Справа №
Номер провадження: 2/365/159/14
Згурівський районний суд Київської
головуючого судді
судового засідання МАТВІЄНКО
представників позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі засідань суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання права користування
земельною ділянкою в рахунок погашення
боргу за договором позики,
25 квітня 2014 року позивач
звернувся до суду із вищезазначеним
позовом, посилаючись на те, що він дав у
свідчить розписка, складена нею 10
березня 2012 року, згідно з якою гроші
повинні бути повернуті до 25 жовтня 2012
року. В разі неповернення боргу
відповідачка уповноважує його
користуватися належною їй земельною
ділянкою для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
площею 4,5930 га, що належить їй на
підставі Державного акту серії ЯА №
593511, виданого 23 серпня 2005 року згідно з
рішенням Згурівської
райдержадміністрації від 05.07.2005 року №
393, та розташована на території
Аркадіївської сільської ради
Згурівського району, з правом укладати
та переукладати договори оренди,
отримувати орендну плату, в тому числі,
підписувати договори оренди земельних
ділянок, вносити зміни до договорів
оренди, отримувати орендну плату у
грошовій сумі. 20 березня 2012 року
відповідачка також видала йому
довіреність строком на три роки із
зазначеними повноваженнями. Він за
свої кошти оформив технічну
документацію із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі, отримав витяги. Відповідачка
повинна сплатити йому три проценти
річних від простроченої суми - 3000 грн.
(50000 грн. х 3% х 2 роки). ОСОБА_5
відмовляється повернути йому борг,
тому просить визнати за ним право
користування земельними ділянками, які
належать відповідачці та розташовані
на території Аркадіївської сільської
ради Згурівського району, відповідно
до витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності, серії ЕАТ № 509468,
кадастровий номер :05:012:0029, для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
площею 3,4942 га, та витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності, серії
ЕАТ № 509468, кадастровий номер
:04:025:0038, для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
площею 1,0988 га, з правом укладати та
переукладати договори оренди,
отримувати орендну плату, отримувати
за це грошові суми на строк до
погашення суми боргу.

Під час підготовки справи до
розгляду представник позивача за
довіреністю уточнила позовні вимоги
шляхом визначення строку погашення
заборгованості за договором позики, на
який підлягає передачі право
користування земельною ділянкою
позивачу, з урахуванням виплати
щорічної орендної плати в розмірі 3934,21
грн. та просить визнати за позивачем
право користування земельною ділянкою,
яка належать відповідачці та
розташована на території
Аркадіївської сільської ради
Згурівського району, відповідно до
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності, серії ЕАТ № 509466,
кадастровий номер :05:012:0029, для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
площею 3,4942 га, з правом укладати та
переукладати договори оренди,
отримувати орендну плату, отримувати
за це грошові суми на строк до 1 липня 2028
року.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала повністю,
представник відповідачка позов
визнала повністю.

В судовому засіданні
представники сторін пояснили, що
позивач позичив відповідачці 50000 гр.,
про що свідчить розписка, яка
знаходиться у позивача. Відповідачка
не повернула відповідачу борг та
уповноважила його користуватися
належною їй земельною ділянкою з
відповідними правами, в тому числі, на
укладення договору оренди. На даний час
спірна земельна ділянка передана
відповідачкою в оренду ТОВ «Ван Хоф
Юкрейн ЛТД», за що вона отримує орендну
плату. Справжньою правовою природою
укладеного договору є договір позики.

Представник позивача також пояснила,
що 3% річних від простроченої суми
розраховано за період з 25 жовтня 2012
року по 25 квітня 2014 року (на день
пред'явлення позову) та складає 2250 грн.
З урахуванням розміру орендної плати
3934,21 грн., яку відповідачка отримує
щорічно у ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД»,
просить визнати за позивачем право
користування спірною земельною
ділянкою до повного погашення боргу -
по 31 березня 2027 року. Правовою
підставою для цього є п «ґ» ст. 143 ЗК
України щодо примусового звернення
стягнень на земельну ділянку по
зобов'язаннях власника цієї земельної
ділянки, що, на її думку, не суперечить
чинному законодавству.

Представник відповідача пояснила, що
кошти відповідачці потрібні були для
сина, який пізніше помер. Відповідачка
є пенсіонеркою, отримує пенсію, виплати
як потерпіла від Чорнобильської
катастрофи та орендну плату за здачу в
оренду спірної земельної ділянки.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 показали, що у їхній присутності
позивач у 2012 році позичив відповідачці
гроші в розмірі 50000 грн., про що вона
дала відповідну розписку.

Оцінюючи за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні в
судовому засіданні доказів, наявних у
справі, суд приходить до наступного
висновку.

Суд встановив, що договір позики,
укладений між сторонами 10 березня 2012
року у простій письмовій формі,
відповідає вимогам ст.ст. 1046, 1047 ЦК
України, згідно з якими ОСОБА_4 передав
ОСОБА_5 у власність гроші в розмірі 50000
грн. із зобов'язанням повернення боргу
не пізніше 25 жовтня 2012 року (а.с.22 -
розписка). Представник відповідачки
визнала факт отримання відповідачкою
від позивача грошей у сумі 50000 грн.,
розписка не повернута відповідачці, що
свідчить про невиконанням нею взятих
на себе зобов'язань. Таким чином,
зібрані у справі докази та фактичні
обставини справи з усією повнотою
свідчать про те, що між сторонами
виникли правовідносини договору
позики, які існують на час розгляду
справи, що ОСОБА_4 передав у власність
відповідачці грошові кошти, а
відповідачка зобов'язувалась
повернути їх, що доведено в судовому
засіданні і судом визнано ці обставини
достовірними. Відповідачка у
встановлений строк не виконала взяте
на себе зобов'язання по даному договору
і не повернула суму позики в строк,
указаний у договорі, тобто прострочила
виконання грошового зобов'язання та не
надала суду доказів, які б свідчили, що
борг вона повернула позивачу.

Три проценти річних від простроченої
суми за період з 25 жовтня 2012 року по 25
квітня 2014 року складає 2250 грн. (50000 грн. х
3% х 18 міс.).

За зазначним договором позики
відповідачка зобов'язалась в разі
неповернення боргу до 25 жовтня 2012 року
уповноважити позивача користуватися
належною їй земельною ділянкою для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
площею 4,5930 га, що належить їй на
підставі Державного акту серії ЯА №
593511, виданого 23 серпня 2005 року згідно з
рішенням Згурівської
райдержадміністрації від 05.07.2005 року №
393, та розташована на території
Аркадіївської сільської ради
Згурівського району (а.с.14-15 - копія
Державного акту), з правом укладати та
переукладати договори оренди,
отримувати орендну плату, в тому числі,
підписувати договори оренди земельних
ділянок, вносити зміни до договорів
оренди, отримувати орендну плату у
грошовій сумі.

20 березня 2012 року відповідачка видала
довіреність позивачу строком на три
роки із зазначеними повноваженнями.

На даний час спірна земельна ділянка
перебуває в користуванні ТОВ «Ван Хоф
Юкрейн ЛТД» на правах оренди (а.с.56, 57 -
довідки).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності з вимогами ст. 1047 ЦК
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цьогоКодексу.

Заслухавши пояснення
представників сторін, показання
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дослідивши
письмові докази у справі, суд приходить
до висновку, що в позові необхідно
відмовити повністю, так як в судовому
засіданні не доведено, що позивач
звернувся за захистом своїх прав у
спосіб, визначений законом та його
права таким чином порушено.

Натомість, вбачається, що він невірно
обрав спосіб захисту порушеного права,
а саме, шляхом визнання за ним права
користування спірними земельними
ділянками, які належать відповідачці, з
правом укладати та переукладати
договори оренди.

Проте, відповідно до положень ст.ст. 1046,
1049 ЦК України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти в такій саме сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій саме кількості, такого саме роду
та такої саме якості, що були передані
йому позикодавцем) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Необхідно також зазначити, що ч. 4 ст. 133
Земельного кодексу України
передбачено, що заставодержателем
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
можуть бути лише банки.

Крім того, відповідачка є пенсіонеркою,
здає в оренду спірну земельну ділянку
та має відповідні доходи.

Суд не приймає визнання позову
представником відповідачки, так як
воно суперечить закону і зазначених
підстав.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 133
ЗК України, ст.ст. 3, 10, 11, 16, 57, 59, 60, 88, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
права користування земельною ділянкою
в рахунок погашення боргу за договором
позики відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Київської області через Згурівський
районний суд Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 27 червня
2014 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ
Н.О.ДЕНИСЕНКО