У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Нагорняк В.А.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ужгородського районного суду
Закарпатської області від 20 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 29
квітня 2014 року у справі за позовом
Ужгородського міжрайонного прокурора
в інтересах держави в особі
Тарнівецької сільської ради
Ужгородського району, Управління
Держкомзему в Ужгородському районі
Закарпатської області, Державної
інспекції сільського господарства в
Закарпатській області до ОСОБА_2 про
визнання недійсним державного акта на
право приватної власності на земельну
ділянку,

в с т а н о в и в :

У червні 2012 року Ужгородський
міжрайонний прокурор в інтересах
держави в особі Тарнівецької сільської
ради Ужгородського району, Управління
Держкомзему в Ужгородському районі
Закарпатської області, Державної
інспекції сільського господарства в
Закарпатській області звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним державного акта на право
приватної власності на земельну
ділянку.

В обґрунтування позову зазначав, що
Управлінням Держкомзему в
Ужгородському районі було проведено
перевірку, в ході якої встановлено, що
згідно з рішенням 9 сесії 22 скликання
Тарнівецької сільської ради
Ужгородського району від 26 лютого 1997
року ОСОБА_2 передано у приватну
власність для ведення особистого
підсобного господарства та
індивідуального житлового будівництва
земельну ділянку площею 0,29 га на
території Тарнівецької сільської ради.
Однак, згідно виданого ОСОБА_2
державного акта на право приватної
власності на землю серії IV-ЗК №038545 від
05 червня 2001 року на підставі
вищевказаного рішення їй передано у
приватну власність земельну ділянку на
території Тарнівецької сільської ради
Ужгородського району площею 0,58 га,
тобто більшу за площу, ніж передбачено
у рішенні ради. Посилаючись на
положення ст. 17 ЗК України 1990
року, прокурор просив визнати
недійсним та скасувати вказаний
державний акт.

Рішенням Ужгородського районного суду
Закарпатської області від
20 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 29 квітня 2014
року, позов Ужгородського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Тарнівецької сільської ради
Ужгородського району, Управління
Держкомзему в Ужгородському районі
Закарпатської області, Державної
інспекції сільського господарства в
Закарпатській області задоволено.

Визнано недійсним державний акт серії
IV-ЗК №038545 від 05 червня 2001 року,
виданий ОСОБА_2 Тарнівецькою сільською
радою, щодо посвідчення права
приватної власності на землю, що
знаходяться на території Тарнівецької
сільської ради.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла касаційна
скарга ОСОБА_2, з пропуском
передбаченого ст. 325 ЦПК України строку
на касаційне оскарження. В доданому до
касаційної скарги клопотанні
заявником ставиться питання про
поновлення строку на касаційне
оскарження судових рішень з посиланням
на поважність причин пропуску такого
строку.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК
України касаційна скарга може бути
подана протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
(ухвалою) апеляційного суду (зі змінами,
внесеними згідно із Законом №2453-VI від
07.07.2010 року). У разі пропуску
зазначеного строку з причин, визнаних
поважними, суддя касаційної інстанції
за заявою особи, яка подала скаргу, може
поновити цей строк.

Перевіривши доводи заявника та додані
до касаційної скарги матеріали, вважаю
за можливе її задовольнити.

Однак, у відкритті касаційного
провадження у справі слід відмовити з
таких підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про задоволення позову і
визнаючи недійсним державний акт серії
IV-ЗК №038545 від 05 червня 2001 року,
виданий ОСОБА_2 Тарнівецькою сільською
радою, щодо посвідчення права
приватної власності на землю, що
знаходяться на території Тарнівецької
сільської ради, правильно встановили
характер правовідносин сторін у справі
та застосували норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини,
вирішили спір з урахуванням меж
заявлених позовних вимог та конкретних
обставин справи на підставі наданих
сторонами доказів з дотриманням норм
процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав
для висновку, що судами попередніх
інстанцій при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне
оскарження рішення Ужгородського
районного суду Закарпатської області
від 20 грудня 2013 року та ухвали
апеляційного суду Закарпатської
області від 29 квітня 2014 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом Ужгородського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Тарнівецької сільської ради
Ужгородського району, Управління
Держкомзему в Ужгородському районі
Закарпатської області, Державної
інспекції сільського господарства в
Закарпатській області до ОСОБА_2 про
визнання недійсним державного акта на
право приватної власності на земельну
ділянку.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
В.А. Нагорняк