Справа № 461/819/13
Головуючий у 1 інстанції: Городецька
Провадження № 22-ц/783/3980/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Галицького
районного суду м. Львова від 26
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державного
територіально-галузевого об»єднання
«Львівська залізниця» про відміну
наказу №78 від 01.04.2002 року про
відсторонення від роботи, стягнення
середньої заробітної плати, видачу
трудової книжки -

В С Т А Н О
В И Л А:

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернуся в суд з
указаним позовом до відповідача та
просив відмінити наказ №78 від 01.04.2002
року з підстав його недійсності та
стягнути з відповідача середню
заробітну плату починаючи з 01.04.2002 року
по час розгляду справи в суді,
зобов'язати відповідача видати трудову
книжку.

Оскаржуваною ухвалою Галицького
районного суду м. Львова від 26
листопада 2013 року відмовлено у
відкритті провадження з підстав
передбачених п.2 ч.2 ст. 122 ЦПК України.

Не погоджуючись з даною ухвалою
представник позивача оскаржив її в
апеляційному порядку. Просить ухвалу
скасувати і передати питання на новий
розгляд для вирішення питання
відкриття провадження у справі.
Мотивує тим, що матеріалами справи не
встановлено, що рішення суду від 2
грудня 2002 року ухвалене по тим же
позовним вимогам та з тих самих
підстав, як і вирішені вимоги ОСОБА_2 до
ДТГО «Львівська залізниця» про відміну
наказу №78 від 01.04.2002 року про
відсторонення від роботи та стягнення
середнього заробітку.

В судове засідання учасники не
з»явились. Належним чином сторони
повідомлені про розгляд справи за
апеляційною скаргою, про що до справи
долучено розписки про отримання
судових повісток 28-29.05.2014 року . Про
причини неявки не повідомили.

Враховуючи дані про належне їх
повідомлення про розгляд справи за
апеляційною скаргою, колегія суддів
вважає можливим продовження розгляду
справи у їх відсутності, що відповідає
вимогам ч.2 ст. 305 ЦПК України .

У відповідності до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК
України - фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суддя виходив з положень п. 2
ч.2 ст. 122 ЦПК України відповідно до яких
- суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо є таке, що
набрало законної сили рішення чи
ухвала суду про закриття провадження у
справі у зв'язку з відмовою позивача
від позову або укладенням мирової
угоди сторін у спорі між тими самими
сторонами, про той самий предмет із тих
самих підстав. Відмова від позову не
позбавляє другу сторону права
пред'явити такий самий позов до особи,
яка відмовилася від позову.

Згідно з ч.2 ст. 223 ЦПК України після
набрання рішенням суду законної сили
сторони та треті особи із самостійними
вимогами, а також їх правонаступники не
можуть знову заявляти в суді ту саму
позовну вимогу з тих самих підстав, а
також оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини.

З системного аналізу вказаних норм
права вбачається, що відмова у
відкритті провадження може мати місце
лише за умови, що рішення, яке набрало
законної сили, є тотожним до позову,
який розглядається, тобто збігаються
сторони, предмет і підстави позовів.
Нетотожність хоча б одного елемента не
перешкоджає заінтересованим особам
звернутися до суду з позовом і не дає
суду підстав відмовляти у відкритті
провадження. При цьому питання про
тотожність треба вирішувати не лише за
загальними ознаками предмета позову,
але за його конкретним змістом.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема із ухвали Верховного Суду
України від 13 вересня 2006 року, ОСОБА_2 у
2002 році звертався до
Івано-Франківського міського суду з
позовом до Локомотивного депо
«Коломия» Львівської держаної
залізниці та Львівської державної
залізниці, в якому просив визнати
незаконним наказ начальника
локомотивного депо «Коломия»
Львівської державної залізниці від 1
квітня 2002 року №78 про відсторонення
його від роботи машиніста тепловоза,
стягнути середній заробіток та
відшкодувати заподіяну йому моральну
шкоду, посилаючись на те, що після того,
як не склав іспит з охорони праці,
вищевказаним наказом його було
відсторонено від роботи без збереження
заробітної плати. Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 2
грудня 2002 року ОСОБА_2 у позові
відмовлено. Вказаною ухвалою
Верховного суду України рішення від 2
грудня 2002 року залишено без змін.

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Галицького районного суду м. Львова з
позовом до Державного територіально
галузевого об»єднання «Львівська
залізниця» про відміну того ж наказу
№78 від 01.04.2002 року як незаконного та
просив стягнути з відповідача середній
заробіток з 01.04.2002 року по час розгляду
справи та про видачу трудової книжки.

Висновки суду на стадії вирішення
питання відкриття провадження у справі
про наявність рішення суду, яке набрало
законної сили у спорі між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав - на думку колегії є
передчасними.

У матеріалах справи відсутня
копія судового рішення від 2 грудня 2002
року Івано-Франківського міського
суду, на яке послався суд, а наявна лише
копія ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 13 вересня 2006 року про
залишення без змін такого рішення.

У переліку додатків до позовної заяви
позивача відсутні дані про долучення
до позову копії цього рішення.

Із змісту Ухвали від 13.09.2006 року
Верховного Суду України , вбачається ,
що касаційною інстанцією
переглядалось рішення
Івано-Франківського апеляційного суду
від 8 липня 2005 року, яке скасоване із
залишенням без змін рішення
Івано-Франківського міського суду від
2 грудня 2002 року у справі за позовом
ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу
начальника депо « Коломия» Львівської
державної залізниці від 1 квітня 2002
року № 78 про відсторонення від роботи ,
стягнення середнього заробітку за час
відсторонення від роботи та
відшкодування моральної шкоди.

Позов заявлений позивачем у червні 2012
року про визнання незаконним того ж
наказу. За відсутності вказаного вище
рішення суду - висновок про вирішення
вимоги про визнання незаконним наказу
з тих самих підстав - є необгрунтованим.
Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення середнього заробітку за
інший період, а саме з часу винесення
оспорюваного наказу по час ухвалення
рішення суду та заявлено вимогу про
видачу трудової книжки і даних про
вирішення судом такої вимоги у справі
немає.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з доводами апелянта, що
матеріалами справи не встановлено, що
рішення суду від 2 грудня 2002 року
ухвалене з тих самих підстав, з яких
подано позов ОСОБА_2 до ДТГО «Львівська
залізниця» про відміну наказу №78 від
01.04.2002 року про відсторонення від
роботи та стягнення середнього
заробітку. Даних про вирішення спору з
приводу виплати заробітку в цілому за
період зазначений у позові немає, як і
відсутні дані про вирішення спору щодо
видачі трудової книжки позивачу .

Тому висновки суду на стадії відкриття
провадження у справі про вирішення
аналогічного спору є передчасними. У
випадку встановлення таких обставин у
подальшому, суд вправі застосувати
передбачені п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України
наслідки.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення, ухвала суду
постановлена при неповному з»ясуванні
судом обставин, що мають значення для
справи.

Керуючись ст.303, 304,п.1 ч.1 ст. 311 , п.2 ч.1
ст. 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 26 листопада 2013 року
скасувати і направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції зі стадії відкриття
провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді