Справа № 368/2298/13 Головуючий у І
інстанції Шевченко І.І.Провадження №
22-ц/780/3087/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Таргоній Д.О.,
Приходько К.П.

при секретарі Черепинець
А.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кагарлицького районного суду
Київської області від 03 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Кагарлицької міської ради Київської
області, Управління Держземагенства
України у Кагарлицькому районі,
Публічного акціонерного товариства
«Кагарлицький цукровий завод» про
скасування рішення, визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельну ділянку та
скасування його реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2012 року позивач звернулась до
суду із названим позовом посилаючись
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її
матір ОСОБА_4. Після смерті якої
відкрилась спадщина на житловий
будинок АДРЕСА_1

Будинок успадкували позивач ОСОБА_2 у
розмірі ? частини, ОСОБА_1 у розмірі ?
частини та ОСОБА_5 у розмірі 2/4 частин.
Свідоцтва про право на спадщину були
видані у грудні 1989 року.

30.11.1999 р. ОСОБА_1 продала свою 1/4 частину
будинку ОСОБА_5, таким чином власником
інших 3/4 частин житлового будинку є
ОСОБА_5

Рішенням Кагарлицького районного суду
від 26.10.2000 р. позивачу було виділено в
натурі 1/4 вказаного будинку.

Згідно довідки Кагарлицької міської
ради № 952/02-28 від 05.08.2010 р. відповідно до
записів земельно-шнурової книги за
покійною матір'ю ОСОБА_4, від якої вона
успадкувала частину будинку, була
зареєстрована земельна ділянка площею
0,25 га по АДРЕСА_1.

Згідно наказу Кагарлицького цукрового
заводу № 92 від 03.06.1965 р. було виділено
ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,10 га
під будівництво житлового будинку за
рахунок земельної ділянки ОСОБА_6
(чоловіка ОСОБА_4) по АДРЕСА_2

Згідно наказу Кагарлицького цукрового
заводу № 190 від 25.11.1970 р. у зв'язку з
дарування житлового будинку ОСОБА_5
було виділено ОСОБА_1 земельну ділянку
площею 0,10 га по АДРЕСА_2

Отже, враховуючи те, що із земельної
ділянки ОСОБА_4 ОСОБА_5 а в подальшому
ОСОБА_1 було виділено 0,10 га, у живої ще
на той час ОСОБА_4 залишилось 0,15 га.

Згідно рішення виконавчого комітету
Кагарлицької міської ради № 15 від
17.02.1995 р. між спадкоємцями
розподіляється без виділення в натурі
земельна ділянка ОСОБА_4 площею 0,14 га , а
саме між нею, ОСОБА_5 та ОСОБА_1. При
цьому, міською радою при прийнятті
рішення не враховано, що після ОСОБА_4
залишилось 0,15 га, а не 0,14 га, тобто не
враховано 0,01 га.

У зв'язку з успадкуванням частини
будинку та виділенням його в натурі
вона звернулась до Кагарлицького
районного суду з позовом про
встановлення порядку користування
земельної ділянкою.

В ході розгляду справи їй стало відомо,
що для розподілу земельної ділянки між
нею та ОСОБА_5 не вистачає земельної
ділянки. Зокрема, згідно замірів
проведених експертами площа земельної
ділянки за адресою: м. Кагарлик, АДРЕСА_1
становить лише 0,1137 га, що значно менше
0,14 га, які були виділені рішенням
виконавчого комітету Кагарлицької
міської ради №15 від 17.02.1995 р.

Під час розгляду справи з'ясувалось, що
її сестра ОСОБА_1 приватизувала
земельну ділянку площею 0,1310 (замість 0,10
га) за адресою: АДРЕСА_2 та отримала
державний акт на право приватної
власності на землю від 23.05.2001 р. з
цільовим призначенням земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд.

Також, з'ясувалось, що без її згоди та
ОСОБА_5 наказом Кагарлицького
цукрового заводу № 31 від 13.03.1990 р.
ОСОБА_1 було передано, але в натурі не
виділено, земельну ділянку площею 0,03 га
із присадибного фонду її матері ОСОБА_5,
тобто із успадкованої нею та ОСОБА_5
земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу
України 18.12.1990 р. (який діяв на час
видачі державного акту) громадяни, яким
жилий будинок, господарські будівлі та
споруди і земельна ділянка належать на
праві спільної сумісної власності,
використовують і розпоряджаються
земельною ділянкою спільно.
Використання і розпорядження
земельною ділянкою, що належить
громадянам на праві спільної часткової
власності, визначаються
співвласниками цих об'єктів і
земельної ділянки пропорційно розміру
часток у спільній власності на даний
будинок, будівлю, споруду.

Відповідачем ОСОБА_1 без її згоди, яка є
співвласником житлового будинку, було
приватизовано частину земельної
ділянка, яка була виділена
співвласникам згідно рішення
виконавчого комітету Кагарлицької
міської ради № 15 від 17.02.1995 р.

Позивач просила суд суд визнати
незаконним та скасувати наказ
Кагарлицького цукрового заводу № 31 від
13.03.1990 р., згідно якого ОСОБА_1 було
передано, але в натурі не виділено,
земельну ділянку площею 0,03 га із
присадибного фонду її матері ОСОБА_4,
визнати незаконним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Кагарлицької міської ради № 16 від
02.02.2001 р., згідно якого ОСОБА_1 передано у
власність земельну ділянку площею 0,1310
га за адресою: АДРЕСА_2, визнати
недійсним державний акт на приватної
право власності на землю від 23.05.2001 р.
виданий ОСОБА_1 Кагарлицькою міською
радою на земельну ділянку площею 0,1310 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, ведення особистого
підсобного господарства, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2,
скасувати державну реєстрацію
державного акту на приватної право
власності на землю від 23.05.2001 р.
виданого ОСОБА_1 Кагарлицької міською
радою на земельну ділянку площею 0,1310 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, ведення особистого
підсобного господарства, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2

Рішенням Кагарлицького районного
суду Київської області від 03 квітня
2014 року позов задоволено .

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному
порядку з підстав порушення при його
ухваленні норм матеріального та
процесуального права. Апелянт
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нові рішення про відмову у
позові.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін та
їх представників, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги й обговоривши
доводи апелянта вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є
дочками ОСОБА_4.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 02 грудня 1989
року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками по 1/4
частини, а ОСОБА_5 є власником 2/4 частини
будинку АДРЕСА_1

Згідно довідки Кагарлицької міської
ради Київської області від 05 серпня 2010
року за ОСОБА_4, після смерті якої
відкрилася спадщина на будинок, була
зареєстрована земельна ділянка площею
0,25 га.

На підставі наказу Кагарлицького
цукрового заводу № 92 від 03 червня 1965
року ОСОБА_5 було виділено земельну
ділянку площею 0,10 га для будівництва
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2
за рахунок земельної ділянки ОСОБА_6
(чоловіка ОСОБА_4.).

У зв'язку з даруванням ОСОБА_5 житлового
будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1, останній було
надано у користування земельну ділянку
площею 0,10 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_2 (наказ Кагарлицького цукрового
заводу № 190 від 25 листопада 1970 року).

На підставі наказу Кагарлицького
цукрового заводу № 31 від 13 березня 1990
року ОСОБА_1 була виділена земельна
ділянка площею 0,03 га під город з
присадибного фонду покійної її матері
і за нею рахувалася земельна ділянка
площею 0,13 га.

Рішенням виконкому Кагарлицької
міської ради Київської області № 15 від
17 лютого 1995 року на підстві взаємної
згоди про розподіл успадкованої
земельної ділянки по АДРЕСА_1
затверджено розподіл без виділення в
натурі земельної ділянки площею 0,14 га
між спадкоємцями , а саме: ОСОБА_1 як
власниці 1/4 частини будинку виділено
земельну ділянку площею 0,035 га, ОСОБА_5
як власниці 2/4 частин будинку - 0,07 га,
ОСОБА_2 як власниці 1/4 частини будинку -
0,035 га.

Згідно договору купівлі-продажу від
30.11.1999 року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_5 1/4
частину успадкованого житлового
будинку.

Тобто, власником інших 3/4 частин
вказаного будинку є ОСОБА_5

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 26 жовтня 2000 року
ОСОБА_2 виділено в натурі її частку
житлового будинку із спільної
часткової власності.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що після
продажу відповідачем ОСОБА_1 1/4 частини
будинку ОСОБА_5, до останньої перейшло
право користування частиною земельної
ділянки, яка була виділена продавцю
рішенням виконкому Кагарлицької
міської ради Київської області № 15 від
17 лютого 1995 року. Таким чином у
спільному користуванні позивача та
ОСОБА_5 мала перебувати вся земельна
ділянка, яка знаходилась у
користуванні спадкодавця ОСОБА_4

Також суд першої інстанції вважав, що
наказ Кагарлицького цукрового заводу
№ 31 від 13.09.1990 року також є незаконним,
оскільки своєї згоди на вилучення
земельної ділянки площею 0,03 га та
передачу її ОСОБА_1 інші співвласники
будинку не давали.

Судова колегія не може погодитись з
такими висновками суду виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

При вирішенні заявленого позову суд
першої інстанції в першу чергу мав
визначитись з тим, які саме права
позивача порушені наказом
Кагарлицького цукрового заводу № 31 від
13 березня 1990 та актами органів
місцевого самоврядування, чи виникло у
позивача право користування
земельною ділянкою, на захист яких
вона звернулась до суду з даним
позовом, якщо так, то з якого часу таке
право виникло.

Позивач є співвласником будинку
АДРЕСА_1 з 1989 року.

На час набуття сторонами права
власності на будинок діяв Земельний
кодекс УРСР 1970 року, а не ЗК України 1990
року, який набрав чинності лише з 15
березня 1991 року.

З 1971 року м.Кагарлик має статус міста.
Ці дані є загальновідомими і,
відповідно до ч.2 ст.61, доказуванню не
підлягають.

Відповідно до ст. 16 ЗК УРСР надання
земельних ділянок у користування
здійснюється в порядку відведення.

Відповідно до ст. 19 ЗК УРСР колгоспи,
радгоспи, інші підприємства,
організації і установи у встановлених
законом випадках можуть надавати з
закріплених за ними земель земельні
ділянки у вторинне користування.

Відповідно до ст.20 ЗК УРСР право
землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості,
засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних
Рад народних депутатів.

Відповідно до ст. 90 ЗК УРСР на землях
міст при переході права власності на
будівлю переходить також і право
користування земельною ділянкою або її
частиною.

При переході будівлі у власність
кількох осіб земельна ділянка
переходить в користування всіх
співвласників будівлі.

Якщо попередній власник будівлі
одержав земельну ділянку на пільгових
умовах за нормами, що перевищують
діючі, за новим власником будинку може
бути закріплена в користування
земельна ділянка, виходячи з норм,
встановлених статтею 88 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 88 ЗК УРСР розміри
земельних ділянок для об'єктів
цивільного і житлового будівництва
визначаються виконавчими комітетами
міських Рад народних депутатів у
відповідності з будівельними нормами і
правилами.

В містах, де допускається
індивідуальне житлове будівництво,
виконавчими комітетами міських Рад
народних депутатів можуть надаватися
громадянам для цієї мети земельні
ділянки в розмірах від 0,03 до 0,06 гектара,
з врахуванням місцевих умов, незалежно
від кількості членів сім'ї.

Таким чином, оскільки будинок та
спірна земельна ділянка розташовані в
межах міста, порядок переходу права
користування земельною ділянкою
встановлений ст. 90, 88 ЗК УРСР.

Для вирішення питання чи перейшла до
спадкоємців будинку у користування
присадибна земельна ділянка і у якому
розмірі, необхідно встановити яка
площа земельної ділянки була на час
відкриття спадщини, якими документами
це підтверджується.

Як вбачається із фотокопії довідки №
952/02-28 від 05.08.2010 року виданої виконуючим
обов»язки Кагарлицького міського
голоси за ОСОБА_4 згідно запису в ЗКК
зареєстровано земельну ділянку площею
0,25 га по АДРЕСА_1. (а.с.13 т.1)

Однак вказана довідка не може бути
прийнята судовою колегією до уваги,
оскільки вона суперечить іншим
матеріалам справи і показанням сторін
щодо того, що присадибна земельна
ділянка складала 0,14 га. Також ця
довідка не містить даних про те, на який
час площа земельної ділянки становила
0,25 га.

Також в матеріалах справи є довідка
видана Директором Кагарлицького
бурякорадгоспу у липні 1989 року згідно з
якою відповідно до запису ЗКК-1 № 287
ОСОБА_4 користується земельною
ділянкою 0,15 га по АДРЕСА_1. При обмірі
встановлено, що вказана земельна
ділянка становить 0,14 га. (т.1 а.с.76)

Відповідно до ст.73 ЗК УРСР із земель,
наданих в користування радгоспам для
сільськогосподарських потреб,
відповідно до затверджених проектів
внутрігосподарського землеустрою,
виділяються і відмежовуються в натурі
присадибні землі, призначені для
надання робітникам і службовцям
присадибних земельних ділянок в межах
норм, передбачених статтею 78 цього
Кодексу.

Із проаналізованих вище доказів
вбачається, що спірна вказана земельна
ділянка хоча і знаходиться в межах
міста, але була надана попереднім
землекористувачам
сільськогосподарським підприємством у
більшому, ніж передбачено ст. 88 ЗК УРСР
розмірі, оскільки до 1971 року

Кагарлик не мав статусу міста.

Разом із тим, на час оформлення
сторонами у власність спадкового
будинку, присадибна земельна ділянка
відповідно до ст.ст.88,90 ЗК УРСР мала
перейти у користування співвласників
будинку у розмірі не більше ніж 0,06 га.

Крім того, оформлення права
користування присадибною земельною
ділянкою співвласників мало бути
проведене з дотриманням вимог ст.ст.16, 20
ЗК УРСР тобто з встановленням меж і
записом в земельно-шнуровій книзі
сільськогосподарського підприємства.

Відповідно до ст.22 ЗК України
приступати до користування наданою
земельною ділянкою до встановлення
відповідними землевпорядними органами
меж цієї ділянки в натурі (на
місцевості) і видачі документа, який
засвідчує право користування землею,
забороняється.

Матеріали справи не містять даних про
передачу у 1990 році співвласникам
будинку присадибної земельної ділянки
із встановленням меж і внесенням
запису в ЗШК.

Тобто у позивача не виникло право на
користування у 1990 році присадибною
земельною ділянкою, оскільки вона його
належним чином не оформила. З
врахуванням відсутності у позивача
права на користування присадибною
земельною ділянкою, яка належала її
матері ОСОБА_4, судова колегія не вбачає
підстав для визнання недійсним наказу
директора Кагарлицького цукрового
комбінату № 31 від 13 березня 1990 року,
яким із присадибної земельної ділянки
ОСОБА_4 було виділено 0,03 га ОСОБА_1,
оскільки саме до повноважень
сільськогосподарського підприємства
належало розпорядження землями
присадибного фонду, які вивільнились у
зв»язку із смертю попереднього
землекористувача. При цьому судова
колегія звертає увагу, що площа
земельної ділянки 0,03 га ніяким чином не
зменшувала площу присадибної
земельної ділянки, яка могла
рахуватись за будинком у місті. Тобто
права позивача на користування
присадибною земельною ділянкою цим
наказом не були порушені.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 мала у
своєму користуванні земельну ділянку
площею 0.10 га з 1970 року по АДРЕСА_2 на
підставі наказу № 190 по Кагарлицькому
цукровому комбінату (а.с.15), а пізніше на
підставі наказу директора
Кагарлицького цукрового комбінату № 31
від 13 березня 1990 року їй було виділено
ще 0,03 га до цієї земельної ділянки і
цим же наказом було зафіксовано, що
загальна площа присадибної земельної
ділянки ОСОБА_1 є 0,13 га, внесені зміни до
земельно-шнурової книги, які вона в
подальшому і приватизувала, будь-яких
прав позивача вказана приватизація не
порушила.

Щодо доводів позивача про те, що ОСОБА_1
не погоджувала з нею межі земельної
ділянки при проведенні приватизації,
то ці доводи спростовуються Актом про
встановлення на місцевості і
погодження зовнішньої межі земельної
ділянки ОСОБА_1 від 26 липня 2000 року, в
якому міститься підпис ОСОБА_2 (а.с.48)

Таким чином, судова колегія вважає, що
внаслідок того, що суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, а саме застосував
ЗК України 1990 року до правовідносин,
які регулювались ЗК УРСР в редакції 1970
року, суд прийшов до помилкового
висновку про наявність підстав для
задоволення позову, а тому апеляційна
скарга підлягає задоволенню, рішення
суду скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш ИЛ А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити .

Рішення Кагарлицького
районного Київської області суду від
03 квітня 2012 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, Кагарлицької міської ради
Київської області, Управління
Держземагенства України у
Кагарлицькому районі, Публічне
акціонерне товариство «Кагарлицький
цукровий завод» про скасування
рішення, визнання недійсними державних
актів на право власності на земельну
ділянку та скасування його реєстрації
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: