АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/8328/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Гребенюк В.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

-
Крижанівської Г.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 11 квітня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
Служба у справах дітей Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації, приватний нотаріус
ОСОБА_8, про визнання договорів
дарування недійсними

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивачі звернулися в
суд з позовом до відповідачів про
визнання договорів дарування
недійсними.

Свої вимоги мотивували тим, що вони,
ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5 були
співвласниками квартири АДРЕСА_1.

08.06.2012 року ОСОБА_5, на підставі наданої
ОСОБА_4 довіреності уклала договір з
ОСОБА_7 щодо дарування йому 1/5 частини
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1

В той же день, ОСОБА_5 також укладено
договір дарування з ОСОБА_6 щодо
дарування їй 1/5 частини вищезазначеної
квартири.

Таким чином, внаслідок укладання двох
договорів дарування, зовсім сторонні
особи були зареєстровані в спірній
квартирі та почали в ній проживати,
займаючи окрему кімнату та зачиняючи
її на ключ.

Зауважували, що зазначені частки були
подаровані без їх погодження та згоди,
їх ніхто не повідомляв про намір
подарувати частку квартири.

Враховуючи наведене просили суд:

- визнати недійсним з договір дарування
частини квартири АДРЕСА_1, укладений
08.06.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим № 547.

- визнати недійсним з договір дарування
частини квартири АДРЕСА_1, укладений
08.06.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим №544.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 11 квітня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивачі
подали апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати рішення та ухвалити
нове.

Зазначають, що спірна квартира
належала співвласникам на праві
спільної сумісної власності, тому в
силу ст.369 ЦК України, розпорядження
майном, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється за згодою всіх
співвласників. Всупереч зазначеній
вимозі закону, згоди інших
співвласників на укладення договорів
дарування не було.

При укладенні договору дарування від
імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_7, були
порушені норми чинного законодавства,
оскільки даний договір було укладено
без відома ОСОБА_2, яка є його колишньою
дружиною та своєї згоди на укладення
такого договору не надавала. Також вони
не надавали дозвіл на виділ в натурі
для можливого відчуження частки
квартири.

Крім того, на момент посвідчення вище
зазначених договорів дарування в
спірній квартирі була зареєстрована
малолітня дитина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Разом з тим, суд не звернув уваги на те
що, право брати дозвіл на відчуження
майна, можуть батьки, опікуни або
піклувальники. Проте Подільською РДА в
м. Києві були надані дозволи ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на укладення договорів
дарування, які не є ні батьками, ні
опікунами, ні піклувальниками дитини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що власниками
квартири АДРЕСА_1 на праві спільної
сумісної власності були ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 в рівних долях,
що підтверджується Свідоцтвом про
право власності на житло від 30 квітня
1999 року (а.с. 12 -13).

08.06.2012 року, діючи від імені ОСОБА_4 на
підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом
Сімферопольського міського
нотаріального округу Автономної
Республіки Крим в Україні ОСОБА_11 29
травня 2012 року за реєстровим №2118,
ОСОБА_5 уклала договір дарування
частини квартири з ОСОБА_7, предметом
якого була 1/5 частини квартири, що
знаходиться з адресою: АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрований в
реєстрі за №544 (а.с. 95-96).

08.06.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
укладено договір дарування частини
квартири, предметом якого була 1/5
частини квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі за №547 (а.с.
110-111).

Згідно довідки форми №3 від 04.12.2013 року
в спірній квартирі зареєстровані та
проживають ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_3,
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
(а.с.14).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що договори дарування частин
квартири були укладені на загальних
умовах, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, що відповідає
ч. ч. 1 - 6 ст. 203 ЦК України. Також судом
зазначено, що спірна квартира належала
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_9
на праві спільної часткової власності,
тому згода інших співвласників на
розпорядження своєю часткою не
потрібна.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо з огляду на таке.

Згідно частин 1,2 ст.355 ЦК України, майно,
що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України,
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

На праві спільної сумісної власності
може також належати членам сім'ї
приватизована квартира (будинок)
відповідно до письмової угоди
повнолітніх членів сім'ї, що проживають
у даній квартирі (будинку). Члени сім'ї в
письмовій угоді можуть передбачити й
інше, що приватизована квартира
(будинок) буде належати їм на праві
спільної часткової власності (ч. 2 ст. 8
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду).

Для права спільної сумісної власності,
як зазначено в ч. 1 ст. 368 ЦК України,
характерно, що розмір частки в праві
власності кожного зі співвласників не
визначений. Розмір частки права
власності на спільне майно
встановлюється тільки у випадку поділу
спільної сумісної власності чи виділу
з неї. Це безчасткове право спільної
власності.

Враховуючи те, що спірна квартира
згідно з правовстановлюючими
документами була спільною сумісною
власністю ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та ОСОБА_9 і ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не
зверталися до суду з позовом про поділ
спільної сумісної власності чи виділ з
неї, належних їм часток, висновок суду
про те, що спірна квартира належала на
праві спільної часткової власності не
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, оскільки лише в
результаті визначення розміру частки,
припиняється право спільної сумісної
власності та виникає право спільної
часткової власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України,
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності здійснюється за
згодою всіх співвласників. У разі
вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників. Згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.
Правочин щодо розпорядження спільним
майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

З повідомлення від 05.10.2011 року
вбачається, що ОСОБА_5 повідомила
ОСОБА_2 про намір виділення своєї
частки майна та запропонувала
останній, як співвласнику сплатити
еквівалент вартості частки (а.с. 16).

Разом з тим, як встановлено судом
апеляційної інстанції та не
заперечується сторонами у справі,
нотаріально посвідченої згоди усіх
співвласників на відчуження частин
спірної квартири не має.

В свою чергу, суд першої інстанції не
звернув уваги на зазначене та дійшов
хибного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Зокрема відповідно до
ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відчужили по 1/5 частині квартирі,
належній їм на праві спільної сумісної
власності без згоди на те інших
співвласників, чим порушили вимоги
ст.369 ЦК України, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
скасування рішення суду та ухвалення
нового про задоволення позову в
повному обсязі.

Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК
України, з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 підлягає стягненню по 217,40 грн.
судового збору з кожного. Також з
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3
підлягає стягненню по 217,40 грн. судового
збору з кожного.

Керуючись ст.ст. 203,215,355,368,369 ЦК України,
ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 11 квітня 2014 року скасувати та
ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
частини квартири АДРЕСА_1, укладений
08.06.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим № 547.

Визнати недійсним договір дарування
частини квартири АДРЕСА_1, укладений
08.06.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим №544.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 по 217,40 грн. судового збору з
кожного.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_3 по 217,40 грн. судового збору з
кожного.

Рішення набирає законної сили з часу
його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: