Номер провадження 22-ц/775/4559/2014
Головуючий у 1 інстанції Тарасенко С.Б.
Доповідач Корчиста О.І.
16 травня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів: Хейло
Я.В., Корчистої О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 28
березня 2014 року по цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області про встановлення
факту проживання однією сім'єю та факту
знаходження на утриманні,
У жовтні 2014 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області (далі Фонд) про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та факту знаходження на
утриманні, посилаючись на те, що з 1989
року він був зареєстрований та
проживав в будинку АДРЕСА_1 разом із
дружиною, його дітьми та його батьком
ОСОБА_2. Також, вказує, що 12 березня 2004
року його було звільнено з роботи, в
період з 26 березня 2004 року по 25 жовтня
2004 року він перебував на обліку у
Горлівському міському центрі
зайнятості як безробітний. З 25 жовтня
2004 року його визнано інвалідом ІІІ
групи за загальним захворюванням, у
зв'язку з чим, він не міг працювати та
стверджує, що з того часу він перебував
на утриманні його батька ОСОБА_2. Крім
цього вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року його
батько помер. Просив встановити факт
проживання однією сім'єю його з батьком
з 2004 року по день смерті батька та
встановити факт перебування на
Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 28 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 до Фонду про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та факту знаходження на
утриманні, задоволені: встановлено
факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, з
2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року;
встановлено факт перебування позивача
на утриманні його батька.

В апеляційній скарзі Фонд
зазначаючи, що рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 28
березня 2014 року ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також, є необґрунтованим та
таким, що не відповідає обставинам
справи, просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що
оскільки розмір пенсії ОСОБА_1
перевищує прожитковий мінімум та
пенсія становить основне і постійне
джерело для його існування, то за таких
обставин посилання позивача про
знаходження його на утриманні батька
ОСОБА_2 є безпідставними.

Також вказує, що ОСОБА_1 на час
смерті батька реалізував своє право на
створення власної сім`ї, у нього є
дружина і діти, а відтак, на думку
апелянта, позивач не міг знаходиться на
утриманні батька.

Також зазначає, що у своїй
позовній заяві ОСОБА_1 ставить питання
про встановлення факту його
перебування на утриманні померлого
батька ОСОБА_2, а отже у відповідності
до положення Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» № 6
від 27 березня 1992 року, позивач повинен
був зазначити у позовній заяві які саме
виплати він повинен отримувати та в
якому розмірі.

В судовому засіданні представник
апелянта Шляхтов Д.С. доводи, викладені
в апеляційній скарзі підтримав та
просив її задовольнити.

В судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_1 просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в
скарзі доводи, апеляційний суд вважає,
що скарга Фонду підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог та
заперечень,підтверджених доказами, які
були досліджені у судовому засіданні і
які відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також, якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції
встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають позивач
ОСОБА_1, його дружина - ОСОБА_4, їх
неповнолітні діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а
також по день смерті проживав батько
позивача - ОСОБА_2, який ІНФОРМАЦІЯ_4
року помер. Позивач знаходиться на
обліку в Управлінні пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки Донецької області та отримує
пенсію по інвалідності внаслідок
загального захворювання як інвалід ІІІ
третьої групи.

Також, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що ОСОБА_1
перебував на утриманні свого батька -
ОСОБА_2.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 про встановлення факту
проживання однією сім`єю та
встановлення факту перебування ОСОБА_1
на утриманні свого батька ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, суд першої
інстанції керувався ст.ст. 33, 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» та
виходив з того, що позивач проживав
однією сім'єю з батьком, є інвалідом ІІІ
групи та прийшов до висновку, що факт
перебування позивача на утриманні в
період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року
свого померлого батька, також знайшов
своє підтвердження.

Однак з такими висновками судів
погодитись не можна.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року
батько позивача - ОСОБА_2 помер.

Позивач по справі - ОСОБА_1 є сином
померлого.

Також, встановлено та не
заперечувалось сторонами, що позивач
по справі перебуває у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4, від якого вони мають
двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

За змістом ст. 28 Закону України від 23
вересня 1999 року «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страхові виплати, які
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку складаються із: 1)
страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(щомісячна страхова виплата); 2)
страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого); 3) страхової виплати пенсії
по інвалідності потерпілому; 4)
страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника; 5) страхової
виплати дитині, яка народилася
інвалідом внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання її матері під час
вагітності; 6) страхових витрат на
медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до ст. 33 Закону України від 23
вересня 1999 року «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання) мають непрацездатні
особи, які перебували на утриманні
померлого або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
а також дитина померлого, яка
народилася протягом не більш як
десятимісячного строку після його
смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання, - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Згідно із ч. 7 ст. 34 Закону України від 23
вересня 1999 року «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі смерті
потерпілого внаслідок нещасного
випадку або професійного захворювання
розмір одноразової допомоги його сім'ї
повинен бути не меншим за п'ятирічну
заробітну плату потерпілого і, крім
того, не меншим за однорічний заробіток
потерпілого на кожну особу, яка
перебувала на його утриманні, а також
на його дитину, яка народилася протягом
не більш як десятимісячного строку
після смерті потерпілого.

За змістом ст. 3 Сімейного кодексу
України, сім'я створюється на підставі
шлюбу. Подружжя вважається сім'єю і
тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку
з навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Оскільки позивач ОСОБА_1 перебуває в
зареєстрованому шлюбі, він не може бути
членом іншої сім'ї, а тому, висновки
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю з батьком не відповідають
наведеним вище нормам матеріального
закону.

Крім цього, звертаючись до суду
ОСОБА_1 просив визнати факт перебування
на утриманні у ОСОБА_2, при цьому, як
зрозуміло зі змісту позовної заяви та
наявних в матеріалах справи доказів,
встановлення даного факту необхідно
для нарахування йому страхових виплат.

Правовим наслідком встановлення
юридичного факту є призначення
страхових виплат та одноразової
допомоги у зв'язку зі смертю
годувальника, тому при з'ясуванні факту
перебування на утриманні померлої
особи необхідно керуватися нормами
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Відповідно до ст. 33 вказаного
Закону у разі смерті потерпілого, право
на одержання щомісячних виплат (
пенсій) мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті права на
одержання від нього утримання.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються : батько, мати, дружина,
чоловік, якщо вони є інвалідами або
досягли: чоловіки 60 років, жінки-55
років.

Встановлено, що позивач мав
власний дохід - пенсію, яка була вище
прожиткового мінімуму (а.с 16). Крім
цього, його дружина також працювала та
отримувала заробітну плату (а.с. 39).

Закон України «Про прожитковий
мінімум» відповідно до статті 46
Конституції України дає визначення
прожитковому мінімуму, закладає
правову основу для його встановлення,
затвердження та врахування при
реалізації державою конституційної
гарантії громадян на достатній
життєвий рівень.

Статтею 1 вказаного закону
визначено, що прожитковий мінімум -
вартісна величина достатнього для
забезпечення нормального
функціонування організму людини,
збереження його здоров'я набору
продуктів харчування (далі - набір
продуктів харчування), а також
мінімального набору непродовольчих
товарів (далі - набір непродовольчих
товарів) та мінімального набору послуг
(далі - набір послуг), необхідних для
задоволення основних соціальних і
культурних потреб особистості. Пенсія,
яку отримувала позивача, була вищою ніж
встановлений прожитковий мінімум, що у
встановлених межах забезпечує її
особисті потреби.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК
України може бути встановлено факт
перебування фізичної особи на
утриманні померлого, що має значення
для одержання свідоцтва про право на
спадщину, призначення пенсії чи
відшкодування шкоди за умови, що
утримання було повним або допомога, яка
надавалась утриманцю, була постійним і
основним джерелом засобів до існування
навіть коли утриманець (заявник) мав
заробіток, одержував пенсію, стипендію
тощо.

Повне утримання означає відсутність у
члена сім'ї інших джерел доходів, окрім
допомоги померлого.

Пенсія, яку отримував позивач, була
вищою ніж прожитковий мінімум, що у
встановлених межах забезпечує його
особисті потреби. Крім цього, його
дружина працювала та отримувала
заробітну плату, яка також складала їх
спільний бюджет подружжя.

За таких обставин висновок суду першої
інстанції про те, що ОСОБА_1 перебував
на утриманні ОСОБА_2 по день його смерті
ІНФОРМАЦІЯ_4 року є помилковим,
оскільки зроблений судом першої
інстанції з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що є підставою для скасування рішення
суду відповідно до ст. 309 ЦПК України.

За таких обставин апеляційний суд
приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
суду першої інстанції з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки Донецької області від
28 березня 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області про встановлення
факту проживання однією сім'єю та факту
знаходження на утриманні відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді