Справа № 139/117/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

10.06.2014
Мурованокуриловецький районний суд
Вінницької області в складі:
головуючої - судді Тучинської Н.В.

секретаря
Хонькович Л.І.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2
- ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_4 -
адвоката ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Муровані Курилівці
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, що
не заявляє самостійних вимог, на
стороні відповідача - Вінницький центр
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів УДАІ УМВС України у Вінницькій
області про визнання майна об`єктом
права спільної сумісної власності, про
вилучення майна з незаконного
володіння, про визнання недійсним і
скасування свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, -

в с т а н
о в и в:

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з 01 січня 2004
року по день смерті чоловіка -
ІНФОРМАЦІЯ_1 року проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, про що
Мурованокуриловецьким районним судом
14 листопада 2013 року постановлено
рішення, яке 26 листопада 2013 року
набрало чинності. Цим же рішенням за
ОСОБА_1 визнано право спільної сумісної
власності на автомобіль ВАЗ-210994-20, 2008
року випуску, № кузова НОМЕР_2, номерний
знак НОМЕР_1. Після смерті власника
ОСОБА_8, автомобіль було відчужено за
довіреністю ОСОБА_4 своєму сину ОСОБА_7.
Вважаючи відчуження автомобіля та його
утримання у ОСОБА_7 незаконними, ОСОБА_1
заявила до суду вимогу про вилучення ТЗ
із незаконного володіння ОСОБА_7 та
повернення його їй, а також просить
визнати недійсним і скасувати
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу на ОСОБА_7

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 за період
спільного проживання на прізвище
останнього мали у ПАТ КБ "ПриватБанк"
договори вкладу від 17 липня 2008 року та
від 03 травня 2012 року. Позивач на
підставі ст.. 74 СК України просить
визнати право спільної сумісної
власності на ці грошові вклади.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримала свою позовну вимогу,
та суду пояснила, що вона з червня 2001
року проживали однією сім'єю зі ОСОБА_8,
мала спільний з ним бюджет, за
домовленістю між собою вони придбавали
майно для спільного користування,
доглядали один одного та у всьому
допомагали. Рішенням
Мурованокуриловецького районного суду
від 14 листопада 2013 року було
встановлено факт проживання їх однією
сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004
року по день смерті чоловіка -
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також визнано право
спільної сумісної власності на певне
рухоме майно, в тому числі й на
автомобіль ВАЗ-210994-20, номерний знак
НОМЕР_1. Під час розгляду тієї цивільної
справи представником відповідача була
надана ксерокопія свідоцтва про
реєстрацію 03 вересня 2013 року
автомобіля на ОСОБА_9. Перереєстрація
ТЗ була здійснена за довіреністю,
виданою ОСОБА_8 своїй дочці ОСОБА_4, на
користь сина останньої уже після
смерті довірителя, тобто в момент, коли
дія довіреності уже припинилася.
Вважає, що дії ОСОБА_4 є незаконними, а
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу має бути
скасованим, відтак, утримання
автомобіля у ОСОБА_7 є незаконним, а
тому він має бути повернений їй - ОСОБА_1

Крім того, за час їх спільного
проживання зі ОСОБА_10, вони
заощаджували кошти, які заробляли
спільною працею, і ставили їх на
депозитні вклади. Так згідно договору
банківського вкладу від 17 липня 2008 року
на ім'я ОСОБА_8 поточна сума станом на 17
грудня 2013 року становить 6434 гривні 72
копійки, а згідно договору
банківського вкладу від 03 травня 2012
року на ім'я ОСОБА_8 - поточна сума
станом на 17 грудня 2013 року становить
11605 гривень 13 копійок. Вона просить
визнати за нею право спільної сумісної
власності на ? кожного грошового
вкладу.

Відповідач ОСОБА_2 та його
довіритель ОСОБА_3 (а.с. 125), а також
відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні
заявили, що вони вважають, що гроші,
накопичені на вкладах на ім'я ОСОБА_8
мають бути використані на пам'ятник на
могилі останнього. Щодо спірного
автомобіля, - вважають, що, оскільки
його фактично забрала собі ОСОБА_4, -
вона має сплатити ОСОБА_1 половину його
вартості.

Відповідач ОСОБА_4 та її
представник ОСОБА_5, у судовому
засіданні позовні вимоги не визнали
і суду пояснили: Між ОСОБА_1 та покійним
ОСОБА_8 були скоріше добросусідські
стосунки, а ніж правовідносини
чоловіка та дружини. Вони весь час були
зареєстровані і фактично проживали за
різними адресами, кожен у своєму
господарстві тримав худобу і мав
окремо один від одного дохід від
ведення домашнього господарства.
Вважають, що вклади, зроблені на
прізвище ОСОБА_8 належали йому
особисто, оскільки і ОСОБА_1 робила в
той же час вклади на своє прізвище. Крім
того, ОСОБА_1 самовільно на власний
розсуд використала 18 тисяч гривень із
пенсійних рахунків ОСОБА_8

Погоджуючись із тим, що, можливо,
ОСОБА_4 і не мала права
перереєстровувати після смерті
власника автомобіль на свого сина,
вважають неправомірною вимогу ОСОБА_1
до ОСОБА_11 про витребування майна із
незаконного володіння. По-перше, за
ОСОБА_1 визнано право власності лише на
? автомобіля, по-друге, право на частку в
цьому автомобілі мають і спадкоємці
ОСОБА_8, в тому числі і ОСОБА_4, у якої і
перебуває в даний час автомобіль.

Відповідачі ОСОБА_11 в судове
засідання не з'явився, оскільки, зі слів
матері - відповідача ОСОБА_4, перебуває
на службі на Сході України. Ухвалою
суду від 26 травня 2014 року було вирішено
розглядати справу за його відсутності.

Розглянувши справу у судовому
засіданні, заслухавши думки учасників
процесу, дослідивши та оцінивши подані
сторонами докази, суд прийшов до
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог позивача, виходячи з
наступного:

Судом встановлено, що на підставі
рішення Мурованокуриловецького
районного суду Вінницької області від
14 листопада 2013 року у справі № 139/948/13-ц,
яке набрало чинності 26 листопада 2013
року, встановлено факт проживання
ОСОБА_1 зі ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 10-11).

Вищезазначеним судовим рішенням також
визнано за ОСОБА_1 право спільної
сумісної власності на автомобіль марки
ВАЗ 210994-20, 2008 року випуску, синього
кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 та
інше рухоме майно.

Як передбачено ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд оцінює пояснення
відповідача ОСОБА_4 щодо
добросусідських відносин між ОСОБА_1 та
її батьком ОСОБА_8 як спосіб захисту
своїх інтересів, але не сприймає їх як
належний доказ.

Позивач довела довіреністю (а.с. 13),
карткою перереєстрації (а.с. 17), заявою
про реєстрацію (а.с. 15) та свідоцтвом про
реєстрацію ТЗ (а.с. 19), що автомобіль ВАЗ
210994-20, 2008 року випуску, синього кольору,
номер кузова НОМЕР_2 реєстраційний
номер НОМЕР_1, на який за нею визнано
право спільної сумісної власності, 03
вересня 2013 року перереєстровано на
відповідача ОСОБА_7.

Такий факт не заперечила відповідач
ОСОБА_4, в тому числі пояснивши, що за
життя її батько ОСОБА_8 мав на меті
подарувати її сину ОСОБА_11 автомобіль
ВАЗ 210994-20. Тому, коли батько помер, вона
вирішила скористатися довіреністю і
відчужити автомобіль на користь свого
сина.

Отже, перереєстрація автомобіля була
проведена на підставі Довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_12 30 липня 2011 року (а.с. 13) та
зареєстровано в реєстрі за № 1209, згідно
якого уповноважено ОСОБА_13
розпоряджатися (продати за ціну та на
умовах на власний розсуд) від імені
ОСОБА_8 належним йому транспортним
засобом ВАЗ 210994-20, 2008 року випуску,
синього кольору, номер кузова НОМЕР_2
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно зі ст.ст. 237, 244 ЦК України
довіреність - це письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами, ґрунтується на договорі та
визначає правовідношення, в якому одна
сторона (представник) зобов'язана або
має право вчинити правочин від імені
другої сторони, яку вона представляє.

Строк довіреності встановлюється у
довіреності. Якщо строк довіреності не
встановлений, вона зберігає чинність
до припинення її дії (ч. 1 ст. 247 ЦК
України). Представництво за
довіреністю припиняється у разі смерті
особи, яка видала довіреність (п. 6 ч. 1
ст. 248 ЦК України).

Довіритель за договором доручення
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Таким
чином і довіреність, видана ним ОСОБА_4
припинила чинність із ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Частиною 1 ст. 215 ЦК передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України - зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Вчинивши правочин - перереєстрацію
транспортного засобу зі ОСОБА_8 на
ОСОБА_7 на підставі довіреності, що
припинила свою чинність, ОСОБА_4
порушила положення Цивільного кодексу
України про чинність довіреності,
вчинила правочин поза волею власника,
оскільки власник у момент вчинення
правочину припинив правоздатність (ч. 4
ст. 25 ЦК України).

Правочин, недійсність якого
встановлена законом, є нікчемним
правочином. У цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не
вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

Отже, правочин - перереєстрація
транспортного засобу - є нікчемним, а
тому і юридичні наслідки - виникнення
права власності у ОСОБА_7 - не можуть
настати, а, відтак, підлягає скасуванню
свідоцтво серії НОМЕР_4 про реєстрацію
транспортного засобу - автомобіля
ВАЗ-210990, рік випуску 2008, реєстраційний
номер НОМЕР_3, - видане Вінницьким ВРЕР
УДАІ УМВС України у Вінницькій області,
дата реєстрації 03 вересня 2013 року на
ОСОБА_9.

Як встановлено, право спільної
сумісної власності на автомобіль
ВАЗ-210994-20, рік випуску 2008, № кузова
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1
(після перереєстрації реєстраційний
номер НОМЕР_3), рішенням
Мурованокуриловецького районного суду
від 14 листопада 2013 року, яке 26 листопада
2013 року набрало чинності (а.с. 10-11),
визнано за ОСОБА_1

За змістом статтей 316, 317 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Частиною 1 статті 321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

З врахуванням положень ч. 1 ст. 325 ЦК
України, ОСОБА_1 є суб'єктом права
приватної власності. Держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності (ч. 1 ст. 386 ЦК
України).

Власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК
України.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач ОСОБА_7 безпідставно
заволодів майном, власником якого є, в
тому числі, ОСОБА_1, правовстановлюючий
документ на його прізвище на це майно
визнається цим рішення недійсним.

Таким чином, вимога позивача про
витребування майна з володіння ОСОБА_7
відповідає правовідносинам, що
виникли, і заявлена до особи, яка має
відповідати за цією вимогою.

Відповідач ОСОБА_4 заявляє про
неправомірність частини позовної
вимоги про витребування автомобіля з
чужого незаконного володіння, оскільки
вона є спадкоємцем другого
співвласника спірного автомобіля,
вважає, що має право на його частину і в
даний час автомобіль утримується в її
господарстві.

Такі заперечення відповідача ОСОБА_4
суд не приймає як доказ, на якому має
ґрунтуватися судове рішення. Зокрема, в
порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦК України,
відповідач ОСОБА_4 не довела своє право
спільної сумісної власності на
спірний автомобіль чи своє право на
спадщину у цьому автомобілі.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання
права спільної сумісної власності на
грошові вклади, суд вважає, що вона
також підлягає до задоволення.

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та
сім'ї включає в себе також їх рівність у
майнових відносинах, які регулюються
положеннями Сімейного кодексу України
та Цивільного кодексу України. Основою
майнових відносин подружжя є положення
про те, що майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу);
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя (стаття 60
СК України). Таке право також
передбачено ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Так, згідно відповіді Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приват Банк» від 10 грудня 2013 року
(а.с. 20) у померлого ОСОБА_8 у
Мурованокуриловецькому відділенні
Вінницької філії ПАТ КБ «Приват Банк»
були відкриті:

договір банківського вкладу (депозиту)
№ SAMDN3706 від 17.07.2008 року, рахунок -
НОМЕР_5 Сума на рахунку станом на 17.12.2013
року - 6434,72 гривні;

договір банківського вкладу (депозиту)
№ SAMDN7113 від 03.05.2012 року, рахунок -
НОМЕР_6 Сума на рахунку станом на 17.12.2013
року - 11605,13 гривні.

Відповідно до статті 74 Сімейного
кодексу України якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено письмовим договором між
ними.

Відповідно до п.23 постанови №
11«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу (статті 60, 69 СКУ, ч. 3 ст.
368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3
ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Таким чином, у судовому засіданні
встановлено, що договори банківського
вкладу (депозиту) були укладені ОСОБА_8
, зокрема 17 липня 2008 року та 03 травня 2012
року, тобто у період проживання його
однією сімєю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_1 (з 01.01.2004 по 20.07.2013 року), а тому
вимога позивача про визнання за нею
права спільної сумісної власності на
грошові вклади підлягає до повного
задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

В цьому позові позивач об'єднала
дві позовні вимоги: до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 про визнання майна об'єктом
спільної сумісної власності та до
ОСОБА_7 про вилучення майна з
незаконного володіння. Позовні вимоги
оплачені відповідно до підпунктів 1.1 ч.
2 ст. 4 та 1.2. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» по 244 гривні кожна (а.с. 1
та 1а). З врахуванням положень ч. 1 ст. 4
Закону України «Про судовий збір»,
Закону України «Про державний бюджет
України на 2014 рік», мінімальна ставка
судового збору за кожною позовною
вимогою ОСОБА_1 становила 243 гривні 60
копійок.

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК
України зі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6
солідарно підлягають стягненню на
користь ОСОБА_1 судові витрати,
понесені нею при зверненні в суд з
позовом, в сумі 243 гривні 60 копійок, із
ОСОБА_7 - 243 гривні 60 копійок.

керуючись: ст.ст. 203, 237, 244, 247, 248, 316, 317, 321,
325, 355, 368, 387 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 74 СК
України, ст.ст. 10, 57, 60, ч. 3 ст. 61, 88, ст.ст.
212, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної
сумісної власності на:

? ? грошового вкладу у сумі 6434
гривні 72 копійки, що знаходиться на
рахунку № НОМЕР_5, відкритому у
Мурованокуриловецькому відділенні
Вінницької філії Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», з відповідними
відсотками, згідно умов Договору №
SAMDN3706 від 17.07.2008 року, укладеного
на ім'я померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_8;

? ? грошового вкладу у сумі 11605
гривень 13 копійок, що знаходиться на
рахунку № НОМЕР_6, відкритому у
Мурованокуриловецькому відділенні
Вінницької філії Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», з відповідними
відсотками, згідно умов Договору №
SAMDN7113 від 03.05.2012 року, укладеного
на ім'я померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_8.

Вилучити із незаконного володіння
ОСОБА_7 та повернути ОСОБА_1
транспортний засіб - автомобіль ВАЗ
210990, 2008 року випуску, синього кольору,
номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_3.

Визнати недійсним та скасувати
свідоцтво серії НОМЕР_4 про реєстрацію
транспортного засобу - автомобіля
ВАЗ-210990, рік випуску 2008, реєстраційний
номер НОМЕР_3, - видане Вінницьким ВРЕР
УДАІ УМВС України у Вінницькій області,
дата реєстрації 03 вересня 2013 року на
ОСОБА_9.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 в повернення
сплаченого нею при зверненні до суду
судового збору в сумі 243 (двісті сорок
три) гривні 60 копійок.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 в
повернення сплаченого нею при
зверненні до суду судового збору в сумі
243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено сторонами
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Мурованокуриловецький районний суд
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: ____________________

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 13 червня 2014 року.