Єдиний унікальний номер 244/457/14-в
Номер провадження 22-ц/775/4259/2014
Головуючий у 1 інстанції Варнавська Л.О.
Доповідач Корчиста О.І.
06 червня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів:
Прокопчук Л.М., Хейло Я.В.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Сніжнеміськспецтранс»
на рішення Сніжнянського міського суду
Донецької області від 07 квітня 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
«Сніжнеміськспецтранс» про стягнення
вихідної допомоги, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
Рішенням Сніжнянського міського суду
Донецької області від 07 квітня 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з КП «Сніжнеміськспецтранс»
на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в
сумі 13124,70 гривень, середній заробіток
за час затримки повного розрахунку в
сумі 20 902,30 гривень та компенсацію за
спричинену моральну шкоду в сумі 500
гривень.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі КП
«Сніжнеміськспецтранс» просить
скасувати судове рішення, та
постановити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог, через
неповне з`ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що суд першої інстанції вийшов за
межі позовних вимог та розглянув
позовні вимоги про стягнення вихідної
допомоги, середнього заробітку за час
затримки розрахунку та моральної
шкоди, які (вимоги) не були заявлені
позивачем; судом залишено поза увагою,
що в прохальній частині позову
позивачем не було зазначено на чию
користь та з кого повинні бути стягнуті
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні та моральна
шкода; судом неправильно зроблено
розрахунок середнього заробітку за час
затримки розрахунку за період з 30.11.2013
року по 07.07.2014 року, оскільки повний
розрахунок з позивачем було проведено
16.01.2014 року; судом під час розрахунку
середнього заробітку за час затримки
не враховано, що в КП
«Сніжнеміськспецтранс» було
встановлено чотирьох денний робочий
тиждень; судом не враховано, що
позивачем не було доведено заподіяння
їй моральної шкоди.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з`явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 з 30.05.2007 року по 29.11.2013 рік
працювала в КП «Сніжнеміськспецтранс»,
звільнена за власним бажанням у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати згідно зі ст. 38 КЗпП
України, що підтверджується копією
наданої трудової книжки (а.с.8).

Проте, при припиненні трудового
договору ОСОБА_1 не була виплачена
вихідна допомога відповідно до ст. 44
КЗпП України.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
при розірванні трудового договору на
підставі ст. 38 КЗпП України,позивачу
повинна бути виплачена вихідна
допомога у розмірі тримісячного
середнього заробітку відповідно до
ст.44 КЗпП України, яку суд стягнув з КП
«Сніжнеміськспецтранс». Суд також
стягнув з відповідача на підставі ст.
ст. 116, 117 КЗпП України середній
заробіток за час затримки розрахунку
та моральну шкоду з урахуванням ст. 237-1
КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник
має право у визначений ним строк
розірвати трудовий договір за власним
бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Згідно ст. 44 КЗпП України при
припиненні трудового договору
внаслідок порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору (ст.ст. 38, 39)
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі, передбаченому
колективним договором, але не менше
тримісячного середнього заробітку.

При розрахунку розміру вихідної
допомоги суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з п. 8 «Порядку
обчислення середньої заробітної
плати», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08
лютого 1995р. № 100. Виходячи з заробітної
плати позивача за вересень та жовтень
2013 року, що передували
звільненню,середньомісячне число
робочих днів у розрахунковому періоді
(18) правильно визначив розмір
середньоденної заробітної плати
позивача, яка склала 243,05гривень, та
розмір вихідної допомоги, що належить
позивачу, яка склала 13 124,70 гривень.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України пpи
звільненні пpацівника виплата всіх сум,
що належать йому від підпpиємства,
установи, оpганізаціїї, пpовадиться в
день звільнення. Якщо пpацівник в день
звільнення не пpацював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пpед'явлення
звільненим пpацівником вимоги про
pозpахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він в цей день не був
на роботі, - наступного для після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Аналіз зазначених норм свідчить про те,
що всі суми (заробітна плата, вихідна
допомога, компенсація за невикористану
відпустку, оплата за час тимчасової
непрацездатності тощо), належні до
сплати працівникові, мають бути
виплачені у день звільнення цього
працівника. Закон прямо покладає на
підприємство, установу, організацію
обов'язок провести зі звільненим
працівником повний розрахунок,
виплатити всі суми, що йому належать.
При невиконанні такого обов'язку з вини
власника або уповноваженого ним органу
наступає передбачена ст. 117 КЗпП
України відповідальність.

В день звільнення та до часу вирішення
спору судом відповідач не виплатив
позивачу належну йому вихідну
допомогу, хоча не заперечує право
позивача на таку допомогу, а тому суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для застосування до
відповідача відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Суд першої інстанції правильно
визначив час затримки розрахунку з
позивачем, а саме: з 30.11.2013 року по 07.04.2014
року (день ухвалення рішення)за 86
робочих днів, та правильно визначив, що
середній заробіток за час затримки
розрахунку складає 20 902,30гривень.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений

Колегія суддів вважає, що факт
спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди у
зв'язку з порушенням її прав у сфері
трудових відносин встановлений в
судовому засіданні та підтверджений
наданими доказами.

При визначенні розміру моральної
шкоди, на думку колегії суддів, судом
було враховано роз'яснення п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995р. (з подальшими
змінами) «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» та доводи в цій
частині є неспроможними.

Довід апеляційної скарги щодо виходу
суду першої інстанції за межі позовних
вимог через те, що ним розглянуто
позовні вимоги про стягнення вихідної
допомоги, середнього заробітку за час
затримки розрахунку та моральної
шкоди, які не були заявлені позивачем
спростовується текстом позовної заяви.

Довід скарги про відсутність в
прохальній частині даних на чию
користь та з кого повинен бути
стягнутий середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні та
моральна шкода, у зв'язку з чим суд
першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог, не є виходом за межі
позовних вимог в розумінні ст. 11 ЦПК
України.

Є необґрунтованими доводи апеляційної
скарги щодо невірного визначення судом
під час розрахунку середнього
заробітку періоду з урахуванням
повного розрахунку з позивачем 16.01.2014
року, а також помилкове взяття судом
для розрахунку середнього заробітку
п`ятиденного робочого тижня, оскільки
дані доводи не були підтвердженні
апелянтом під час розгляду справи в
суді першої інстанції та апеляційному
суді, відповідно до ст.60 ЦПК України з
наданням належних та допустимих
доказів.

Таким чином, рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому апеляційний
суд на підставі ст.308 ЦПК України
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Сніжнеміськспецтранс»
відхилити.

Рішення Сніжнянського міського суду
Донецької області від 07 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді