підробкою шахтами. У будинку, наданому
ОСОБА_5, її зустрічала позивач та
показувала чого саме бракує, які є
недоліки у будинку. Їй відомо, що
ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_5 з 1990
року в с.Нові Вербки. ОСОБА_5 працював на
шахті, вона особисто знає його з 1996-1997
р., оскільки співпрацювали з питань
надання допомоги школі. Позивач та
ОСОБА_5 проживали разом, у них є спільна
дитина. Вони разом обладнували будинок,
позивач займалася ремонтом, оскільки
її чоловік був зайнятий на роботі.
Позивач зверталася до сільської ради
як жителька села з приводу ремонту
будинку, її сприймали як дружину ОСОБА_5
ОСОБА_1 також працювала та займалася
домашнім господарством, городництвом.
Будинок вони отримали приблизно у 1989-1990
р., у погосподарській книзі на будинок
вказано троє осіб - ОСОБА_5, позивач та
їх син ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що позивач
почала проживати з ОСОБА_5 з 1994 у с.Нові
Вербки Павлоградського району. Стан
будинку, який йому видали у зв'язку з
підробкою шахтами, був недосконалим,
тому ОСОБА_1 проживала у своїх батьків,
поки ОСОБА_5 займався підготовкою
будинку. Він сам будував літню кухню,
веранду, підвал, гараж, переробили
стіну у будинку у ванній кімнаті.
Позивач та покійний ОСОБА_5 вели окреме
господарство та не мали спільного
бюджету, відносини були погані.

Згідно довідки Вербківської сільради
№7 від 17.02.2012р., яка міститься в
матеріалах спадкової справи після
смерті ОСОБА_5, на час його смерті разом
з ним була прописана та проживала
ОСОБА_1 (т.1, а.с. 81).

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 у письмових
запереченнях на позов зазначив, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 почали проживати
разом з жовтня 1992 року.

У своїй зустрічній позовній заяві
ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 фактично
почала проживати з ОСОБА_5 з жовтня 1991
року.

Згідно довідки Вербківської сільради
№378 від 21.02.2012 року ОСОБА_1 є
зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2.
Також у довідці зазначено, що вона
проживала разом і вела спільне
господарство разом з чоловіком ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Проживали
разом з 1990 року та мають спільного сина
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Допитана в якості
свідка у судовому засіданні ОСОБА_17,
яка видавала зазначену довідку,
підтвердила зазначені у ній відомості.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 під час спільного
проживання однією сім'єю не перебували
у зареєстрованому шлюбі з іншими
особами.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що
вона працювала пробовідбірником на
збагачувальній фабриці
«Павлоградська» з 25.02.1983р. по 04.10.2002р., з
19.10.2002 по 23.10.2003р. - отримувала виплати
допомоги по безробіттю, з 20.03.2006р. по
31.12.2006р. працювала пробовідбірником ДП
«Вуглехімічна лабораторія» ТОВ
«Підприємство енергопостачання
«Горенерго», з 01.01.2007р. по 01.02.2009р. -
пробовідбірник ТОВ «Вуглехімічна
лабораторія», та з 26.07.2012р. контролер
вуглеприйому «Вуглехімічна
лабораторія» (т.1, а.с. 194-198).

Сторонами не було надано суду
відомостей про те, коли саме та на
підставі яких документів було виділено
у користування ОСОБА_5 спірне
домоволодіння. Тому суд виходить з
наявних у справі доказів про те, що
право власності на домоволодіння було
зареєстровано за ОСОБА_5 - 20.02.2003р.

Отже, оцінивши досліджені докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що в період з 1990 року до смерті ОСОБА_5,
ОСОБА_1 з ОСОБА_5 проживали спільно як
одна сім'я, були пов'язані спільним
побутом і мали взаємні права і
обов'язки.

Кодекс про шлюб та сім'ю України, який
діяв на час виникнення спірних
правовідносин, не містив терміну
«проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу».

Так, згідно статті 6 КпШС України
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин), правове регулювання
шлюбних і сімейних відносин в Україні
здійснюється тільки державою.
Визнається тільки шлюб, укладений у
державних органах реєстрації актів
громадянського стану. Згідно частини 1
статті 158 КпШС України (чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин), одруження підлягає
реєстрації в державних органах
реєстрації актів громадянського стану.

Отже, період з 1990 року по 01 січня 2004
року, як період проживання однією
сім'єю чоловіка ОСОБА_5 та жінки ОСОБА_1
без шлюбу, не може ґрунтуватись на
нормах закону - Сімейного кодексу
України, оскільки на час виникнення
спірних правовідносин був чинний
Кодекс про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Виходячи з цих вимог закону, а також
досліджених в судовому засіданні всіх
обставин справи та наданих ОСОБА_1
доказів, суд приходить до висновку, що
взаємовідносини між позивачем та
ОСОБА_5 з 1990 року по 01 січня 2014 року
свідчать їх про проживання однією
сім'єю у цей період, оскільки було
доведено факт спільного проживання та
ведення господарства, спільного
побуту.

Згідно частини 2 статті 3 Сімейного
кодексу України (який набув чинності з
01 січня 2004 року), сім'ю складають особи,
які спільно проживають, пов'язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки.

Сторони не заперечували, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 з 01.01.2004р. проживали однією
сім'єю як чоловік та дружина.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище та з огляду на наявні матеріали
справи, суд дійшов висновку, що є всі
підстави для задоволення вимог ОСОБА_1
в частині встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка
ОСОБА_5 та жінки ОСОБА_1 без шлюбу у
період з 01.01.2004р. по день смерті ОСОБА_5

Позовні вимоги про визнання майна
спільною сумісною власністю
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 набув
право власності на спірне
домоволодіння вже після початку
проживання однією сім'єю з ОСОБА_1

Встановлені в судовому засіданні
обставини свідчать про те, що спірні
правовідносини виникли до набрання
чинності Сімейного кодексу України - до
1 січня 2004 року, та разом з тим, слід
зазначати, що на час набуття ОСОБА_5
права власності на спірне
домоволодіння діяв ще й інший закон, а
саме: стаття 17 Закону України від 7
лютого 1991 року № 697-XII «Про власність»,
який діяв до 27.04.2007 року.

Так, згідно із частиною першою статті 17
Закону України «Про власність», який
був чинним на час виникнення спірних
правовідносин, майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними.

Крім того, частиною другою статті 112
Цивільного кодексу Української РСР (в
редакції 1963 року) визначено, що
сумісною власністю є спільна власність
без визначення часток.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в пункті 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998
року № 16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України» (у редакції, яка була чинною на
момент спірних правовідносин), спори
про поділ майна осіб, які живуть однією
сім'єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі, мають
вирішуватися згідно з пунктом 1 статті
17 Закону України «Про власність»,
відповідних норм ЦК Української РСР та
з урахуванням пункту 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 1995 року № 20 «Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності». Правила статей 22,
28, 29 КпШС України в цих випадках не
застосовуються.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 1995
року № 29 «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» (у редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин), розглядаючи позови,
пов'язані з спільною власністю
громадян, суди повинні виходити з того,
що відповідно до чинного законодавства
спільною сумісною власністю є не лише
майно, нажите подружжям за час шлюбу
(ст.16 Закону «Про власність», ст.22 КпШС
України), а й майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, або майно,
придбане внаслідок спільної праці
громадян, що об'єдналися для спільної
діяльності, коли укладеною між ними
письмовою угодою визначено, що воно є
спільною сумісною власністю - п.1 ст.17,
ст.18, п.2 ст. 17 Закону України «Про
власність».

Відповідно до Постанови Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 25 грудня 2013 року (у справі
№6-135цс13) під час вирішення спору щодо
поділу майна, набутого сім'єю, слід
установити не лише обставини щодо
факту спільного проживання сторін у
справі, а й ті обставини, що спірне
майно було придбане сторонами
внаслідок спільної праці.

З показань свідків вбачається, що
ОСОБА_1 на спільні з ОСОБА_5 кошти і
спільною працею зробили капітальний
ремонт спірного домоволодіння, провели
газ, воду, оборудували ванну кімнату та
туалет, здійснили інші переобладнання
домоволодіння, добудували гараж,
побудували літню кухню з сараєм,
погріб, прибудували до будинку два
коридори, сараї для птиці, поставили
шиферний паркан навколо домоволодіння.
Під час проведення цих робіт обидва
вони працювали, вели спільне
господарство та за рахунок цих коштів і
спільної праці повністю змінити
первинний вид домоволодіння до того
стану, на яке ОСОБА_5 було видано
свідоцтво про право власності. Вони у
період з 1991 року вели спільний бюджет
та спрямовували свої трудові зусилля,
унаслідок яких вони одержували доходи,
для набуття спільного майна та ведення
побуту.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 5 постанови №20 від 22
грудня 1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», оскільки праця
є основою створення і примноження
власності громадян, розмір частки
учасника спільної сумісної власності
визначається ступенем його трудової
участі, якщо інше не випливає із
законодавства України.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
із сторін повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим кодексом.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що
позивач ОСОБА_1 у відповідності до
вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України довела суду
відповідно до положень ст.ст. 58, 59 ЦПК
України, що домоволодіння АДРЕСА_2 було
придбано за рахунок спільної праці та
її трудової участі, а тому є спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
визнання спірного домоволодіння
спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_1 права
власності на 1/2 частину спірного
домоволодіння підлягають задоволенню.

Також, за кредитні кошти, 02.11.2007 р.
ОСОБА_5 було придбано автомобіль Nissan Note.
З довідки банку вбачається, що кредит
на автомобіль був погашений повністю.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" судам
роз'яснено, що при застосуванні ст.74 СК
України, яка регулює поділ майна осіб,
які проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Оскільки автомобіль було придбано у
період проживання як чоловіка ОСОБА_5
та жінки ОСОБА_1, які не перебували у
шлюбі між собою та в будь-якому іншому
шлюбі, суд приходить до висновку що
вказане майно є спільною сумісною
власністю.

Відповідач ОСОБА_2 у своєму зустрічному
позові також не заперечував проти
визнання автомобіля спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та визнання
за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину
зазначеного автомобіля.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
визнання автомобіля Nissan Note спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та
визнання за ОСОБА_1 права власності на
1/2 частину цього автомобіля підлягають
задоволенню.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є спадкоємцями
першої черги за законом. ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 вважаються такими, що прийняли
спадщину, оскільки до закінчення
строку прийняття спадщини звернулись
до другої Павлоградської
держнотконтори з відповідними заявами
про прийняття спадщини. Відповідно до
заяви ОСОБА_3, остання відмовилась від
прийняття спадщини після смерті її
батька ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4

Суд дійшов висновку, що до складу
спадкового майна увійшла 1/2 частина
спірного домоволодіння та 1/2 частина
автомобіля Nissan Note.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що слід визнати за ОСОБА_4 право
власності на 1/3 частину спірного
домоволодіння та 1/3 частину автомобіля,
а за ОСОБА_2 - на 1/6 частину спірного
домоволодіння та 1/6 частину автомобіля,
в порядку спадкування після померлого
батька ОСОБА_5

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 коштів в рахунок
відшкодування суми, виплаченою нею
особисто за автомобіль банку
підлягають задоволенню частково
виходячи з наступного.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
було надано чек від 07.03.2012 року (т.2, а.с.
135) на суму 15522,89 грн. У чеці зазначено
зміст операції - прийняття від фізичних
осіб для зарахування на їх рахунки
НОМЕР_2, платник ОСОБА_5 Інших доказів
сплати коштів в рахунок відшкодування
суми, виплаченою ОСОБА_1 особисто за
автомобіль суду не надано.

Суд вважає, що доводи ОСОБА_1 про те, що
15522,89 грн. за автомобіль було сплачено
саме нею, а не ОСОБА_5 суд вважає
обґрунтованими, оскільки оплата була
здійснена вже після смерті ОСОБА_5,
ОСОБА_1 було надано суду оригінал
квитанції, а відповідачами не було
спростовано факт сплати цих коштів
ОСОБА_1

Проте, враховуючи, що автомобіль є
спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та
ОСОБА_1, та те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2
успадкували після смерті по 1/3 та 1/6
частині автомобіля відповідно, на
користь ОСОБА_1 підлягає стягненню
тільки частина суми, виплаченої нею за
автомобіль банку, а саме пропорційно
успадкованим часткам автомобіля: з
ОСОБА_4 - 1/3 х 15522,89 грн. = 5174,30 грн., а з
ОСОБА_2 - 1/6 х 15522,89 грн. = 2587,15 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають
задоволенню частково: в частині
визнання за ОСОБА_1 права власності на
1/2 частини автомобіля Nissan Note. У
задоволенні інших позовних вимог слід
відмовити за безпідставністю та
необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу та
визнання права власності на майно в
порядку спадкування - задовольнити
частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3, про
визнання права власності на майно в
порядку спадкування та виділення
частини будинку в натурі - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3
частину домоволодіння АДРЕСА_2

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6
частину домоволодіння АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину автомобіля Nissan Note, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3
частину автомобіля Nissan Note, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6
частину автомобіля Nissan Note, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 5174
(п'ять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 30
коп. відшкодування оплати за
автомобіль.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2587
(дві тисячі п'ятсот вісімдесят сім) грн.
15 коп. відшкодування оплати за
автомобіль.

У задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено
23 червня 2014 року.

Суддя М. М. Перекопський

Згідно з оригіналом. Суддя
М.М. Перекопський