Справа №2/257/1135/14
15 травня 2014 року Київський районний суд
м. Донецька в складі:
головуючого - судді Лях М.Ю.,
при секретарі - Ранкової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні з залі суду м. Донецька
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
Позивач ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1, про
стягнення заборгованості за кредитним
витрати по сплаті судового збору. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що відповідно до укладеного договору
№б/н від 27.07.2006 року ОСОБА_1 отримав
кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідач підтвердив
свою згоду на те, що підписання заяви
разом з умовами надання банківських
послуг, правилами користування
платіжною карткою складає між ним та
банком договір, підтверджується
підписом у заяві. Договором
передбачено порядок та умови погашення
кредиту, погашення заборгованості по
кредиту, сплата нарахованих за період
користування кредитом відсотків,
комісії за користування кредитом та
У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 31.01.2014 року має
складається з наступного: 6996,58 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 умов та правил
надання банківських послуг, 500 грн. -
штраф (фіксована частина), 1348,71 грн. -
штраф (процентна складова). Просить
позов задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання представник
позивача Ревва А.В. не з'явилась, була
належним чином повідомлена про дату,
час та місце розгляду справи, надала
суду заяву про розгляд справи у її
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, повідомлення про причини
неявки, а також ніяких пояснень і
заперечень щодо заявлених позовних
вимог та клопотання про відкладення
розгляду справи від нього не надходило,
тому враховуючи, що позивач не
заперечує проти ухвалення заочного
рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК
України вважає необхідним розглянути
справу на підставі наявних у справі
доказів з ухваленням заочного рішення
по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, всебічно та повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позовна заява, об'єктивно
оцінивши докази, що мають істотне
значення для її розгляду і вирішення по
суті, приходить до висновку, що позовна
заява не підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Судом встановлено, що згідно копії
заяви позичальника №б/н від 27 липня 2006
року (а.с.10) ОСОБА_1 отримав кредитну
карту з кредитним лімітом на суму 5000
грн., а не як зазначено у позові 7000 грн.
та саме на цю суму зроблено процентні
нарахування, базова процентна ставка
по кредитному ліміту на час підписання
договору 3% у місяць із рахунку 360 днів у
році.

Між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1
укладено споживчий договор кредиту
(а.с.13-18) шляхом підписання
позичальником заяви позичальника, яка
разом з запропонованими ПриватБанком
умовами і правилами про надання
банківських послуг. Відповідно до п.9.4 у
разі наявності пере розходу платіжного
ліміту по картці і непогашення її
клієнтом протягом 6 місяців, картка
закривається, послідуючі оновлення дій
картки можливо тільки після повного
погашення заборгованості клієнтом.
Згідно з п.9.12 договір діє протягом 12
місяців з часу підписання. Якщо
протягом цього строку жодна з сторін не
проінформує іншу сторону про зупинення
дії договору, він автоматично
лонгується на такий же строк. Слід
також зауважити, що умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
підписано лише головою правління банку
Дубілетом О.В., тобто однією стороною з
учасників правочину, що суперечить
вимогам частини 2 статті 207 ЦК України, в
якій зазначено, що за загальними
вимогами щодо письмової форми
правочину правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).
Виходячи зі змісту даних Умов,
договірна позовна давність між
сторонами не встановлювалась.

Частиною 1 статті 1056 ЦК України
закріплено, що кредитний договір
укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми є
нікчемним (ч.2 статті 1056 ЦК України).

Згідно копії статуту у новій редакції
ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", за рішенням
загальних зборів акціонерів від 30
квітня 2009 року тип Банку з Закритого
акціонерного товариства змінено на
Публічне акціонерне товариство. У
зв'язку із зміною типу Банку, змінено
найменування банку з Закритого
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" на Публічне
акціонерне товариство Комерційний
Банк "ПРИВАТБАНК". ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" є
правонаступником всіх прав та
зобов'язань Закритого акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" (а.с.23).

Відповідно до копії свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А01 №054809, Публічне акціонерне
товариство КБ "ПРИВАТБАНК" знаходиться
за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, 50 (зворот а.с.22).

Згідно копії банківської ліцензії №22
від 05 жовтня 2011 року (а.с.22) наданої
Національним банком України ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" унесено до державного
реєстру банків 19 березня 1992 року за №92
на право надання банківських послуг,
визначених частиною третьою статті 47
Закону України "Про банки і банківську
діяльність".

З копії довідки серії АА №241170 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (а.с.20) вбачається,
що ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" є юридичною
особою, його керівником являється
Дубілет Олександр Валерійович, та види
діяльності за КВЕД (класифікація видів
економічної діяльності) 65.12.0 є інше
грошове посередництво та
інституційний сектор економіки за КІСЕ
(класифікація інституційних секторів
економіки) S.12202 - інші приватні
депозитні корпорації.

З розрахунку заборгованості за
договором № б/н від 27.07.2006 року станом
на 31.01.2014 року має заборгованість - 28822,99
грн., яка складається з наступного: 6996,58
грн. - заборгованість за кредитом, 19977,70
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 умов та правил
надання банківських послуг, 500 грн. -
штраф (фіксована частина), 1348,71 грн. -
штраф (процентна складова) (а.с.4-11). Слід
зауважити, що процентні нарахування
позивачем зроблені на суму 7000 грн., а не
на суму 5000 грн., яку брав відповідач
відповідно до умов кредитного
договору.

Відповідно до вимог ст. ст. 1054, 1055 ЦК
України, ч. 4 ст. 55 Закону України "Про
банки та банківську діяльність" за
кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цивільного законодавства у строк,
встановлений договором. Боржник
зобов'язаний виконати своє
зобов'язання, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
передбачено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Споживчий кредит - це кошти що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

За ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", між кредитодавцем та
споживачем укладається договір про
надання споживчого кредиту, відповідно
до якого кредитодавець надає кошти
(споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Згідно умов надання споживчого
кредиту ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" взяв на
себе зобов'язання надати позичальнику -
ОСОБА_5 кредит шляхом перерахування
коштів на позичковий рахунок для
обліку кредиту. Виходячи зі змісту
даних Умов, договірна позовна давність
між сторонами не встановлювалась.

З урахуванням вищенаведеного суд
дійшов висновку до того, що відповідач
ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним
договором не виконав, чим порушив умови
взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. 251 ЦК України, строком
є певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Терміном є певний момент у
часі, з настанням якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення. Строк
та термін можуть бути визначені
актами цивільного законодавства,
правочином або рішенням суду.

Частина 1 статті 259 ЦК України
передбачає, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна
давність обчислюється за загальними
правилами визначення строків,
встановленими статтями 253 - 255 цього
Кодексу. Порядок обчислення позовної
давності не може бути змінений за
домовленістю сторін.

Згідно абзацу першому частини п'ятої
статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Як встановлено ст. 253 та ч. 3 ст. 254 ЦК
України, перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок. Строк, що
визначений місяцями, спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

У даному випадку дії строк виконання
зобов'язань встановлений кредитним
договором, а саме кредит надавався на12
місяців - з 27 липня 2006 року по 27 липня 2007
року, оскільки суду не надано з боку
позивача доказів того, що у
відповідності до вимог п.9.12 договору,
він автоматично лонгований на такий же
строк, тобто не надано доказів того, що
відповідач ОСОБА_1 мав змогу
користуватися кредитною карткою та на
ній були грошові кошти, після того як
минуло 12 місяців з дня укладання
договору. Слід також це раз зауважити,
що умови надання споживчого кредиту
фізичним особам підписано лише головою
правління банку Дубілетом О.В., тобто
однією стороною з учасників правочину,
що суперечить вимогам частини 2 статті
207 ЦК України, тобто у даному випадку
перебіг строку позовної давності
почався з 27 липня 2007 року.

Згідно з положеннями п.7 ч. 13 ст. 11 Закону
України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ
«Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року роз'яснено щодо
офіційного тлумачення положень
пунктів 22, 23 ст.1 ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч.3 ст. 22
Закону України "Про захист прав
споживачів" у взаємозв'язку з
положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції
України, а саме у п. 3.2 вказаного рішення
одним із фундаментальних принципів
приватноправових відносин є принцип
свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3
Цивільного Кодексу України.

Разом з тим, зазначена свобода є
обмеженою - межі дії цього принципу
визначаються критеріями
справедливості, добросовісності,
пропорційності, розумності.

Конституційний Суд вважає, що держава
має підтримувати на засадах
пропорційності розумний баланс між
публічним інтересом ефективного
перерозподілу грошових накопичень,
комерційними інтересами банків щодо
отримання справедливого прибутку від
кредитування і охоронюваними законом
правами та інтересами споживачів їх
кредитних послуг.

Хартією захисту споживачів, схваленою
Резолюцією Консультативної асамблеї
Ради Європи від 17 травня 1973 року № 543,
зокрема, передбачається, що надання
товарів чи послуг, у тому числі у
фінансовій галузі, не має
здійснюватися за допомогою прямого
чи опосередкованого обману споживача.

Відповідно до роз»яснень, які
містяться в п. 31 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
позовна давність за позовами про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року у справі за заявою
Особа-1 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 червня 2013 року у справі за
позовом кредитної спілки «Аккорд» до
Особа-1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовується й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 31
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин
"у спорах щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.
Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, тощо).

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до правової позиції,
висловленої Верховним Судом України
від 20 листопада 2013 року у справі про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 червня 2013 року сплив
позовної давності є підставою для
відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).
Якщо суд визнає поважним причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК
України). У справі, рішення в якій
переглядається, касаційним судом
правильно застосовано ст. 257 ЦК України
та п.7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», що відповідно
до ч.1 ст. 360-5 ЦПК України є підставою для
відмови у задоволені заяви.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Так як строк дії виконання зобов'язань
встановлений кредитним договором, а
саме кредит надавався на 12 місяців - з 27
липня 2006 року по 27 липня 2007 року,
оскільки суду не надано з боку позивача
доказів того, що у відповідності до
вимог п.9.12 договору, він автоматично
лонгований на такий же строк, то з
врахуванням вимог п. 5 ст. 261 ЦК України
початком перебігу строку позовної
давності слід вважати 27 липня 2007 року.

Позовну заяву отримано судом 06.03.2014
року. З вказаних обставин, з часу
закінчення строку дії кредитного
договору 27 липня 2007 року до часу
звернення із вказаним позовом до суду -
06 березня 2014 року сплив строк загальної
позовної давності - 3 (три) роки, та
навіть збільшений строк позовної
давності - 5 (п'ять) років. Незважаючи на
той факт, що сторони не укладали у
письмовій формі договір про збільшення
позовної давності, як того вимагає ч. 1
ст. 259 ЦК України.

Позивачем не надано жодного доказу на
підтвердження того, що ним пропущено з
поважних причин строк для звернення до
суду з позовними вимогами про
стягнення з відповідача сум
заборгованості, пені та штрафів, крім
того позивачем в установленому законом
порядку не заявлено клопотання про
поновлення строків звернення до суду
та не доведено поважність причин
пропуску позовної давності. Поважними
причинами за чинним законодавством
визнаються обставини, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення особи, що звертається з
позовною заявою, та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного звернення
до суду за захистом порушеного права.

Також слід звернути увагу на те, що на
підтвердження доводів позовної заяви
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» додано копії
основного кредитного договору у
вигляді «Заяви позичальника»
підписаної банком та позичальником, а
також «Умови та правила надання
банківських послуг», як невід'ємної
частини основного кредитного договору.
Такі «Умови» підписані лише банком, а
тому за правилами ч.2 ст. 1056 ЦК України
по своїй суті є нікчемним правочином,
що узгоджується і з принципами,
закріпленими ч.1 ст. 201, п. 2 ч.1 ст. 208 ЦК
України. Така позиція викладена в
ухвалі колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, як беруть участь у справі.

На підставі ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням наведенного, суд не
знаходить законних підстав для
задоволення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
а тому в їх задоволені слід відмовити
за спливом позовної давності.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212-215, 224-225
ЦПК України, ст. 251, 253, 256, 257, 259, 261, 267, 526,
527, 530, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до ч. 2 ст. 232 ЦПК України,
позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому
кодексом. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя Київського районного суду

м. Донецька
М.Ю. Лях