АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:22-796-6986
Головуючий у суді першої інстанції:
Пономаренко Н.В. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Семенюк Т.А. У Х
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою представника Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Надра»на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 березня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Надра» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та індексу інфляції, -
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 березня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Надра» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час затримки розрахунку у сумі 19515,15
грн. без вирахування податків і
обов'язкових платежів, а також 334,85 грн. -
суми індексу інфляції.

Вирішене питання щодо розподілу
судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду,
представник ПАТ КБ «Надра» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, вважаючи, що судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, не враховано обставини, які
мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
звернулась до суду з даним позовом до
ПАТ Комерційний банк «Надра» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, індексу інфляції,
посилаючись в обґрунтування своїх
вимог на те, що рішенням
Шевченківського район суду м. Києва від
18.04.2013 року, зміненим рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2013 на
користь позивача із відповідача
стягнуто належну позивачу при
звільненні 13.02.2009р. невиплачену
компенсацію за роботу у вихідні дні в
сумі 1530,60 грн., вихідну допомогу в сумі
8226,60 грн., середній заробіток в розмірі
133544,85 грн. за період затримки виплати
належних при звільнення грошових сум з
дня звільнення з 13.02.2009 по 17.04.2013р.,
зазначивши, що сума стягнутих з
відповідача на користь позивача
коштів, визначена судом без утримання
податку з доходів фізичних осіб й інших
обов'язкових платежів.

Після ухвалення вказаних рішень,
відповідач продовжував порушувати її
право на отримання належних їй при
звільненні грошових сум і лише 27
листопада 2013 року фактично
розрахувався з нею відповідно до
вказаних рішень судів.

Вважає, що за період затримки
розрахунку при звільненні, який не
охоплений рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва, а саме з 18.04.2013
до дня фактичного розрахунку 27.11.2013
відповідач зобов'язаний виплатити
позивачу суму середнього заробітку у
розмірі 19515,15., а також на підставі ст. 95
КЗпП України та ст. 33, 34 Закону України
«Про оплату праці» відповідач повинен
виплатити позивачу суму індексації за
період з березня 2009 року по листопад 2013
року від належної позивачу компенсації
за роботу у вихідні та неробочі дні в
грудні 2008 року та січні 2009 року у
розмірі 334 грн. 85 коп.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 квітня 2013 року,
зміненим рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 25 вересня 2013 року в частині
зазначення в резолютивній частині
рішення суду першої інстанції, що сума
стягнутих з ПАТ КБ «Надра» на користь
ОСОБА_3 коштів, визначена судом без
утримання податку з доходів фізичних
осіб й інших обов'язкових платежів,
було задоволене позов ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк '«Надра», третя особа:
Голова правління Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Надра» про розірвання трудового
договору, визнання звільнення
незаконним, визнання запису до
трудової книжки недійсним, зміну
запису до трудової книжки, стягнення
вихідної допомоги та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
(а.с. 4-11, 12-17).

Вищевказаним рішенням, зокрема,
стягнуто з відповідача на користь
позивача 133544,85 грн. - суму середнього
заробітку за час затримки розрахунку в
період з 13.02.2009 по 17.04.2013; 1530,60 грн. -
невиплачену компенсацію за роботу у
вихідні та неробочі дні; 8226,60 грн. -
невиплачену суму вихідної допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини

Як вбачається з розпорядження старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Сачук К.П. від 02.12. 2013
року, фактична виплата грошових коштів,
належність яких позивачу та винність в
їх невиплаті була встановлена рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18.04.2013 року, відбулась 27.11.2013
року, оскільки вказані кошти в цей день
надійшли від відповідача (а.с. 20).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України,
у разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 18 квітня 2013 року по 27
листопада 2013 року з боку відповідача
допускалось продовження затримки
виплати належних позивачеві грошових
сум.

Розрахунок середнього заробітку
зроблено з урахуванням показників двох
повних робочих місяці перед
звільненням: 23 днів в грудні 2008 + 20 днів
у січні 2009 року, середньоденна
заробітна плата 127,55 грн., кількість
робочих днів з 18.04.2013 р. по 27.11.2013 р.
складає 153 дні (а.с. 21).

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що оскільки за період з 18
квітня 2013 року по 27 листопада 2013 року
права позивача не були відповідачем
поновлені, порушення права не було
припинене, а виплата належних позивачу
грошових сум не здійснена, позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача суми
середнього заробітку за період з дня
ухвалення рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 18.04.2013 року
по день фактичного розрахунку 27.11.2013
року в розмірі 19515,15 грн. (127,55 грн. х 153
дні = 19515,15) є обґрунтованими і
підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача компенсації втрати частини
заробітної плати як суму індексу
інфляції (сукупний індекс інфляції за
відповідний період складав 22.5 %)у
зв'язку із порушенням строків її
виплати у період з березня 2009 по
листопад 2013 року від належної оплати в
неробочі дні: 27.12.08, 28.12.08, 17.01.09, 18.01.09,
24.01.09, 25.01.09 у сумі 334 грн. 85 коп., суд
першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про
оплату праці» компенсація працівникам
втрати частини заробітної плати у
зв'язку із порушенням строків її
виплати провадиться відповідно до
індексу зростання цін на споживчі
товари і тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Згідно п.22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 №13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» у
справах, пов'язаних із вирішенням
.спорів про індексацію заробітної
плати або компенсацію працівникам
втрати її частини у зв'язку із
затримкою її виплати, суди мають
враховувати, що індексація заробітної
плати провадиться згідно зі ст. 33
Закону в період між переглядами
Верховною Радою України розміру
мінімальної заробітної плати і
здійснюється відповідно до Закону "Про
індексацію грошових доходів населення"
і положень Порядку проведення
індексації грошових доходів громадян,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 7 травня 1998 р. № 663
(з внесеними змінами та доповненнями),
котрі йому відповідають,
підприємством, установою чи
організацією, які виплачують заробітну
плату, при її нарахуванні починаючи з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, в якому офіційно опубліковано
індекс споживчих цін, який перевищив 105
відсотків (величину порога індексації).

За наявності зазначених умов у тому ж
порядку індексації підлягає
присуджена за рішенням суду сума
заробітної плати, якщо ці умови настали
у зв'язку з несвоєчасним виконанням
рішення. Наприклад, коли воно мало бути
виконано до січня 1998 р., то він і є
місяцем, з якого обчислюється (береться
за 100 відсотків) величина порога
індексації. Спір із цього приводу
розглядається судом за заявою
стягувача в позовному провадженні.
Компенсація втрати частини заробітної
плати провадиться згідно зі ст. 34
Закону і Положенням про порядок
компенсації працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів її виплати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 1997 р. №
1427 (зі змінами, внесеними постановою
від 23 квітня 1999 р. № 692), підприємствами,
установами, організаціями усіх форм
власності й господарювання своїм
працівникам у будь-якому разі затримки
виплати нарахованої заробітної плати
(проіндексованої за наявності
необхідних для цього умов) на один і
більше календарних місяців, незалежно
від того, чи була в цьому вина
роботодавця, якщо в цей час індекс цін
на споживчі товари і тарифів на послуги
зріс більше ніж на один відсоток.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України,
заробітна плата підлягає індексації в
установленому порядку.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що судом
невірно встановлено правовідносини,
які склалися між сторонами, що після
набрання зазначеним рішенням законної
сили, між сторонами виникли
правовідносини щодо його виконання,
які регулюються нормами спеціального
законодавства - Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки,
судом першої інстанції встановлено, що
й після ухвалення рішення суду від 18
квітня 2013 року відповідач не виплатив
позивачці належній їй суми при
звільненні, що є порушенням ст. 117 КЗпП
України, оскільки ця норма права
застосовується до дня фактичного
розрахунку.

За не розрахунок при звільненні,
невиконання рішення суду про стягнення
заборгованості із заробітної плати,
наступає відповідальність за ст. 117
КЗпП України, а не інша - за Законом
України «Про виконавче провадження»,
оскільки правовідносини до фактичного
розрахунку не переходять у площину
виконавчого провадження.

Також колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги, що судом стягнуто середній
заробіток за час затримки розрахунку у
сумі 19 515,15 грн. без вирахування
податків і обов'язкових платежів без
врахування положень Податкового
Кодексу України, оскільки Податковий
кодекс України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства. Проте, спір,
який виник між сторонами, випливає з
трудових відносин, які регулюються
КЗпП України.

Не можна погодитись і з доводами
апеляційної скарги, що судом першої
інстанції в порушення норм
процесуального права прийнято до
розгляду вимоги ОСОБА_3 про стягнення
суми інфляції за період з березня 2009 р.
по листопад 2013 р. від належної позивачу
оплати праці (додаткової заробітної
плати) за роботу у вихідні дні в грудні
2008-січні 2009 року, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи, такі
вимоги були заявлені позивачем
відповідно до положень ст. 31 ЦПК
України, шляхом збільшення позовних
вимог, заява подана позивачкою до
початку розгляду справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 березня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді