Справа № 171/371/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"18" червня 2014 р.
м. Апостолове

Апостолівський районний суд
Дніпропетровської області у складі:

- головуючого - судді -
Марченко Н.В.,

при секретарі -
Ровній Н.А.,

за участі - позивача - ОСОБА_1, її
представника - адвоката ОСОБА_2,

- відповідача - ОСОБА_3, його
представника - адвоката ОСОБА_4,

- представника третьої особи -
ОСОБА_5,

- перекладача - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_7
про поділ майна подружжя, позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
боргу, зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_7, ОСОБА_1 про визнання договору
недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 12.02.13 року звернулася до
Апостолівського районного суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до ОСОБА_3 про поділ майна, яку
згодом 26.03.14 року уточнила і просила суд
поділи спільне сумісне з відповідачем
майно шляхом виділення відповідачеві
автомобілю Опель Вектра, 1991 року
випуску, кухонного гарнітуру, дитячого
гарнітуру, телевізору «Рубин»,
телевізору «Ассер», диван, диван
дитячий, шафи на загальну суму 41800 грн, а
їй виділити двокімнатну квартиру по
АДРЕСА_1, вартістю 146314 грн, припинивши
право відповідача на ? частку вказаної
квартири. Позов обґрунтовано тим, що
вказане майно рішенням суду визнано
об'єктом спільної з відповідачем
сумісної власності. Згоди щодо поділу
майна вони не дійшли, вказаним рухомим
майном відповідач заволодів і
користується без її згоди протягом 3
років, на придбання автомобілю та на
потреби сімї вона брала в борг гроші у
свого батька ОСОБА_7 30000 грн., які має
намір віддати самостійно, спірну
квартиру було придбано за її та її
батька гроші, з нею проживає їх з
відповідачем спільна дитина, тому
просила суд задовольнити її позовні
вимоги.

Позивач ОСОБА_7 16.04.2013 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
стягнення боргу, який обґрунтовував
тим, що в жовтні 2008 року він дав у
власність цільову безпроцентну
грошову позику 30000 грн. своїй доньці
ОСОБА_1, яка на той час перебувала у
шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 для
придбання автомобіля, в 2010 вона
повернула 15000 грн., а решту
зобов'язалась повернути після першої
вимоги, крім того 30.03.2010 року він
передав ОСОБА_1 15000 грн. для
відшкодування шкоди, завданої
злочинними діями відповідача ОСОБА_3.
Оскільки гроші були надані
відповідачці у час її перебування у
шлюбі та використані в інтересах сімї,
просив стягнути вказану суму з
відповідачів на його користь по 15000 грн.
з кожного.

Відповідач ОСОБА_3 пред'явив до ОСОБА_7
та ОСОБА_1 зустрічний позов про
визнання договору недійсним як такого,
що укладений другим з подружжя без його
згоди. Позов обґрунтовував тим, що про
укладення зазначених договорів йому
нічого не відомо, куди відповідачка
витрачала кошти йому також не відомо.
Просив на підставі ст.. 65 ч. 2 СК України
визнати укладені договори недійсними.

Ухвалою суду від 18.06.2014 року вказані
позови об'єднані у одне провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, її
представник адвокат ОСОБА_2 позов
первісний підтримали, просили суд
задовольнити позов в повному обсязі з
підстав, вказаних у позовній заяві,
позов ОСОБА_7 визнали повністю, а в
задоволенні зустрічного позову
відмовити, оскільки відсутні підстави
для визнання укладених договорів
позики недійсними.

Позивач ОСОБА_1, будучи допитаною за її
згодою по правилам допиту свідка
пояснила, що дійсно брала у жовтні 2008
року у свого батька позивача ОСОБА_7 30000
грн., які витрачені на придбання
автомобілю, дійсно брала у свого батька
гроші 15000 грн. 30.03.2010 року, частину з яких
передала відповідачу ОСОБА_3 для
відшкодування шкоди завданої
потерпілим від злочину, а частину - його
матері для тих же цілей.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_7
свій позов підтримав, просив
задовольнити з підстав, вказаних у
позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
проти задоволення позову ОСОБА_1 до
нього заперечував, оскільки вказане
майно визнано об'єктом спільної
сумісної власності, він самостійно
здійснив добудову у квартирі, а отже
його частка у спільному майні є більшою
ніж 1/2. Не згоден з вартістю рухомого
майна, названого позивачкою, оскільки
вона значно завищена і не згоден на
виділення всього рухомого майна йому.
Позов ОСОБА_7, не визнав і просив
визнати недійсними договори позики, як
укладені без його згоди.

Суд, вислухавши учасників процесу,
дослідивши докази, надані сторонами,
приходить до висновку, що позов ОСОБА_1
та ОСОБА_7 підлягають частковому
задоволенню, а в задоволенні позову
ОСОБА_3 слід відмовити з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
16.09.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 одружились,
що підтверджується свідоцтвом про
шлюб.

Від шлюбу сторони мають дитину - сина
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження.

Рішенням Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від
28.11.12 року шлюб між сторонами розірвано.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_7 про
стягнення боргу підлягають частковому
задоволенню, а в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 слід
відмовити з наступних підстав.

Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3,
ОСОБА_1 отримала гроші у борг.

А саме - у жовтні 2008 року ОСОБА_1 взяла у
борг у свого батька позивача ОСОБА_7 30000
грн., та 2010 році повернула йому 15000 грн.,
а 30.03.2010 року позивачка ОСОБА_1 взяла у
борг у ОСОБА_7 15000 грн., які на даний час
не повернула.

Дані обставини повністю визнані
ОСОБА_1, допитаної по правилам допиту
свідка, підтверджуються розписками,
долученими до матеріалів справи( а.с.92,
93).

Дані розписки складені позивачкою
ОСОБА_1, підписані нею та ОСОБА_7, що
підтверджується висновком експерта №
358-14 за результатами судової
почеркознавчої експертизи від 22.04.14
року (а.с.119-130).

Згідно ст.. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Укладені ОСОБА_1 з ОСОБА_7 договори
позики не можуть бути визнані
недійсними з підстав, вказаних у
зустрічному позові відповідачем
ОСОБА_3 оскільки, згідно ст.. 65 СК
України при укладенні договорів одним
із подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Проте дана норма стосується угод щодо
розпоряджання майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя і не може бути застосована до
угод спрямованих на отримання майна.

Тому у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_7 слід відмовити
у повному обсязі.

Отже в судовому засіданні встановлено,
що відповідачка ОСОБА_1 не повернула
кошти взяті під час перебування у шлюбі
з ОСОБА_3 у ОСОБА_7

Згідно ст.. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ст. 63 ч. 3 СК України Якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є
матірю ОСОБА_3, грошей від ОСОБА_1 вона
не отримувала. Допитана по правилам
допиту свідка ОСОБА_1 наполягала, що
передавала ОСОБА_10 гроші на
відшкодування шкоди потерпілим від
злочину.

За таких обставин, суд вважає, що
достатніх доказів того, що отримані за
договорами позики гроші ОСОБА_1
використала в інтересах сімї суду не
надано.

ОСОБА_1 позивачу ОСОБА_7 частково
повернула гроші у сумі 15 0000 грн. і не
повернула 30000 грн., а тому на підставі
ст.. 1049 ЦК України їх з ОСОБА_1 слід
стягнути, а іншій частині позовних
вимог ОСОБА_7 слід відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ майна підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від
18.03.2013 року визнано об'єктом спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 наступне майно - квартиру
АДРЕСА_1, автомобіль Опель Вектра, 1991
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, кухонний гарнітур, дитячий
гарнітур, телевізор «Рубин», телевізор
«Ассер», диван, диван дитячий, 2 шафи.

Згідно ст.. 69 СК України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Стаття 70 СК України визначає, що у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ч. 1, 2, 4, 5 ст.. 71 СК України, майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Згідно п. 22 ППВСУ № 11 від 21.12.07 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вартість
майна, що підлягає поділу, визначається
за погодженням між подружжям. А при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
вартості на час розгляду справи.

З вказаною у позовній заяві позивачки
ОСОБА_1 вартістю рухомого майна, а саме:

автомобіль Опель Вектра, 1991 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 -
30000 грн., кухонний гарнітур - 4000 грн.,
дитячий гарнітур - 1500 грн., телевізор
«Рубин» - 1000 грн., телевізор «Ассер» - 1000
грн., диван - 2500 грн., диван дитячий - 1200
грн., 2 шафи - 600 грн.,

відповідач ОСОБА_3 не погодився, будь -
яких доказів на підтвердження вартості
спірного майна позивачкою ОСОБА_1 суду
не надано, тому суд вважає, що сторони
не дійшли згоди щодо вартості
вказаного майна, а тому вони підлягають
поділу шляхом визначення ідеальних
часток подружжя у даному майні.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ
квартири підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1
станом на лютий 2014 року становить 146314
грн., що підтверджується висновком
експерта по результатам проведення
судової будівельно-технічної
експертизи № 313 від 25.02.2014 року, який є
належним допустимим доказом,
проведений з дотриманням ЦПК України
і не погодитись з яким у суду немає
підстав. Даним висновком експерта
спростовуються висновки щодо ринкової
вартості, викладені в звіті КФ «Сней»
від 10.01.13 року про оцінку квартири та в
звіті ПП «Експерт Плюс» від 19.03.13 року.

Згідно ст.. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Квартира АДРЕСА_1, яка є об'єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 придбана ними на підставі
договору купівлі-продажу від 29.11.07 року
у гр.. ОСОБА_11, ОСОБА_12, яка діяла від
свого імені та в інтересах їх
неповнолітніх дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14
за 12 865 грн., що підтверджується
договором купівлі продажу квартири
(а.с.12).

До моменту укладення зазначеного
договору ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було продано
їх квартиру що знаходиться АДРЕСА_2
ОСОБА_11, ОСОБА_12, яка діяла від свого
імені та в інтересах їх неповнолітніх
дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за 2200 грн..

Тому суд сприймає за дійсне пояснення
позивачки ОСОБА_1 про те, що в рахунок
оплати вартості спірної квартири нею
були внесені особисті грошові кошти в
сумі 2200 грн., тобто 17,1 % вартості
квартири.

Доказів надання інших особистих коштів
позивачкою при придбанні спірної
квартири суду не надано.

Враховуючи, що при придбанні спірної
квартири позивачкою ОСОБА_1 були
витрачені особисті кошти, а також те що
з нею проживає їх спільна дитина, на
підставі ст.. 70 СК України, суд вважає
можливим відступити від засад рівності
часток подружжя та визнати за
позивачкою ОСОБА_1 право власності на 2/3
частики квартири АДРЕСА_1, а за
відповідачем ОСОБА_3 - право власності
на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги про припинення права
ОСОБА_3 права на частку з підстав
визначених ст.. 71 СК України та ст.. 365 ЦК
України задоволенню не підлягають,
оскільки відповідач ОСОБА_3 на
припинення права на частку не згоден,
та крім того позивачкою ОСОБА_1 не
надано доказів, що виділення частки в
натурі є неможливим, що дана частка є
незначною, крім того, не надано доказів
на підтвердження тієї обставини, що
відповідач ОСОБА_3 забезпечений іншим
житлом, а отже відсутні підстави
вважати, що йому не буде завдано
істотної шкоди його інтересам, зокрема
права на житло.

На підставі викладеного позовні вимоги
ОСОБА_1 про поділ майна підлягають
частковому задоволенню.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213,214,215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа
ОСОБА_7 про поділ майна подружжя -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3
частки у спільній сумісній власності
подружжя - квартири за адресою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3
частки у спільній сумісній власності
подружжя - квартири за адресою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на
1/2 частку у спільній сумісній
власності подружжя:

- автомобілі Опель Вектра, 1991 року
випуску,

- кухонному гарнітурі,

- дитячому гарнітурі, телевізорі
«Рубин»,

- телевізорі «Ассер», диван, диван
дитячий, шафи.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частку у спільній сумісній власності
подружжя:

- автомобілі Опель Вектра, 1991 року
випуску,

- кухонному гарнітурі,

- дитячому гарнітурі, телевізорі
«Рубин»,

телевізорі «Ассер», диван, диван
дитячий, шафи.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
стягнення боргу - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 30000
грн.

В іншій частині позову ОСОБА_7 -
відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_7,
ОСОБА_1 про визнання договору
недійсним.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:Н. В. Марченко