Справа № 369/3420/14-ц
провадження 2/369/1890/14
РІШЕННЯ

Іменем України

02.06.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої
служби України, публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк», третя особа ОСОБА_1 про визнання
недійсним та скасування акту про
реалізацію предмета іпотеки, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом. Свої вимоги
мотивував тим, що ним було оскаржено в
судовому порядку виконавчий напис,
вчинений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за № 607 від 23 липня 2012 року. При
розгляді цієї справи судом було вжито
заходи забезпечення позову шляхом
заборони виконавчій службі вчиняти
будь-які дії по виконанню
оскаржуваного виконавчого напису. В
подальшому суд визнав виконавчий напис
таким, що не підлягає виконанню.
Рішення суду залишено без змін ухвалою
касаційної інстанції та на даний час
набрало законної сили. Разом з цим,
виконавчою службою проведено дії по
реалізації предмета іпотеки, чим
порушено його право власності.

Просив суд визнати недійсним та
скасувати акт про реалізацію предмету
іпотеки від 12 грудня 2013 року у
виконавчому провадженні №33830810 при
примусовому виконанні виконавчого
напису, вчиненого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за № 607 від 23 липня 2012 року.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Просив суд задоволити позовні вимоги у
повному обсязі.

У судовому засіданні представник
відповідача ПАТ «ПроКредит Банк» проти
позову заперечував. Подав суду
письмові заперечення проти позову.
Просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник
Державної виконавчої служби України
проти позову заперечував, вказав, що
при вчиненні виконавчих дій виконавцем
дотримано існуючий порядок. Просив суд
відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник
третьої особи ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав. Просив задоволити позов.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню за
наведених нижче підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
іпотеку», в редакції, чинної на час
вчинення виконавчого напису, У разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В
цьому документі зазначається стислий
зміст порушених зобов'язань, вимога
про виконання порушеного зобов'язання
у не менш, ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про
нотаріат» для стягнення грошових сум
або витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

П.п. 284, 287 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України № 20/5 від
03 березня 2004 року встановлює, що
нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем. Заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України. При вчиненні
виконавчого напису нотаріус повинен
перевірити, чи подано на обґрунтування
стягнення документи, зазначені у
Переліку документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів.

При розгляді справи судом встановлено,
що 23 липня 2012 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, вчинено виконавчий
напис, зареєстрований в реєстрі за № 607.

Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби від 08 серпня 2012 року відкрито
виконавче провадження по примусовому
виконанню виконавчого напису
нотаріуса, вчиненого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 607 від 23
липня 2012 року.

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області із позовом про
визнання виконавчого напису, вчиненого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 607 від 23
липня 2012 року, таким, що не підлягає
виконанню.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 18
травня 2013 року вжито заходів
забезпечення позову ОСОБА_2, а саме
заборонено Державній виконавчій
службі України, Реєстраційній службі
Києво-Святошинського районного
управління юстиції проводити будь-які
дії щодо виконавчого провадження ВП
№33830810 від 08 серпня 2012 року та оформляти
чи реєструвати домоволодіння та
земельну ділянку, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

На підставі ухвали суду про
забезпечення позову старшим державним
виконавцем винесено постанову про
зупинення виконавчого провадження від
06 червня 2013 року.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 26
вересня 2013 року вжиті заходи
забезпечення позову по ухвалі від 18
травня 2013 року скасовані.

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області із позовом про
визнання виконавчого напису, вчиненого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 607 від 23
липня 2012 року, таким, що не підлягає
виконанню.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
липня 2013 року вжито заходів
забезпечення позову ОСОБА_2, а саме
заборонено Державній виконавчій
службі України, Реєстраційній службі
Києво-Святошинського районного
управління юстиції проводити будь-які
дії щодо виконавчого провадження ВП
№33830810 від 08 серпня 2012 року та оформляти
чи реєструвати домоволодіння та
земельну ділянку, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 31
липня 2013 року задоволено позов ОСОБА_2
та визнано виконавчий напис, вчинений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 607 від 23
липня 2012 року, таким, що не підлягає
виконанню.

Рішенням колегії суддів Апеляційного
суду Київської області від 31 жовтня 2013
року рішення районного суду скасовано
та відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_2

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року рішення
апеляційного суду скасовано та
залишено без змін рішення районного
суду.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Ст. 6 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлюються гарантії
прав фізичних і юридичних осіб у
виконавчому провадженні: державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб; державний виконавець
роз'яснює особам, які беруть участь у
виконавчому провадженні або
залучаються до проведення виконавчих
дій, їхні права згідно з вимогами цього
Закону.

За ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів виконавчого провадження
встановлено, що державним виконавцем
звернуто стягнення на визначене
виконавчим документом майно боржника.
Згідно протоколу №11-0657/13 від 27 травня
2013 року повторні прилюдні торги з
реалізації арештованого майна (предмет
іпотеки), яке належить ОСОБА_2, не
відбулись через відсутність
зареєстрованих покупців та відповідно
до ч.1 ст. 49 Закону України
іпотекодержатель виявив бажання
придбати предмет іпотеки за початковою
ціною шляхом заліку своїх забезпечених
вимог в рахунок ціни майна.

На підставі заяви представника ПАТ
«ПроКредит Банк» та ухвали про
скасування забезпечення позову від 18
травня 2013 року, старшим державним
виконавцем на підставі ч. 5 ст. 39 Закону
України «Про виконавче провадження»
винесено постанову від 12 грудня 2013 року
про поновлення виконавчого
провадження. При цьому державним
виконавцем при поновленні виконавчого
провадження не врахована чинна ухвала
суду від 15 липня 2013 року про
забезпечення позову.

12 грудня 2013 року державним виконавцем
складено акт про реалізацію предмета
іпотеки, а саме на підставі ч.1 ст. 49
Закону України «Про іпотеку» іпотеко
держателя ПАТ «ПроКредит Банк» визнано
покупцем арештованого майна - предмета
іпотеки.

На підставі ст. 49 Закону України «Про
іпотеки» даний акт є підставою для
видачі нотаріусом іпотеко держателю
ПАТ «ПроКредит Банк» свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів.

Відповідно до ч.8 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку». А саме за ст. 49 Закону
протягом десяти днів з дня оголошення
прилюдних торгів такими, що не
відбулись, іпотеко держателі та інші
кредитори боржника відповідно до
пріоритету їх зареєстрованих вимог
мають право придбати предмет іпотеки
за початковою ціною шляхом заліку
своїх забезпечених вимог в рахунок
ціни майна. У цьому випадку придбання
предмету іпотеки іпотеко держателем
оформлюється протоколом і актом про
реалізацію предмета іпотеки, в порядку,
встановленому ст. 47 цього закону, за
якою державний виконавець складає акт
про реалізацію предмета іпотеки
протягом п'яти робочих днів з дня
надходження коштів від реалізації
предмета іпотеки та не пізніше
наступного дня надсилає до
організатора прилюдних торгів.

Накладення арешту унеможливлює
будь-які дії, у тому числі і державну
реєстрацію земельної ділянки за іншою
особою, такий висновок можна зробити з
аналізу п. 5.6.1. Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року за
№ 74/5, де надано визначення, що арешт
майна полягає у проведенні його опису,
оголошенні заборони розпоряджатися
ним, а у разі потреби - в обмеженні права
користування майном або його вилученні
в боржника та передачі на зберігання
іншим особам.

Доводи представника відповідача, що
оспорюваний акт відповідає вимогам
закону, прийнятий з дотриманням всіх
вимог, в період коли рішення
апеляційного суду набрало законної
сили, а в даний час ними подано заяву до
Верховного Суду України про перегляд
ухвали касаційної інстанції, суд до
уваги не бере, оскільки скасування
ухвали касаційної інстанції є
підставою для перегляду рішення за
нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Особливим видом права
власності є право довірчої власності,
яке виникає внаслідок закону або
договору управління майном. Власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

За ст. 319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.
Держава не втручається у здійснення
власником права власності. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Захист права власності встановлений
ст. 321 ЦК України, а саме право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Примусове відчуження об'єктів
права власності може бути застосоване
лише як виняток з мотивів суспільної
необхідності на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього та повного відшкодування
їх вартості, крім випадків,
встановлених частиною другою статті 353
цього Кодексу.

На підставі наведеного суд приходить
до висновку що складений акт від 12
грудня 2013 року суперечить ухвалі суду
про вжиття заходів забезпечення
позову, порушує права власника
іпотечного майна, оскільки звернення
стягнення здійснено на підставі
виконавчого напису, який визнаний
судом таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про необхідність задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 задоволити.

Визнати недійсним та скасувати акт про
реалізацію предмету іпотеки від 12
грудня 2013 року у виконавчому
провадженні №33830810 при примусовому
виконанні виконавчого напису,
вчиненого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за № 607 від 23 липня 2012 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.С. Пінкевич