Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 425/407/14-ц
Провадження № 22ц/782/2111/14
РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів -Ступіної Я.Ю., Темнікової В.І.

при секретарі: Булгаковій М.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Рубіжанського міського суду
Луганської області від 10 квітня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о
в и л а:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів, в обґрунтування якого
вказав, що 30.01.2013 року позивач передав
ОСОБА_4 6500 доларів США у якості завдатку
за купівлю квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується розпискою, за якою
ОСОБА_4 зобов'язався не пізніше 10.03.2013
року укласти з позивачем договір
купівлі-продажу вказаного будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, грошові
кошти за розпискою не повернув, договір
купівлі-продажу зазначеного будинку не
укладено. 22.03.2013 року позивачка, яка
проживала та зареєстрована в
зазначеній квартирі, звернувшись до
суду з позовом про визнання права
власності на вказану квартиру, під час
розгляду справи, дізналась, що
відповідач є єдиним спадкоємцем, який
прийняв спадщину після померлого
ОСОБА_4 Позивач також зазначив, що до
розгляду вказаної справи він не знав
про спадкоємців після померлого
ОСОБА_4, оскільки останній за життя не
мав сім'ї, не був одружений, не мав
дітей.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі
51954,50 грн.

Рішенням Рубіжанського міського суду
Луганської області від 10 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів задоволені.
Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
грошові кошти в сумі 51954,50 грн. Вирішено
питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права.

Позивач та його представник в судове
засідання не з'явилися, про час і місце
повідомлені належним чином і в
установленому законом порядку, що
згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою суду від 11 червня 2014 року
відмовлено у задоволенні клопотання
про відкладення розгляду справи.

Відповідач та його представник подали
заяву про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції виходив з того, що ним були
встановленні факти про те, що 30.01.2013
року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 грошові
кошти в сумі 6500 доларів США у якості
завдатку за продаж квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується розпискою, відповідно
до якої ОСОБА_4 зобов'язався не пізніше
10.03.2013 року укласти з позивачем договір
купівлі-продажу вказаної вище
квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1,
яку прийняла в установленому законом
порядку ОСОБА_2.

Суд першої інстанції, приймаючи до
уваги вказані обставини з посиланням
на ст. 1216,1281,1282 ЦК України, вважав, що
позивачем своєчасно заявлені вимоги до
відповідача та дійшов висновку, що
вимоги позивача про стягнення грошових
коштів за розпискою від 30.01.2013 року в
сумі 51954,50 грн. підлягають задоволенню.

Проаналізувавши встановлені судом
першої інстанції обставини по справі
та матеріали справи у їх сукупності
апеляційний суд вважає, що до такого
висновку суд дійшов помилково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 570 ЦК України завдатком
є грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього платежів, на
підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання. Якщо не
встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

Із системного аналізу зазначеної норми
права вбачається, що на відміну від
завдатку, аванс - це лише спосіб
платежу. Він не виконує функцію
попередньої оплати. В разі невиконання
зобов'язання, по якому передавався
аванс, незалежно від того, з чиєї вини
це відбулося, аванс підлягає
поверненню особі, яка його сплатила.

Згідно розписки 30.01.2013 року ОСОБА_4
отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі
6500 доларів США у якості завдатку за
продаж квартири АДРЕСА_1, та
зобов'язався не пізніше 10.03.2013 року
укласти з позивачем договір
купівлі-продажу вказаної вище
квартири.

Із матеріалів справи вбачається, що
договір вказаної вище квартири в
установленому законом порядку між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не укладено, а сторони
лише домовилися про укладення договору
в строк до 10.03.2013 року, тому передана
позивачем ОСОБА_4 сума в розмірі 6500
доларів США є авансом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

В матеріалах справи відсутні докази
щодо повернення ОСОБА_4 позивачу коштів
в сумі 6500 доларів США.

Зазначені вище обставини, свідчать про
те, що ОСОБА_5 грошові кошти за
розпискою від 30.01.2013 року не повернув,
договір купівлі-продажу зазначеної
квартири з позивачем не укладено.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1,
яку прийняла в установленому законом
порядку ОСОБА_2.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Отже, прийнявши спадщину після смерті
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 перейшли всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини, у тому числі
і зобов'язання повернути аванс
відповідно до розписки від 30.01.2013 року.

Однак, задовольняючи позовні вимоги
суд першої інстанції хоч і послався на
статтю 1281 ЦК України, але не правильно
її застосував.

Так, згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці
зобов'язані повідомити кредитора
спадкодавця про відкриття спадщини,
якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги. Якщо кредитор
спадкодавця не знав і не міг знати
про відкриття спадщини, він має право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, протягом одного
року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не
пред'явив вимоги до спадкоємців, що
прийняли спадщину, у строки,
встановлені частинами другою і третьою
цієї статті, позбавляється права
вимоги.

Із системного аналізу зазначеної норми
права вбачається, що кредитор
спадкодавця повинен протягом шести
місяців від дня, коли він дізнався або
міг дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину.

Також аналіз указаної норми дає
підстави для висновку, що строки
пред'явлення кредиторами спадкодавця
вимог до спадкоємців є обмежувальними
(преклюзивними), тобто їх пропущення
припиняє права кредиторів. А тому ці
строки не призупиняються, не
перериваються й не поновлюються.

Із змісту ст.ст.1220 ЦК України
вбачається, що часом відкриття
спадщини є день смерті особи.

В позовній заяві позивач зазначає, що
про смерть ОСОБА_5 дізнався відразу.

Також із матеріалів справи вбачається,
що 22 березня 2013 року ОСОБА_3 зверталася
до Рубіжанського міського суду
Луганської області із позовною заявою
до ОСОБА_2 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу квартири та
визнання права власності, яка ухвалою
суду за заявою позивача залишена без
розгляду. В цій позовній заяві ОСОБА_3
посилалася на те, що спадкоємцем другої
черги після смерті ОСОБА_5 є його рідна
сестра ОСОБА_2

Отже про відкриття спадщини на майно
ОСОБА_4, а саме квартиру АДРЕСА_1 і
прийняття спадщини спадкоємцем
ОСОБА_2 позивачка дізналася в лютому 2013
року. Таким чином, для позивача як
кредитора спадкодавця перебіг
шестимісячного строку почався з лютого
2013 року і закінчився в серпні 2013 року.
Проте вимогу про стягнення грошових
коштів до спадкоємця ОСОБА_2 позивач
пред'явив лише 30 січня 2014 року.

Зазначені вище обставини свідчать про
те, що позивач пропустив шестимісячний
строк, встановлений частиною другою ст.
1281 ЦК України, для пред'явлення
вимоги до спадкоємця ОСОБА_2, яка
прийняла спадщину у встановленому
законом порядку, що тягне за собою
втрату належного позивачу права на
вимогу.

При прийнятті остаточного рішення по
справі, апеляційний суд враховує, що
відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Звертаючись до суду із позовом до
ОСОБА_2 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири та визнання
права власності, позивачка зазначала
про те, що у відповідності до ст. 16 ЦК
України єдиним правовим способом
захисту її прав буде визнання в
судовому порядку укладену угоду між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дійсною та визнання
права власності на квартиру, а
відповідачка ОСОБА_2, яка є
спадкоємицею повинна відповідати за
обов'язком спадкодавця щодо продажу
квартири.

Вимогу про стягнення грошових коштів
до спадкоємця ОСОБА_2 позивач пред'явив
лише 30 січня 2014 року.

Пред'явлена ОСОБА_3 вимога до ОСОБА_2, як
спадкоємця про визнання дійсним
договору купівлі-продажу квартири та
визнання права власності не є тотожною
вимозі заявленій в цій справі в
порядку ст. 1281 ЦК України, оскільки ці
вимоги виникають із різних
правовідносин.

Із змісту ст. 1281 ЦК України випливає, що
кредитор спадкодавця може звернутися
з вимогою до спадкоємців у
шестимісячний строк від дня, коли він
дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини з приводу усіх
претензій, як одночасно, так і окремо,
але в строк. Як вбачається із
матеріалів справи, ОСОБА_3 зверталася
до суду із позовом про визнання дійсним
договору купівлі-продажу квартири та
визнання права власності, який
залишений без розгляду, а вимога про
стягнення грошових коштів позивачкою
заявлена після спливу строку
встановленого ст. 1281 ЦК України, яку
також повинна була заявити в
шестимісячний строк.

Проаналізувавши зазначені обставини
по справі у їх сукупності, апеляційний
суд вважає, що рішення суду слід
скасувати відповідно до статті 309 ЦПК
України та ухвалити по справі нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів відмовити.

Оскільки при зверненні до суду
позивачем не в повному розмірі
сплачений судовий збір, у задоволенні
позовних вимог відмовленому, тому з
позивача підлягає стягненню судовий
збір на користь держави судовий збір в
сумі 219 грн. 55 коп.

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рубіжанського міського суду
Луганської області від 10 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в сумі 219 грн. 55 коп.

Рішення суду набирає законної сили
негайно після його проголошення, але
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення у касаційному
порядку.

Головуючий

Судді: