Дата документу 17.06.2014
Справа № 501/1623/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2014 року Іллічівській міській
суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Петрюченко М.І.

при секретарі - Ковтонюк Г.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представників - позивачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Іллічівського
міського суду Одеської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка
діє в інтересах свого сина ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ОСОБА_2, яка діє в
інтересах свого сина ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про вселення, стверджуючи, що
вони є співвласниками квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Після
смерті ОСОБА_8, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4
року у вищевказаній квартирі
залишилася проживати його подруга
ОСОБА_4

Позивачі вказують, що ОСОБА_4 не пускає
проживати їх в квартиру, не надає
ключів від квартири, мотивуючи тим, що
вони (позивачі) нібито-то не мають право
мешкати в квартирі та не заслуговують
даного права.

У зв'язку з цим позивачі звернулися до
суду з даним позовом та просять суд
вселити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 в
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_4 не
перешкоджати ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 у
виконанні ними прав та обов'язків
співвласників квартири, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні ОСОБА_2, яка діє в
інтересах свого сина ОСОБА_6, ОСОБА_7,
позивач ОСОБА_1 та їх представник
ОСОБА_3 позов підтримали в повному
обсязі, просили суд його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_5 заперечили проти задоволення
позову в повному обсязі, просили суд
відмовити у його задоволенні,
мотивуючи тим, що вона не перешкоджає
їм користуватися квартирою та
пропонувала їм вирішити спір мирним
шляхом продажу спірного майна та
розподілу грошових коштів відповідно
до часток кожного. Також відповідачка
та її представник зазначили, що
вказаний позов не обґрунтований,
оскільки позивачі, звертаючись з
вимогами про вселення, не порушують
питання про встановлення порядку
користування спірним майном (які саме
приміщення в спірному будинку
припадають на частку кожного і можуть
бути надані у користування) і виконання
такого рішення не відновить прав
позивачів.

Заслухавши присутніх сторін по справі,
вивчивши матеріали цивільної справи
суд приходить до висновку про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі з
наступних підстав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.2 Постанови від 18 грудня 2009
року №14 «Про судове рішення у
цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
згідно копії листа бюро технічної
інвентаризації №1045 від 16.12.2013 року,
ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4
є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в
наступних частках: ОСОБА_1 - 1/6, ОСОБА_6 -
1/12, ОСОБА_7 - 1/12, ОСОБА_8 - 1/6 та 1/4, ОСОБА_4 -
1/4 (а.с.27-28). Квартира складається з 2-х
кімнат, загальна площа - 43,6 кв.м.,
житлова площа - 28,4 кв.м. (а.с.24).

ОСОБА_1 належить також квартира на
території Іллічівської міської ради за
адресою: АДРЕСА_3 (а.с.83-85) та ОСОБА_7
належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_4
(а.с.97).

Відповідно до копії свідоцтва про
смерть (а.с.19), ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4
року.

Встановлено судом та не заперечується
сторонами, що позивачі: ОСОБА_6
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 06
лютого 2004 року, ОСОБА_1 зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_3 з 22 лютого 2005 року.
Вказане також підтверджується копіями
паспортів (а.с.12-13, 21-22). Позивач ОСОБА_7
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 07
серпня 2009 року (а.с.15-16). Також в судовому
засіданні встановлено, що позивачі не
проживають за адресою: АДРЕСА_1. Вказане
підтверджується копією акту від 18.02.2013
року, складеного мешканцями будинку по
АДРЕСА_1 (а.с.47).

Відповідачка ОСОБА_4, після укладення 11
липня 2009 року шлюбу з ОСОБА_8,
зареєстрована та проживає за адресою:
АДРЕСА_1 з 17 липня 2009 року (а.с.46).

Отже, сторони по справі не проживали у
спірній квартирі разом та порядок
користування вказаним приміщенням між
ними не склався.

Згідно з п.3 ч.2 ст.16 ЦК України,
способами судового захисту цивільних
прав та інтересів є, зокрема,
припинення дії, яка порушує право.

Тож, щоб право особи у цей спосіб
підлягало захисту судом, особа має
довести наявність у неї такого права, а
також, має бути підтверджено наявність
дії, яка порушує це право. Крім того,
певні обставини повинні відповідно до
процесуального законодавства
доказуватись належними доказами.

Відповідно до ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст.58 ЦПК України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Частиною 2 ст.59 ЦПК України зазначено,
що обставини справи, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачі звернулися з вимогами про
вселення, оскільки незадоволені
відсутністю можливості користуватися
спірною квартирою, що перебувають у
користуванні ОСОБА_4 Таким чином,
фактично предметом спору є право
користування спірною квартирою, а не
перешкоджання у вселенні до неї.

Суд звертає свою увагу на те, що
позивачі не надали до суду жодного
належного доказу, який би підтвердив
факт створення відповідачкою будь -
яких перешкод позивачам у вселенні в
належні їм на праві власності частки
спірної квартири, та позбавленні в
користуванні в добровільному порядку.

Матеріали справи не містить жодного
звернення позивачів до правоохоронних
органів стосовно незаконного
позбавлення їх права власності,
недопущення їх в спірне приміщення,
зміну замків та інші посилання на інші
незаконні дії відповідача. Також
відсутні факти реагування відповідних
органів при наявності таких звернень.

Отже, виходячи з матеріалів справи
вбачається, що відповідачі проживали
окремо та доказів неможливості
проживання у спірній квартирі з
поважних причин та намагання їх
вселитися у спірну квартиру не надали.

Посилання позивачів на телеграму на
ім'я ОСОБА_4 щодо надання ключів від
квартири для їх вселення із вказанням
останній не чинити їм перешкоди у
користуванні квартирою (а.с.29-30), як
доказ факту створення перешкод ОСОБА_4,
суд не приймає до уваги, оскільки
вказана телеграма не була доставлена
відповідачці та не є належним доказом
створення відповідачкою перешкод
іншим співвласникам у вселенні у
спірну квартиру та користуванні нею.

Відповідно до ст.155 Житлового Кодексу
Української РСР, жилі будинки
(квартири), що є у приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Згідно ст.321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Отже, обмежившись задоволенням вимог
про вселення і виконання такого
рішення не відновить прав позивачів,
оскільки певне приміщення для вселення
позивачів не визначене.

Крім того, задоволення вимог у такий
спосіб порушує права відповідача,
оскільки позивачі мають право на
користування лише певною частиною
майна, а обраний спосіб захисту прав не
відповідає виниклим правовідносинам.

Сторони є учасниками спільної
часткової власності, кожен із яких
відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Як вбачається з матеріалів справи,
частки у праві власності, належні
кожному співвласнику, в натурі не
виділені, за позивачами визнано право
власності лише на частки квартири,
порядок користування якою не
визначений, так само як і не визначенні
конкретні приміщення, що припадають на
їх частку в спільному майні, відтак без
з'ясування цих обставин рішення суду не
буде відповідати принципу того, що
кожне рішення має бути виконаним.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні
позову з огляду на викладені обставини.

Відмова у задоволенні вимог про
вселення не позбавляє позивачів права
на звернення до суду із вимогами про
захист права власності шляхом надання
у користування приміщень, що складають
реальну частку, належного їм майна.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.57-60, 212-215 ЦПК України, ст.155 ЖК
Української РСР, ст.ст.321, 391 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє в
інтересах свого сина ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_1 в квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
зобов'язання ОСОБА_4 не перешкоджати
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 у виконанні ними
прав та обов'язків співвласників
квартири, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня оголошення
рішення або отримання його копії.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області
М.І.Петрюченко