Справа
№ 490/9610/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

29 травня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді
Подзігун Г.В.

при секретарі
Голубашенко Т.О.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.

Справа
№490/9610/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді
Подзігун Г.В.

при секретарі
Голубашенко Т.О.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_3, в якому просила
зобов'язати відповідачку усунути
перешкоди в користуванні житловим
приміщенням, що є власністю позивачки
та земельною ділянкою, необхідною для
його обслуговування, шляхом надання
безперешкодного доступу до стіни
будинку АДРЕСА_1, що межує із
домоволодінням АДРЕСА_2 для здійснення
регулярного поточного ремонту та
обслуговування.

В судовому засіданні позивачка та
її представник ОСОБА_2 вимоги позову
підтримали, посилаючись на неприязні
відносини між сторонами, внаслідок
чого відповідачка перешкоджає та не
дає можливість провести ремонтні
роботи зовнішньої стіни її житлового
будинку з боку земельної ділянки по
АДРЕСА_2

Відповідачка та її представник
ОСОБА_4 проти задоволення позову
заперечували та суду пояснили, що
земельна ділянка по АДРЕСА_2 у
власності ОСОБА_3, За такого питання
щодо надання позивачці доступу до
стіни її будинку через земельну
ділянку відповідачки можуть бути
вирішені іншим шляхом земельного
сервітуту.

Вислухавши поясненя сторін, вивчивши
доводи позову, дослідивши письмові
докази, судом встановлені наступні
факти та відповідні ним
правовідносини.

ОСОБА_1 є власницею 57/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1

Стіна будинку позивачки межує із
домоволодінням АДРЕСА_2

Власником житлового будинку
АДРЕСА_2 є відповідачка. Крім того їй на
праві власності на підставі Державного
акту про право власності серії ЯЗ
№136940, виданого на підставі рішення
Миколаївської міської ради від 25.04.2008
року №23/44, належить земельна ділянка
площею 173 кв.м. за вищевказаною адресою.

Як встановлено висновком судової
будівельно - технічної експертизи №
125-148 від 08.01.2014 року на вказаній
земельній ділянці в правій кутовій
фасадній частині розташована надвірна
господарська споруда літньої кухні
літ. "В", яка правою бічної стіною
прибудована безпосередньо до правої
бічної межі суміжного
землекористування, а саме до лівої
бічної стіни житлового будинку літ.
АДРЕСА_2 що належить позивачці ОСОБА_1
Вказана споруда літ. «А-1» житлового
будинку, належного позивачці та
споруда літньої кухні літ. «В, належать
відповідачці, на земельних ділянках
суміжного землекористування,
розташовані з порушенням норм ДБН 360-92
п.3.25, внаслідок чого відсутній
безперешкодний доступ власника
домоволодіння АДРЕСА_1 до зовнішньої
стіні житлового будинку літ. «А-1».
Споруда літньої кухні літ. «В» - 1917 р.
побудова - по даним технічного паспорту
МБТІ від 18.07.2013 року, перешкоджає
доступу для обслуговування зовнішньої
стіни житлового будинку літ. «А-1»
позивачці внаслідок чого на частині
зовнішньої стіни спостерігається
глибокі тріщини та часткове відпадіння
глиняного штукатурного слою, на момент
дослідження тріщини закладені
монтажною піною.

Як пояснила в судовому засіданні
позивачка, між сторонами склалися
неприязні відносини, у зв'язку з чим
відповідачка заперечує проти
проведення нею ремонтно-будівельних
робіт з боку зовнішньої стіни її
будівлі, тому вона звернулася до суду
із даним позовом.

Однак суд вважає, що позивачка не
вірно обрала спосіб захисту порушеного
права виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.Примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості,
крім випадків, встановлених частиною
другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно положень статті 401 Цивільного
кодексу України, право користування
чужим майном (сервітут) може бути
встановлене щодо земельної ділянки,
інших природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом. Сервітут може належати
власникові (володільцеві) сусідньої
земельної ділянки, а також іншій особі,
конкретно визначеній особі (особистий
сервітут).

Таким чином, сервітут -це право
обмеженого користування чужим майном.

Потреба встановлення сервітуту
виникає у тих випадках, коли власник
майна не може задовольнити свої
потреби будь - яким іншим способом.

Отже, підставою встановлення сервітуту
є відсутність у особи, у тому числі і у
користувача земельною ділянкою,
можливості задовольнити свої потреби
іншим способом, як встановлення права
користування чужою земельною ділянкою
-земельного сервітуту.

Статтею 404 Цивільного кодексу України
визначено, що право користування чужою
земельною ділянкою або іншим нерухомим
майном полягає у можливості проходу,
проїзду через чужу земельну ділянку,
прокладання та експлуатації ліній
електропередачі, зв'язку і
трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо. Особа
має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки, а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до статті 402
Цивільного кодексу України сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду. У
разі недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Спеціальні норми стосовно такого
об'єкта сервітуту, як земельна ділянка,
передбачені також Земельним кодексом
України.

Згідно із пунктом 1 статті 98 Земельного
кодексу України, право земельного
сервітуту - це право власника або
землекористувача земельної ділянки на
обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою
(ділянками).

Статтею 99 Земельного кодексу України
передбачено види права земельного
сервітуту, зокрема і право проходу,
право проїзду на транспортному засобі
по наявному шляху та інші земельні
сервітути.

Ініціатором встановлення
земельного сервітуту може бути власник
або користувач земельної ділянки, що
потребує використання суміжної
(сусідньої) земельної ділянки, щоб
усунути недоліки своєї ділянки,
обумовлені місцем розташування або
природним станом. Він повинен
звернутися до власника (користувача)
суміжної ділянки за дозволом на
обмежене постійне або тимчасове
користування цією ділянкою в рамках
конкретного земельного сервітуту .

Згідно зі статтею 100 Земельного
кодексу України сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Сервітут
може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).
Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. Договір про встановлення
земельного сервітуту підлягає
державній реєстрації в порядку,
встановленому для державної
реєстрації прав на нерухоме майно.

Зі змісту вказаних вище норм
вбачається, що встановлення сервітуту
здійснюється у правових формах, як
договір, закон, заповіт або рішення
суду. Цей перелік є вичерпним.

Таким чином, судове рішення є окремою
формою сервітуту. При цьому, підставою
для такої форми сервітуту є
відсутність домовленості сторін.

На підставі вищевикладеного суд
дійшов висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити за
бюезпідставністю його вимог.

Тому в задоволенні позову слід
відмовити, що не позбавляє позивачку
права обрання належного способу
захисту її порушеного права та
звернення до суду з відповідним
позовом.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.