Номер провадження: 22-ц/785/1843/14
Номер справи місцевого суду: 1512/7324/2012
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М.,
Плавич Н.Д.

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 27 листопада 2013 року у
цивільній справі за позовом першого
заступника прокурора м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
Департамента міського господарства
Одеської міської ради, третя особа: КП
"Домоуправління №18" про визнання
недійсними розпорядження і свідоцтва
про право власності на житло, визнання
недійсним договору дарування,
витребування майна і виселення,

ВСТАНОВИЛА:

25.05.2012 року, перший заступник
прокурора м. Одеси (далі-прокурор) в
інтересах Одеської міської ради
(далі-ОМР), звернувся із позовом про
визнання недійсним свідоцтва про право
властності на квартиру АДРЕСА_1,
визнання недійсним договору дарування
та купівлі-продажу квартири,
витребування квартири від ОСОБА_2 й
виселення ОСОБА_8 з квартири.

Уточнивши вимоги, прокурор просив
визнати недійсними розпорядження та
свідоцтво про право власності на
квартиру, визнати недійсним договір
дарування квартири від 21.07.2009 року,
витребувати квартиру у ОСОБА_2 й
виселити останню зі спірної квартири.

Позов обгрунтовано тим, що спірне
жиле приміщення перебувало у
комунальній власності територіальної
громади м. Одеси в особі ОМР,
відносилось до
"маневрено-відселенницього житлового
фонду" і знаходилось на балансі КП
"Домоуправління №18".

Колишній керівник КП
"Домоуправління № 18" ОСОБА_6, у квітні
2009 року, без відповідного рішення
виконавчого органу й ордеру на право
зайняття спірного жилого приміщення, у
порушення вимог закону, уклав договір
найму та вселив у квартиру ОСОБА_7
У подальшому, ОСОБА_6 підписав
заяву ОСОБА_7 про передачу квартири їй у
власність у порядку приватизації.

2

На підставі договору дарування від
21.07.2009 року ОСОБА_7 подарувала спірну
квартиру ОСОБА_3, а остання, за
договором купівлі-продажу від 20.08.2009
року продала квартиру ОСОБА_2

Постановою Київського районного
суду м. Одеси від 25.05.2012 року, у порядку
кримінального судочинства,
встановлені протиправні дії ОСОБА_6
стосовно незаконної передачі спірної
квартири у користуванні, а потім і у
власність ОСОБА_7, ОСОБА_6 звільнено від
кримінальної відповідальності на
підставі Закону України "Про амністію".

Посилаючись на те, що майно вибуло з
володіння ОМР не з волі власника
нерухомого майна, а через неправомірні
дії особи, яка була притягнута до
кримінальної відповідальності,
порушені права ОМР шляхом незаконного
розпорядження житловим фондом, що
перебуває у комунальній власності,
прокурор просив позов задовольнити.

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Відповідачка ОСОБА_3 не приймала
участі у судовому засіданні у суді
першої інстанції, подала письмові
заперечення на позов.

Представник ОСОБА_2 позов не
визнала.

Представник Департамента міського
господарства Одеської міської ради
(далі-Департамент) не приймав участі у
судовому засіданні у суді першої
інстанції.

Рішеннмя Київського районного суду
м. Одеси від 27.11.2013 року позов
задоволено: суд визнав недійсними
розпорядження, свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 і
договір дарування спірної квартири від
21.07.2009 року, а також витребував квартиру
у ОСОБА_2 і виселив ОСОБА_8 з кварити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати,
постановити нове рішення про відмову у
позові, посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неправильне застосування
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду",
необхідність застосування строку
позовної давності.

У засіданні колегії суддів:
представник ОСОБА_2 скаргу
підтримала; представник прокурора
скаргу не визнала.

Представник ОМР, відповідачі
ОСОБА_3,ОСОБА_2.і представник
Департамена у засідання колегії суддів
не з'явились.

Рішення суду першої інстанції
підлягає залишенню без змін на
підставі ст. 308 ЦПК України.

Згідно зі ст. 308 ч. 1 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції постановив рішення із
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Суд, задовольняючи позов виходив з
того, що порушені права ОМР стосовно
розпорядження комунальною власністю у
вигляді квартири АДРЕСА_1, спірне жиле
приміщення вибуло із володіння ОМР не з
волі ОМР, а шляхом незаконної передачі
майна у користування, а потім і у
власність, що встановлено у порядку
кримінального судочинства, крім того,
вимоги про захист порушеного права
подані у межах строку позовної
давності.

Висновок суду відповідає
обставинам справи і вимогам закону -
ст. ст. 203, 215, 216, 261, 388 ЦК України, ст. 58,61
ЖК України.

Встановлено, що згідно із рішенням
виконавчого комітету ОМР №207 від 19.03.2009
року, будинок АДРЕСА_1 відноситься до
комунальної власності фонду житла для
тимчасового проживання.
Балансоутримувачем будинку є КП
"Домоуправління №18" (а.с.94-98).

Всупереч ст. ст. 58 ч.1, 61 ч.2 ЖК України,
за відсутності ордера на право
вселення у квартиру АДРЕСА_1, керівник
КП "Домоуправління №18" ОСОБА_6 у квітні
2009 року вселив у зазначену квартиру
ОСОБА_7, а 28.04.2009 року підписав заяву
відповідного зразка про приватизацію
спірної квартири на ім'я ОСОБА_7 (а.с.12,13).

06.05.2009 року видано розпорядження
органу приватизації і свідоцтво
про право

3

власності на спірну квартиру на ім'я
ОСОБА_7 (а.с.14-16).

21.07.2009 року ОСОБА_7 подарувала
квартиру ОСОБА_3 (а.с.17,18).

У подальшому, 20.08.2009 року ОСОБА_3
продала квартиру ОСОБА_2 (а.с.19.20).

Постановою Київського районного
суду м. Одеси від 25.05.2012 року,
кримінальна справа за звинуваченням
ОСОБА_6 у скоєнні злочину,
передбаченого ст. 367 ч.2 КК України
провадженням закрита зі
звільненням ОСОБА_6 від
кримінальної

відповідальності на підставі ст. 1 п."в",
ст.6 Закону України "Про амністію у 2011
році" від 08.07.2011 року. При цьому, у
постанові йдеться про те, що 22.04.2009 року
ОСОБА_6, знаходячись у своєму
службовому кабінеті за адерсою: м.
Одеса, вул. Краснова,8, знаючи, що ОСОБА_7
не має ордера на квартиру АДРЕСА_1, і,
відповідно не має права користування
зазначеною квартирою, підписав і
завірив печаткою КП "Домоуправління
№18" заяву про передачу у приватну
власність ОСОБА_7 квартири, а також
довідку про склад сім'ї наймача
квартири АДРЕСА_1 і лист на ім'я
керівника органу приватизації із
проханням оформити приватизацію та
видати свідоцтво про право власності
на зазначену квартиру. Саме на підставі
цих документів 06.05.2009 ркоу органом
приватизації прийнято розпорядження й
видано свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7
Внаслідок таких протиправних дій
ОСОБА_6 бюджету ОМР завдано шкоди на
суму 247 332 гривень (а.с.111-113,114-117).

Висновок суду про те, що строки
позовної давності не порушені
відповідає обставинам справи і вимогам
закону, оскільки право на пред'явлення
позову виникло з часу набрання
чинності постанови Київського
районного суду м. Одеси від 25.05.2012 року у
кримінальній справі за звинуваченням
ОСОБА_6

Зважаючи на те, що квартира АДРЕСА_1
вибула з володіння ОМР не з волі ОМР
(ОМР, у встановленому законом порядку,
не передавала у володіння спірну
квартиру ОСОБА_7), а через неправомірні
дії посадової особи, яка була
притягнута за ці дії до кримінальної
відповідальності, суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про
задоволення позову у повному обсязі.

Доводи відповідачки ОСОБА_2 у скарзі,
що приватизація спірної квартири
відповідає вимогам Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", а також, що суд повинен
застосувати строки позовної давності -
не заслуговують на увагу.

За змістом ст.ст. 4 ч.1, 8 ч.2 Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду", право на приватизацію
квартири державного житлового фонду
одержують громадяни України, які
постійно проживають у цій квартирі, у
тому числі тимчасово відсутні, за якими
зберігається право на житло.

Встановлено, що ОСОБА_7, у розумінні
ст.ст. 58 ч.1, 61 ч.2 ЖК України, зважаючи на
конкретні обстаини справи, не була тією
особою, яка мала право на проживання у
АДРЕСА_1.

За таких обставин, приватизація
квартири здійснена із порушенням вимог
Закону.

Право на звернення до суду у
прокурора в інтересах ОМР виникло з
часу набранн чинності постанови
Київського районного суду м. Одеси від
25.05.2012 року.

Позов до суду подано 25.05.2012 року
(а.с.1).

Наведене свідчить про те, що строк
позовної давності дотримано.

Приймаючи до уваги, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про задоволення позову, рішення суду
відповідає вимогам закону, колегія
суддів відхиляє апеляціну скаргу, а
рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

4

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 27 листопада 2013 року -залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
із розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області /підпис/
Л.Г. Ващенко

/підпис/ Л.М. Вадовська

/підпис/ Н.Д.
Плавич

Копія вірна суддя апеляційного суду
Одеської області
Л.Г. Ващенко