АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № № апеляційного
провадження:22-796-6230 Головуючий у суді
першої інстанції: Підпалий В.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
7 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Махлай Л.Д., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 12 березня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ТОВ «ГРАССАВУА Україна» про
«гребування трудової книжки, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 12 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на
рішення суду, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог, вважаючи,
що судом порушені норми матеріального
та процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до відповідача про
витребування трудової книжки,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що
15.10.2013 року ним по пошті було отримано
наказ Товариства з обмеженою
відповідальністю «ГРАС САВУА Україна»
№ 123-к від 07.10.2013 року про його
звільнення за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків з 08.10.2013
року, однак в порушення вимог чинного
трудового законодавства, в день
звільнення відповідачем йому трудову
книжку не видано.

Він - позивач направив відповідачу
заяву за № 3 від 15.10.2013 року, в якій,
зокрема, просив відповідача повідомити
можливу дату та час, коли він зможе
отримати трудову книжку. Проте, до дня
подачі позову позивач трудової книжки
від відповідача не отримав. Просив суд
ухвалити зобов'язати відповідача
видати йому трудову книжку з внесенням
відповідного запису, видати наказ про
новий день звільнення, стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу з 09.10.2013 року по день ухвалення
рішення суду та 20 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди, яка
проявилася в душевних переживаннях з
приводу протиправної поведінки
відповідача по затримці у видачі
дублікату трудової книжки, не
реагуванням на звернення позивача.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач працював у відповідача на
посаді операційного директора з 16.01.2012
року по 08.10.2013 року, з якої був
звільнений на підставі наказу № 123-к
від 07.10.2013 року за п. 1 ст. 41 КЗпП (а. с. а. с.
24, 138).

Судом встановлено, що при звільненні
ОСОБА_3 трудову книжку йому не було
видано, оскільки ще 16.09.2013 року було
виявлено факт відсутності трудової
книжки позивача на підприємстві.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України,
трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх
працівників, які працюють на
підприємстві, в установі, організації
або у фізичної особи понад п'ять днів.
Трудові книжки ведуться також на
позаштатних працівників при умові,
якщо вони підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу і дійсно п. 4.1.
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок на працівників
передбачено, що власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
видати працівнику його трудову книжку
в день звільнення з внесеним до неї
записом про звільнення; при затримці
видачі трудової книжки з вини власника
або уповноваженого ним органу
працівникові сплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу; днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки.

З матеріалів справи вбачається, що до
звільнення ОСОБА_3 08.10.2013 року, листом №
234-09 від 16.09.2013 року відповідач
повідомив позивача про виявлення
16.09.2013 року факту відсутності його
трудової книжки в сейфі на
підприємстві, де вона зберігалась,
позивачу запропоновано повернути
трудову книжку (а. с. 61).

Крім того, листом від 04.10.2013 року
відповідач пропонував позивачу
повернути трудову книжку (а. с. а. с. 97, 98).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працюючи
на відповідній посаді в ТОВ «ГРАС САВУА
УКРАЇНА», здійснював керівні
повноваження, у тому числі й у сфері
трудових відносин та до часу свого
звільнення мав доступ до трудової
книжки.

Зазначенні обставини підтверджуються
трудовим контрактом ОСОБА_3, показами
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідно до п. 5.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок на
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства Юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року №
58 у разі втрати трудової книжки власник
або уповноважений ним орган за місцем
останньої роботи видає дублікат
трудової книжки на підставі
відповідної заяви.

Проте, позивач з такою заявою до
відповідача не звертався, й зазначена
обставина визнана сторонами, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Проте, належних та допустимих доказів,
на підтвердження своїх доводів
позивачем суду не надано.

Також судом першої інстанції не
встановлено обставин, що трудова
книжка ОСОБА_3 втрачена з вини
Відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено позовні вимоги.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що при
встановлені факту відсутності
трудової книжки апелянта на
підприємстві, суд виходив лише з
пояснень працівників ТОВ «ГРАС САВУА
Україна», що є, на думку апелянта лише
припущенням. Дані доводи апеляційної
скарги спростовуються матеріалами
справи. Так, судом встановлено, що
відповідно до посадових обов'язків,
викладених у трудовому договорі, саме
ОСОБА_3 здійснював керівні
повноваження, у тому числі й у сфері
трудових відносин та відповідав, в тому
числі, і за ведення кадрової
документації.

Перевіркою діяльності ОСОБА_3
встановлено низку порушень, крім того,
встановлено факт відсутності на
підприємстві трудової книжки позивача.

Належних та допустимих доказів щодо
втрати трудової книжки з вини
працівників ТОВ «ГРАССАВУА Україна»,
суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 12 березня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді