№621/1538/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

20 червня 2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд
Харківської області в складі:

головуючого судді- Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Зубенко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Змієві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
договору довічного утримання, третя
особа - Зміївська державна нотаріальна
контора Харківської області,

в с т а н о в и в:

04.06.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_2 в якому
просить розірвати договір довічного
утримання, укладений 16 липня 2001 року
між нею і ОСОБА_2 та посвідчений
нотаріусом Зміївської державної
нотаріальної контори Харківської
області ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за №1-1538.

ОСОБА_1 вимоги мотивує тим, що вона є
людиною похилого віку та потребує
постійної допомоги та догляду, а
відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за
вказаним договором не виконує, не
забезпечує ліками, одягом, не надає
продукти харчування, як визначено у
договорі, а тому вона не бажає щоб
продовжував дію вказаний договір.
Оскільки вона потребує стороннього
догляду, то їй допомагають інші
особи, що порушує її права.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримала позов та просила
його задовольнити, розірвати договір
довічного утримання та повернути їй
будинок з підстав невиконання
відповідачем умов зазначеного
договору.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
визнала та погодилася з доводами
позивача. Вказала, що влаштувалась на
роботу, а тому не має змоги належним
чином здійснювати догляд за ОСОБА_1,
відповідно до умов договору.

Представник Зміївської державної
нотаріальної контори Харківської
області до суду не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про причини неявки суду
не повідомили.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, прийшов до
наступного висновку.

В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 16 липня 2001 року
між ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_2
(набувач) укладено договір довічного
утримання, відповідно до якого ОСОБА_1
передала у власність ОСОБА_2 житловий
будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 зобов'язалася
довічно, повністю утримувати ОСОБА_1,
забезпечуючи її харчуванням, одягом,
доглядом, необхідною допомогою, та
зберегти в її безкоштовному
користуванні одну житлову кімнату.
Договір укладений у письмовій формі,
посвідчений нотаріально,
зареєстровано в реєстрі за №1-1538 та
накладено заборону відчуження
зазначеного майна до припинення
договору довічного утримання,
зареєстровано в реєстрі за №56/2001.
(а.с.2,3)

Постановою нотаріуса від 03.06.2014
року ОСОБА_1, ОСОБА_2 було відмовлено у
розірванні договору довічного
утримання з підстави перебування
набувача ОСОБА_2 на час укладення
договору, у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, що потребує його згоди. (а.с.6)

Однак, відповідно до рішення
Зміївського районного суду
Харківської області від 28.02.2006 року,
ОСОБА_4 було визнано безвісті
відсутнім. Початком безвісної
відсутності встановлено - 10.06.2001 року.
(а.с.4)

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було
розірвано 17.03.2006 року, відповідно до
свідоцтва серії 1-ВЛ №017488. (а.с.17)

Оскільки на час посвідчення
вищезазначеного договору, а саме 16.07.2001
року, ОСОБА_4 вважався безвісті
відсутнім та письмової згоди з огляду
на зміст ст. 65 Сімейного Кодексу
України на таке посвідчення не надавав,
суд не вбачає підстав щодо
неможливості вирішити питання про
розірвання договору довічного
утримання, укладеного між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, з огляду на відсутність
відповідної згоди ОСОБА_4

Отже, як на підставу позову, позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором.

У силу вимог ст.755 ЦК України, договір
довічного утримання може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків за договором незалежно від
його вини.

Правовим наслідком розірвання
договору довічного утримання у зв'язку
з невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором є повернення до відчужувача
права власності на майно, яке було ним
передане (частина перша статті 756 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі
довічного утримання (догляду) можуть
бути визначені всі види матеріального
забезпечення, а також усі види догляду
(опікування), якими набувач має
забезпечувати відчужувача.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору, а
згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник
має виконати свій обов'язок, а кредитор
- прийняти виконання особисто, якщо
інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання та звичаїв ділового
обороту.

Згідно з положеннями ст. ст. 610, 614 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання); відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України
особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх належних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК
України).

Позивач в суді безпосередньо
пояснила, що вона не хоче більше
продовжувати дію вказаного Договору,
оскільки відповідач їй зовсім не
допомагає, умови договору належно не
виконує.

Судом встановлено небажання
позивача продовжувати договір, але це
небажання обумовлено виключно
неналежним виконанням умов договору з
боку відповідача, чого власне і не
спростовувала відповідач ОСОБА_2

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Таким чином, оскільки наявними у
справі доказами підтверджено, що
відповідач неналежно виконувала взяті
на себе за договором довічного
утримання зобов'язання, що відповідно
до ст. 755 ЦК України є підставою для
розірвання договору довічного
утримання між сторонами на вимогу
відчужувача з поверненням у власність
останньої спірного будинку.

Враховуючи вищевикладене та
керуючись ст.ст. 614, 755, 756 ЦК України,
ст. ст. 3,10,11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України,
суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
договору довічного утримання, третя
особа - Зміївська державна нотаріальна
контора Харківської області -
задовольнити у повному обсязі.

Розірвати договір довічного утримання,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посвідчений 16 липня 2001 року державним
нотаріусом Зміївської державною
нотаріальною контори Харківської
області ОСОБА_3 та повернути будинок
АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд Харківської
області шляхом подання апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: