У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014
року м. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І., суддів:
Євграфової Є.П.,Журавель В.І.,
Завгородньої І.М.,Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання права
власності на майно, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 18 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 30 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом про визнання права
власності на автомобіль та виключення
майна з-під арешту, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 22 серпня 2013 року
працівниками Державтоінспекції у
нього був вилучений автомобіль «Вольво
740» д.н.з. НОМЕР_1. З пояснень працівників
ДАІ позивач дізнався, що зазначений
автомобіль знаходиться у розшуку через
заборгованість попереднього власника
ОСОБА_7 Позивач вважає вилучення
транспортного засобу незаконним,
оскільки зазначений автомобіль
належить йому з 15 липня 2005 року,
коли ОСОБА_7 передав позивачу
автомобіль у власність на підставі
безстрокової довіреності, а також
передав реєстраційні документи та
ключі, отримавши, в свою чергу, грошову
суму в розмірі 10 000 грн вартості
зазначеного автомобіля. Оскільки
технічний стан автомобіля потребував
ремонту та заміни деяких вузлів,
позивач не переоформив право власності
на автомобіль на своє ім'я.

Позивач зазначає, що він не несе
відповідальності за майновими
зобов'язаннями відповідача ОСОБА_7,
тому він просить визнати за ним право
власності на автомобіль «Вольво 740»
д.н.з. НОМЕР_1, скасувати постанову № 456/4
від 21 листопада 2011 року державного
виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м.
Києві в частині накладення арешту на
спірній автомобіль; виключити з-під
арешту зазначений автомобіль. Також
позивач просить звільнити його від
сплати за перебування спірного
автомобіля на штраф майдані з 22 серпня
2013 року до дня видачі та звільнити його
від оплати послуг евакуатора.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 18 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва
від 30 січня 2014 року, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права, матеріали справи повернути на
новий судовий розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що позивачем не надано доказів
належності автомобіля, а наявна лише
довіреність, яка не може слугувати
підставою для набуття права власності
на майно.

Проте повністю погодитись з ухваленими
у справі судовими рішеннями не можливо
з огляду на наступне.

Судами встановлено, що автомобіль
«Вольво 740» д.н.з. НОМЕР_1 належить на
праві власності ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2,
виданого 15 липня 2005 року МРЕВ-1.

15 липня 2005 року приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу посвідчила довіреність, за
умовами якої ОСОБА_7 уповноважив
позивача керувати та розпоряджатися
належним йому автомобілем «Вольво 740»
д.н.з. НОМЕР_1.

У зв'язку з тим, що 21 листопада 2011 року
державний виконавець ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві Чергадзе
Н.О. оголосив розшук спірного
транспортного засобу, що належить
боржнику ОСОБА_7, позивач звернувся до
суду за захистом порушеного права.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилається на те, що фактично
він є власником спірного автомобіля з 15
липня 2005 року і його право порушено
відповідачем ОСОБА_7

Відповідно до ст. 30 ЦПК України
сторонами у цивільному процесі є
позивач і відповідач.

Як убачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_7 про визнання права власності на
автомобіль та вилучення майна з-під
арешту.

При вирішенні питання про відкриття
провадження по справі з'ясовано, що
ОСОБА_7 помер (а.с.13).

Відкриття провадження по справі є
однією із стадій цивільного процесу
під час якого встановлюються
інформація про сторони та місце їх
проживання.

Відповідно до положень ст. 37 ЦПК
України, у разі смерті фізичної особи,
припинення юридичної особи, заміни
кредитора чи боржника у зобов'язанні, а
також в інших випадках заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір, суд
залучає до участі у справі
правонаступника відповідної сторони
або третьої особи на будь-якій стадії
цивільного процесу. Усі дії, вчинені в
цивільному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для нього
так само, як вони були обов'язкові для
особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво - це
заміна сторони або третьої особи
(правопопередника) іншою особою
(правонаступником) у зв'язку з вибуттям
із процесу суб'єкта спірного або
встановленого рішенням суду
правовідношення, за якої до
правонаступника переходять усі
процесуальні права та обов'язки
правопопередника і правонаступник
продовжує в цивільному судочинстві
участь особи. За таких обставин,
визнати ухвалені судові рішення
законними і обґрунтованими не можна,
тому вони підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Підставою процесуального
правонаступництва є наступництво у
матеріальних правовідносинах,
внаслідок якого відбувається вибуття
сторони із спірних або встановлених
судом правовідносин майнового, але не
особистого характеру. Заміна суб'єктів
матеріальних правовідносин можлива
внаслідок смерті громадянина, який був
суб'єктом таких правовідносин;
ліквідації юридичної особи; уступки
права чи взяття на себе обов'язку іншої
особи.

Предметом вимог позивача є визнання
права власності на автомобіль,
отриманий у розпорядження ОСОБА_7 за
його життя та звільнення цього майна
з-під арешту, а тому в зазначених
правовідносинах згідно зі ст. 37 ЦПК
України допускається процесуальне
правонаступництво.

Оскільки суд належним чином не
перевірив, чи допускають спірні
правовідносини правонаступництво, не
з'ясував фактичні обставини справи, і
дійшов передчасного висновку про
відмову у позові, а суд апеляційної
інстанції, переглядаючи справу, у
порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України
на зазначені порушення уваги не
звернув і залишив рішення суду першої
інстанції без змін, судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справ до суду першої інстанції на новий
судовий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 18 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 30 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

О.І. Євтушенко

Судді:

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко