Справа № 363/1024/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Підкурганного
В.В.

при секретарі Подшибякіній
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вишгороді
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Вишгородська державна нотаріальна
контора про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року позивач звернулася до
суду із позовом у якому просила визнати
за нею право власності на 1/3 частину
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, які
складаються: коридор, площею 8,9 кв.м.;
кухня, площею 4,3 кв.м; жила кімната,
площею 9,6 кв.м., жила кімната, площею 8,1
кв.м.; два сарая «Б,В», погріб «під Б»,
убиральня «Г», літній душ «Е», два
навіси «Ж,З», тротуар «І», огорожа « 1-5»,
що знаходиться в АДРЕСА_1

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 19
жовтня 1991 року було укладено договір
дарування № 11-1320. Відповідно до даного
договору ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4
частину жилого будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
знаходиться в АДРЕСА_1 При підрахунку
квадратних метрів згідно договору
дарування встановлено, що ОСОБА_4
згідно договору дарування належить 1/3
частини домоволодіння.

Крім того, 10 березня 2000 року ОСОБА_3
згідно договору дарування подарувала
ОСОБА_2 ? частини жилого будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель, а саме: два сарая «Б,В», погріб
«під Б», уборна «Г», огорожа «№ 1-4», душ
«Е», площадка «І», що знаходиться в
АДРЕСА_1 Самовільно побудовані
надвірні будівлі не включено,
знаходяться у співвласника.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, після його
смерті відкрилася спадщина на належне
йому майно.

4 червня 2007 року ОСОБА_1 отримала
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на частину житлового будинку
з відповідною частиною надвірних
будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1

Позивач зазначає, що вони з ОСОБА_4
володіли та користувалися 1/3 частиною
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель з 1991 року,
покращували його, ремонтували,
добудовували нові споруди. Однак,
відповідачка не визнає її законних
прав на дане майно та чинить перешкоди
у користуванні ним.

У судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали та
просили про його задоволення.

Відповідач та його представник в свою
чергу заперечували щодо заявлених
позовних вимог вважаючи їх
безпідставними.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд дійшов наступного.

Так, судом встановлено, що відповідно
до договору дарування від 19 жовтня 1991
року, посвідченого державним
нотаріусом Вишгородської державної
нотаріальної контори Голуб Л.А., ОСОБА_3
подарувала ОСОБА_4 ? частину жилого
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель, що знаходиться в
АДРЕСА_1

Згідно даного договору у користування
ОСОБА_4 переходять: коридор зазначений
у плані « 2-1», площею 8,9 кв.м.; кухня - «
2-2», площею 4,3 кв.м; жила кімната - « 2-3»,
площею 9,6 кв.м., жила кімната - « 2-4»,
площею 8,1 кв.м.; , що становить ? частину
жилого будинку (а.с. 4-5).

Також, згідно договору дарування,
укладеного 10 березня 2000 року ОСОБА_3
подарувала ОСОБА_2 ? частини житлового
будинку з відповідними частинами
надвірних будівель, а саме: два сарая
«Б,В», погріб «під Б», уборна «Г»,
огорожа «№ 1-4», душ «Е», площадка «І», що
знаходиться в АДРЕСА_1 Самовільно
побудовані надвірні будівлі не
включено, знаходяться у співвласника
(а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 4 червня 2007
року, виданого державним нотаріусом
Вишгородської районної державної
нотаріальної контори, ОСОБА_1 є
власником ? частини житлового будинку з
відповідними частинами надвірних
будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1

Згідно даного свідоцтва житловий
будинок з брусу, цегли, житловою площею
54,6 кв.м., загальною - 89,8 кв.м., 48 % зносу, а
також надвірні будівлі: два сарая «Б,В»,
погріб «під Б», убиральня «Г», літній
душ «Е», два навіси «Ж,З», тротуар «І»,
огорожа «№ 1-5» (а.с. 7).

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 4 березня 2013
року, яке набрало законної сили,
виділено у власність ОСОБА_2 в натурі 3/4
частини житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами АДРЕСА_1, згідно
першого варіанту судової
будівельно-технічної експертизи №
11117/11/10971/12-43 від 30 листопада 2012 року.
Крім того, виділено 3/4 частини
житлового будинку ОСОБА_2 по вул.
АДРЕСА_1 (а.с. 20-26).

Згідно довідки - Форми № 3 від 30 квітня
2014 року № 512/02-24, виданої Виконавчим
комітетом Димерської селищної ради,
будинок АДРЕСА_1 належить ? ОСОБА_2, ?
ОСОБА_1 (а.с. 44).

Згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно від 12 березня 2010 року
№ 25547503 ОСОБА_1 є власником ? частини
житлового будинку АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право на спадщину, а
ОСОБА_2 є власником ? частин даного
будинку на підставі договору дарування
(а.с. 44-А - 45).

З огляду на встановлені обставини
судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України,
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до частин 3,4 статті 334 ЦК
України право власності на майно за
договором, який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачка є власником ? частини
спірного будинку у АДРЕСА_1 на підставі
нотаріально посвідченого, чинного на
час розгляду справи в суді договору
дарування від 19 жовтня 1991 року, про що
засвідчено витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 12
березня 2010 року № 25547503.

В свою чергу, відповідачка ОСОБА_2
згідно договору дарування від 10
березня 2000 року стала власником ?
частини того ж житлового будинку.

Позивачка та її представник вважали, що
позов підлягає задоволенню на підставі
статті 392 ЦК України, відповідно до якої
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Однак, в супереч вимогам статті 60 ЦПК
України, позивачкою та її
представником не надано належних, які б
свідчили про наявність у суду підстав
для застосування зазначеної норми
закону.

Більше того, з огляду на зміст позовних
вимог громадянка ОСОБА_1 ставить у суді
питання про збільшення розміру права
власності у будинку у АДРЕСА_1,
ігноруючи при тому визначений у
встановленому законом порядку
розподіл часток спірного майна без
належного правового обґрунтування
предмету та підстав її позову.

Так само відсутні будь-які докази, які б
свідчили про невірний розрахунок
часток між співвласниками будинку при
нотаріальному посвідчені правочинів,
предметом яких був спірний будинок.

Тому, суд приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - Вишгородська державна
нотаріальна контора про визнання права
власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя