У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014
року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І., суддів:
Євграфової Є.П., Журавель В.І.,
Завгородньої І.М.,Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
треті особи: орган опіки та піклування
Бориспільської районної державної
адміністрації Київської області про
усунення перешкод в спілкуванні з
дитиною та її вихованні, визначення
способів участі у вихованні дитини,
внесення змін до договору,
за касаційною скаргою
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 19 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області із позовом до ОСОБА_7
про усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та її вихованні, визначення
способів участі у вихованні дитини,
мотивуючи свої вимоги тим, що
з 15 серпня 2003 року по 16 березня 2012 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народилася донька ОСОБА_10. 17 січня 2012
року між сторонами укладено договір
про здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків. Починаючи з літа
2012 року відповідачем порушуються умови
договору, створюються перешкоди у
спілкуванні позивача з дитиною,
зокрема відповідач не отримав згоди
позивача на поїздку з донькою до
Парижу; відповідач перешкоджає
вільному спілкуванню доньки з
позивачем, в тому числі і їх побаченням;
відповідач не повідомляє позивача про
зміни в стані здоров'я дитини, зміни в
її фізичному, моральному, духовному
розвитку, чим позбавляє можливості
опікуватись донькою. Просив суд,
усунути йому перешкоди у спілкуванні з
його донькою у вихованні, зобов'язавши
відповідачку не чинити перешкод у
спілкуванні батька з донькою, та
виконувати договір про здійснення
батьківських прав та виконання
обов'язків від 17 січня 2012 року та
встановити спосіб участі у вихованні
дитини.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 19 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 13 лютого 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та норм матеріального права,
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що позивачем не надано жодних
належних та допустимих доказів щодо
здійснення відповідачем перешкод у
спілкуванні позивача з дитиною, а також
порушення умов договору.

З такими висновками судів погодитися
не можна.

Судами встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з 15
серпня 2003 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька
ОСОБА_10.

Згідно з ч. 4 ст. 157 СК України, батьки
мають право укласти договір щодо
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків тим з них, хто
проживає окремо від дитини. Договір
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.
Той з батьків, хто проживає з дитиною у
разі його ухилення від виконання
договору зобов'язаний відшкодувати
матеріальну та моральну шкоду, завдану
другому з батьків.

17 січня 2012 року між сторонами було
укладено договір про здійснення
батьківських прав та виконання
обов'язків щодо їх спільної доньки
ОСОБА_10, згідно якого мати зобов'язана
не перешкоджати вільному спілкуванню
доньки ОСОБА_10 з батьком. Якщо інше не
буде узгоджено сторонами у письмовій
формі, батько буде мати змогу підвозити
доньку ОСОБА_10 до школи не менше двох
тижнів на місяць. Крім цього, за
наявності бажання ОСОБА_10 та
відповідних побутових умов за місцем
проживання, батька, ОСОБА_10 буде
мешкати разом з батьком не менше двох
днів на тиждень; батько зобов'язаний
оплачувати витрати на щорічну
оздоровчу поїздку ОСОБА_10 до моря в
Україні або у європейській країні, у
супроводі будь-кого з батьків,
тривалістю не менше трьох тижнів, у
кожному випадку місце поїздки
погоджується між батьками; сторони
домовились, що під час проживання з
будь-яким із батьків, ОСОБА_10 може
виїхати за межі Київської області або
України лише після отримання на це
згоди другого з батьків. При цьому,
будь-які подорожі ОСОБА_10 з одним із
батьків здійснюються за умови її
бажання на це, а також відповідного
стану її здоров'я; будь-які заходи
медичного характеру по відношенню до
ОСОБА_10 повинні бути узгоджені між
батьками; за згодою сторін у період дії
договору зміни та доповнення до нього
вносяться шляхом укладення
додаткового договору, посвідченого
нотаріально. Таким же шляхом цей
договір може бути розірвано.
Одностороння відмова від виконання
договору або одностороння зміна його
умов не допускається. За відсутності
домовленості між сторонами, питання
зміни чи розірвання цього договору
вирішується в судовому порядку.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 05 березня 2012 року
шлюб між сторонами було розірвано .

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 жовтня 2012 року, яке було
переглянуте 19 грудня 2012 року
апеляційним судом Київської області та
05 лютого 2013 року Вищим спеціалізованим
судом України цивільних і кримінальних
справ та залишено без змін, було
визначено місце проживання
малолітньої ОСОБА_10 за місцем
проживання її матері ОСОБА_7

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 158 Сімейного
кодексу України за заявою матері,
батька дитини орган опіки та
піклування визначає способи участі у
вихованні дитини та спілкуванні з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї. Рішення про це орган опіки та
піклування постановляє на підставі
вивчення умов життя батьків, їхнього
ставлення до дитини,інших обставин, що
мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є
обов'язковим до виконання. Особа, яка
ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, зобов'язана
відшкодувати матеріальну та моральну
шкоду, завдану тому з батьків, хто
проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного
кодексу України якщо той із батьків, з
ким проживає дитина, чинить перешкоди
тому з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий з батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні, чи
систематичні,побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

Згідно статті 15 Закону України «Про
охорону дитинства» дитина, яка
проживає окремо від батьків або одного
з них, має право на підтримання з ними
регулярних особистих стосунків і
прямих контактів.

Виходячи з положень закону, позивач
звертаючись до суду просив не тільки
усунути перешкоди у спілкуванні з
дитиною, у зв'язку з порушенням умов
договору, а й просив визначити порядок
зустрічей з дитиною, який не
врегульований договором, зокрема
побачення доньки та батька в день її
народження.

В порушення зазначених вище вимог, суд
першої інстанції не розглянув позовні
вимоги по суті та не з'ясував чи є позов
обґрунтованим та чи підлягає захисту
порушене право, у зв'язку з чим прийшов
до передчасного висновку про відмову в
позові.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення
процесуальних дій, сприяє здійсненню
їх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У порушення ст. 10 ЦПК України, суд не.
встановив усіх фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, не врахував усіх
позовних вимог,які підлягають
вирішенню.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку та залишаючи рішення суду
першої інстанції без змін, апеляційний
суд на зазначені порушення норм
процесуального прав та уваги не
звернув, доводи апеляційної скарги
належним чином не перевірив і
помилково залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

За таких обставин, визнати ухвалені
судові рішення законними і
обґрунтованими не можна, тому вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 19 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Київської
області від 13 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І.
Євтушенко

Судді:

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко