Справа № 645/2206/14
Провадження № 2/645/1049/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Фрунзенський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючий - суддя Алтухова О.Ю.,

секретар судових засідань - Анацька
К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого
комітету Харківської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із
позовом про визнання права власності
на частину домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті його
батька ОСОБА_3.

В обґрунтування позову зазначено,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача -
ОСОБА_3, який за життя мешкав за адресою:
АДРЕСА_1. Даний будинок належав
померлому на праві власності, що
підтверджується свідоцтвом про право
особистої власності від 25 серпня 1982
року. У свідоцтві зазначено, що
домоволодіння в цілому складається з
двох житлових будинків, а спірний
будинок значиться у технічній
документації під літ. «Д-1». Після
смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка
складається з частини домоволодіння -
житлового будинку під літ. «Д-1»,
господарських будівель та
неприватизованої земельної ділянки
площею 564,00 кв.м. Позивач є сином
померлого, окрім того 27 квітня 1983 року
ОСОБА_3 склав заповіт, яким належну йому
частину домоволодіння по АДРЕСА_1
заповів позивачеві. ОСОБА_2 у
встановлений законом шестимісячний
термін після смерті батька до
нотаріальної контори не звернувся,
оскільки вважав, що фактично прийняв
спадщину, бо проживав у спірному
будинку на момент смерті батька. По
даний час позивач фактично володіє
будинком по АДРЕСА_1, на домоволодіння
ніхто не претендує, спори щодо майна
відсутні, в зв'язку із чим позивач
звернувся до суду із позовом про
визнання права власності.

Позивач у судове засідання не
з'явився, представник позивача - ОСОБА_4,
який діє на підставі довіреності, у
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги в повному обсязі, надав
пояснення по суті позову так, як про це
зазначено вище в даному рішенні.

Представник відповідача ОСОБА_5,
який діє на підставі довіреності, у
судове засідання не з'явився, надав
письмові пояснення, в яких просив
прийняти рішення на підставі наявних у
справі доказів та просив слухати
справу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
письмові докази в їх сукупності,
приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_3, про що Харківським
міським відділом реєстрації актів
громадянського стану зроблено актовий
запис № 5236 та видано свідоцтво
про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина.

Згідно ч. 1ст. 524 ЦК Української РСР
спадкування здійснюється по закону та
по заповіту.

З огляду на положення ч. 1 ст. 534 ЦК
Української РСР кожен громадянин може
залишити по заповіту все своє майно або
його частину одній або кільком особам.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК
Української РСР для прийняття спадку
необхідно, щоб спадкоємець його
прийняв.

Зі змісту заповіту, посвідченого
27 квітня 1983 року державним нотаріусом 12
Харківської державної нотаріальної
контори Болотинською Ф.О. за реєстровим
№ 1-1250, вбачається, що ОСОБА_3, який
мешкав по АДРЕСА_1, на випадок своєї
належну йому частину домоволодіння,
яке знаходиться в АДРЕСА_1 заповів
своєму синові ОСОБА_2, який проживає
разом з ним (а.с. 7).

З відомостей домової книги для
прописки громадян, які проживають в
АДРЕСА_1 вбачається, що позивач ОСОБА_2
на момент смерті його батька ОСОБА_3
проживав разом із ним у вказаному вище
будинку і відповідно до вимог п. 1
ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР фактично
вступив в управління та володіння
спадковим майном.

Згідно свідоцтва про право
особистої власності на домоволодіння
від 25 серпня 1982 року, виданим районним
житлово-експлуатаційним об'єднанням
виконавчого комітету Фрунзенської
районної Ради народних депутатів,
ОСОБА_3 на праві власності в цілому
належало домоволодіння, розташоване по
АДРЕСА_1, яке складалося з двох житлових
будинків (а.с.9).

З відмітки державного нотаріуса 12
ХДНК на обороті вказаного свідоцтва
вбачається, що 27 квітня 1983 року ОСОБА_3
подарував ОСОБА_7 65/100 частини
домоволодіння.

Проте, суду не надано для
ознайомлення договір дарування від 27
квітня 1983 року, а клопотань про його
витребування заявлено не було.

Окрім того, зі свідоцтва про
народження позивача вбачається, що
його матір'ю є ОСОБА_8, яка відповідно до
положень ст.ст. 22, 28 КпШС (який діяв на
час відкриття спадщини) має право на
визнання за нею права власності на
відповідну частину домоволодіння.

Проте суду не надано доказів того
чи було право власності на спірне
домоволодіння набуте ОСОБА_3 за час
перебування у шлюбі з ОСОБА_8

Позивач просить суд, визнати за
ним право власності на частину
домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті
його батька ОСОБА_3, проте не зазначає
на яку саме частину домоволодіння.
Пропозиція суду про уточнення позовних
вимог та зазначення розміру частини, на
яку необхідно визнати право власності,
залишилася поза увагою представника
позивача.

Проте, рішення суду повинно бути
чітким, послідовним та зрозумілим, щоб
не було складностей із його виконанням.
А відсутність у резолютивній частині
рішення посилання на розмір частини
майна, на яке визнається право
власності, зробить рішення неможливим
до виконання в процесі реєстрації
права власності на дане майно.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, через ненадання суду
достовірних доказів на підтвердження
того, якою частиною домоволодіння по
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 володів на момент своєї
смерті, суд позбавлений можливості
самостійно визначитися із тим яке саме
майно входило у спадкову масу після
смерті останнього, в зв'язку із чим
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Окрім того, відповідно до положень ст. 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи те, що свідоцтво про право
на спадщину видається за письмовою
заявою спадкоємців, які прийняли
спадщину, в порядку, установленому
цивільним законодавством, яке діяло на
час відкриття спадщини, то за наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права на
спадщину судовому розглядові не
підлягають.

Тому позивач, визначившись із часткою
спадкового майна, яка повинна належати
йому після смерті батька, повинен
звернутися до нотаріальної контори із
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину, і лише в разі отримання
відмови у вчиненні нотаріальної дії,
повторно звернутися до суду за
захистом своїх прав.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 22, 28 КпШС, ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК
Української РСР, керуючись ст.ст. 3, 10, 11,
60, 88, 212-215 ЦПК України,суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету Харківської
міської ради про визнання права
власності в порядку спадкування -
відмовити.

Рішення може бути до апеляційного суду
Харківської області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги. Особами,
які брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: