КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА МАКІЇВКИ
Провадження № 2/268/879/14 Справа №
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
м. Макіївка

Суддя Кіровського районного суду міста
Макіївки Донецької області Єжов В.А.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_2, який
діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3,
до Держави Україна,
Центрально-Міського районного суду
міста Макіївки Донецької області,
третя особа: суддя Центрально-Міського
районного суду міста Макіївки
Донецької області Єрьомін Дмитро
Олександрович, про визнання
незаконними та протиправними дій щодо
належного здійснення правосуддя,
зобов'язання вчинити певні дії та
відшкодування державою моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2014 року ОСОБА_2, який діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_3, в
порядку цивільно-процесуального
законодавства для встановлення
підсудності звернувся до Апеляційного
суду Донецької області із позовом до
Держави Україна, Центрально-Міського
районного суду міста Макіївки
Донецької області, третя особа: суддя
Центрально-Міського районного суду
міста Макіївки Донецької області
Єрьомін Дмитро Олександрович, про
визнання незаконними та протиправними
дій щодо належного здійснення
правосуддя, зобов'язання вчинити певні
дії та відшкодування державою
моральної шкоди, мотивуючи вимоги
порушенням суддею в своїй професійній
службовій діяльності норм Конституції
і Законів України та положень
Європейської Конвенції про захист прав
людини та основних свобод, присяги та
обов'язків судді, чим підриває
авторитет правосуддя України та такими
діями спричинив йому моральну шкоду,
компенсацію якої він оцінює у розмірі
5000 грн.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 15 травня 2014 року позовну
заяву ОСОБА_2, який діє за довіреністю в
інтересах ОСОБА_3, надіслано для
розгляду за підсудністю до Кіровського
районного суду м. Макіївки Донецької
області.

Частиною 1 статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України
закріплено право кожної особи в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту заявлених ОСОБА_2, який діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_3,
позовних вимог убачається, що ним по
суті оскаржуються дії носія судової
влади України - судді
Центрально-Міського району м. Макіївки
Донецької області Єрьоміна Д.О.,
вчинені ним під час розгляду цивільної
справи під його головуванням за
скаргою ОСОБА_3 на дії відділу
державної виконавчої служби
Центрально-Міського відділу Державної
виконавчої служби Макіївського
міського управління юстиції в
Донецькій області щодо винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження. На розсуд представника
позивача, неправомірні дії судді
Єрьоміна Д.О. при здійсненні ним
правосуддя полягають у порушенні норм
діючого цивільного процесуального
законодавства, зокрема в частині
забезпечення права позивача на
інформацію про час і місце розгляду
своєї справи; порушенні права позивача,
як сторони цивільного провадження на
його особисту участь під час розгляду
справи, що є недопустимим для
всебічного, повного та об'єктивного
з'ясування всіх обставин у справі;
порушення встановлених строків
розгляду цивільних справ та
дослідження доказів. На його думку,
суддя Єрьомін Д.О. під час розгляду
зазначеної цивільної справи мав на
меті приховати неправомірні дії
посадових осіб іншого органу державної
влади, а саме державної виконавчої
служби. Крім того, позивач вказує на
порушення, допущені працівниками
апарату Центрально-Міського районного
суду м. Макіївки, зокрема на
несвоєчасне та у порушення
встановленого законом порядку
отримання сторонами копій
процесуальних документів (ухвали суду
за результатами розгляду скарги);
порушення порядку перерозподілу
судових справ між суддями та належного
оформлення судових справ в порядку,
передбаченому положеннями Інструкції
з діловодства у місцевих загальних
судах, Апеляційних судах областей,
Апеляційних судах міст Києва та
Севастополя, Апеляційному суді
Автономної республіки Крим та Вищому
спеціалізованому суді України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ. Зазначає, що такими
неправомірними діями його довірителю
ОСОБА_3 спричинено моральну шкоду,
розмір якої він оцінює в 5000 грн. та
просить стягнути з Держави Україна.

Відповідно до статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства. Законом
може бути передбачено розгляд інших
справ за правилами цивільного
судочинства. Суди розглядають справи,
визначені у частині першій цієї статті,
в порядку позовного, наказного та
окремого провадження.

Судова влада в Україні, як визначено в
частині 1 статті 1 Закону України від 7
липня 2010року № 2453-VI«Про судоустрій і
статус суддів», відповідно до
конституційних засад поділу влади
здійснюється незалежними та
безсторонніми судами, утвореними
згідно із законом. Судову владу
реалізовують професійні судді та, у
визначених законом випадках, народні
засідателі і присяжні шляхом
здійснення правосуддя в рамках
відповідних судових процедур. Згідно
до положень частини 1 статті 24 цього
Закону голова місцевого суду: 3)
контролює ефективність діяльності
апарату суду, вносить керівникові
територіального управління Державної
судової адміністрації України подання
про призначення на посаду керівника
апарату суду, заступника керівника
апарату суду та про звільнення їх з
посад, а також про застосування до
керівника апарату суду, його
заступника заохочення або накладення
дисциплінарного стягнення відповідно
до законодавства. Голова місцевого
суду з питань, що належать до його
адміністративних повноважень, видає
накази і розпорядження.

Відповідальність за стан та
організаційне забезпечення
діловодства в суді відповідно до
пункту 1.6 Інструкції з діловодства у
місцевих загальних судах, Апеляційних
судах областей, Апеляційних судах міст
Києва та Севастополя, Апеляційному
суді Автономної республіки Крим та
Вищому спеціалізованому суді України
(затверджена наказом Державної судової
адміністрації України 17.12.2013 № 173)
покладається на керівника апарату
суду, а в разі його відсутності - на
заступника керівника апарату суду, або
особу, яка виконує його зобов'язання.

Аналіз наведених норм законодавства, в
частині заявлених позовних вимог як
предмета спору, свідчить про те, що між
позивачем та відповідачем виникли
правовідносини з приводу реалізації
головою районного суду своїх
повноважень щодо організаційного
керівництва діяльністю суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб , інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

У пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України
справу адміністративної юрисдикції -
(далі - адміністративна справа)
визначено, як переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень

Суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування ,їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень ( п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС).

Враховуючи викладене, вважаю, що
зазначений спір між фізичною особою -
ОСОБА_3 та працівниками апарату
Центрально-Міського районного суду м.
Макіївки у частині позовних вимог є
публічно-правовим, оскільки виник за
участю посадових осіб суб'єкта владних
повноважень - органу державної влади,
які реалізовували у спірних
правовідносинах надані чинним
законодавством певні владні
управлінські функції щодо
забезпечення організаційного
керівництва діяльністю суду та
здійснення контролю за виконання
службових обов'язків працівників
апарату суду, які безпосередньо не
пов'язані зі здійсненням правосуддя.
Відтак зазначені позовні вимоги до
такого суб'єкта належать до розгляду в
порядку адміністративного судочинства
і відповідно до частини 1 статті 4 КАС
України відносяться до компетенції
спеціалізованого Донецького окружного
адміністративного суду.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_3
убачається, що предметом його
звернення до суду першої інстанції, які
сформульовані в іншій частині позовних
вимог, є дії судді Єрьоміна Д.О. при
здійсненні правосуддя при розгляді
конкретної цивільної справи стосовно
позивача та прийняття по цій справі
незаконного, на його думку, судового
рішення.

Статтями 126 і 129 Конституції України
встановлено, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні й підкоряються
лише закону і вплив на них у будь-який
спосіб забороняється. Однією з
основних конституційних засад
судочинства є забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно із зазначеними положеннями
Конституції України рішення суду і
відповідно до них дії або
бездіяльність суддів у питаннях
здійснення правосуддя (пов'язаних із
прийняттям заяви, порушенням справи, її
підготовкою та розглядом у судових
інстанціях) можуть оскаржуватись у
встановленому законом і чинному в
даний час апеляційному і касаційному
порядку до суду вищої інстанції, а не
шляхом звернень до суду першої
інстанції, що є порушенням принципу
незалежності суддів і недопущення
впливу на них.

Пленум Верховного Суду України у
пункті 10 постанови від 13 червня 2007 р. № 8
«Про незалежність судової влади»
роз'яснив, що відповідно до частини
п'ятої статті 124 Конституції України
судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України і
тому вважаються законними, доки вони не
скасовані в апеляційному чи
касаційному порядку або не переглянуті
компетентним судом в іншому порядку,
визначеному процесуальним законом, в
межах провадження справи, в якій вони
ухвалені. Виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Рішення суду оскаржуються в порядку,
визначеному ст. 129 Конституції України
і законодавством про судочинство.

Таким чином, законність процесуальних
актів і дій (бездіяльності) суду (судді),
вчинених при розгляді конкретної
справи, не може перевірятися за межами
передбаченого законом процесуального
контролю.

Правосуддя в Україні регулюється
конституційними нормами окремо від
діяльності інших органів державної
влади. Відповідно до положень статті 62
Конституції України і роз'яснень,
викладених у п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 1 листопада
1996 р. № 9 «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя»,
матеріальна та моральна шкода,
заподіяна при здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою безпідставно
засудженій особі в разі скасування
вироку як неправосудного.

Таким чином, зазначеними положеннями
Конституції України визначено, що
рішення суду і відповідно до цього дії
або бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов'язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватись
у порядку, передбаченому
процесуальними законами, а не шляхом
оскарження їх дій (чи відшкодування
моральної шкоди одночасно з
оскарженням таких дій) до іншого суду,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності судів і заборону
втручання у вирішення справи належним
судом.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних
принципів незалежності судових
органів, схвалених резолюціями 40/32 та
40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29
листопада та 13 грудня 1985 року,
незалежність судових органів
гарантується державою та
закріплюється у Конституції або
законах країни. Усі державні та інші
установи зобов'язані шанувати
незалежність судових органів та
дотримуватися її. Судові органи
вирішують передані їм справи
безсторонньо, на основі фактів та
відповідно до закону, без будь-яких
обмежень, неправомірного впливу,
спонукань, тиску, погроз або прямого чи
непрямого втручання з будь-якого боку і
хоч би з яких причин.

Положеннями статті 9 Конституції
України передбачено, що чинні
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Законом України від 17 липня 1997 року N
475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»
Україна повністю визнала на своїй
території дію зазначеної конвенції.

Як зазначено у статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, метою забезпечення
незалежності судової влади є
гарантування кожній особі
основоположного права на розгляд
справи справедливим судом лише на
законній підставі та без будь-якого
стороннього впливу.

Незалежність судової влади є головною
умовою забезпечення верховенства
права, ефективного захисту прав та
свобод людини і громадянина, юридичних
осіб, інтересів суспільства і держави.

У зв'язку із викладеним розгляд судом
позовних вимог, незалежно від їх
викладення та змісту, предметом яких є,
по суті, оскарження процесуальних дій
судді (суду), пов'язаних із розглядом
справи (від стадії відкриття
провадження у справі до розгляду по
суті, перегляду судових рішень у
передбачених процесуальним законом
порядках і їх виконання), нормами ЦПК
України чи іншими законами України не
передбачено.

Тобто, на спірні правовідносини не
поширюється юрисдикція судів на
розгляд заявлених позивачем вимог в
порядку цивільного судочинства,
оскільки чинним законодавством
України не передбачено право особи на
відшкодування за рахунок держави
шкоди, завданої внаслідок вчинення
процесуальних дій, у зв'язку з
розглядом справи та при ухваленні
судових рішень у справах цивільної,
адміністративної юрисдикції.

З огляду на наведене приходжу до
висновку, що дана позовна заява ОСОБА_3,
від імені та в інтересах якого діє його
представник на підставі нотаріально
посвідченої довіреності ОСОБА_2 до
Держави Україна, Центрально-Міського
районного суду міста Макіївки
Донецької області, третя особа: суддя
Центрально-Міського районного суду
міста Макіївки Донецької області
Єрьомін Дмитро Олександрович про
визнання незаконними та протиправними
дій щодо належного здійснення
правосуддя, зобов'язання вчинити певні
дії та відшкодування державою
моральної шкоди не підлягає розгляду у
суді в порядку цивільного судочинства.

Крім цього, на рівні національного
законодавства згадані принципи
закріплені зокрема у ст. 6 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів». Так, відповідно до частини 3
згаданої статті, втручання у
здійснення правосуддя, вплив на суд або
суддів у будь-який спосіб, неповага до
суду чи суддів, збирання, зберігання,
використання і поширення інформації
усно, письмово або в інший спосіб з
метою завдання шкоди авторитету суддів
чи впливу на безсторонність суду
забороняється і тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Скарги на дії чи бездіяльність суддів
при розгляді ними судових справ у
порядку і передбачених законом
випадках розглядаються також органами
і посадовими особами, які мають право
ініціювати питання про дисциплінарну
відповідальність суддів (ст. 84 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів»), суб'єктами звернення щодо
подання про звільнення суддів за
порушення присяги та суб'єктом
внесення таких подань (ст. 30 Закону
України «Про Вищу раду юстиції») та
органами, що здійснюють дисциплінарне
провадження щодо суддів (ст. 85 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів»).

Як передбачено у частині другій статті
122 Цивільного процесуального кодексу
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо: 1) заява не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

На підставі вищенаведеного, керуючись
статтями 122, 293, 294 Цивільного
процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2, який діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_3, до
Держави Україна, Центрально-Міського
районного суду міста Макіївки
Донецької області, третя особа: суддя
Центрально-Міського районного суду
міста Макіївки Донецької області
Єрьомін Дмитро Олександрович, про
визнання незаконними та протиправними
дій щодо належного здійснення
правосуддя, зобов'язання вчинити певні
дії та відшкодування державою
моральної шкоди у розмірі 5000 грн. -
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана Апеляційному суду
Донецької області через Кіровський
районний суд м. Макіївки протягом п'яти
днів з дня її проголошення, а особою,
без участі якої постановлена ухвала -
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя:
В.А. Єжов