пр.№ 2/464/294/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2014 року
м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого Борейка С.В.

за участю секретаря Калітовській
А.Б.

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Львівська
міська рада, Шоста Львівська державна
нотаріальна контора, ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО» про визнання недійсними: свідоцтва
про право власності, державної
реєстрації права власності, свідоцтва
про право на спадщину та повернення
квартири у власність держави, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовом у
якому з уточненням просить: визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру від 08.07.2003 № Г-02892,
згідно з яким передано у спільну
сумісну власність квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати
недійсною державну реєстрацію права
власності членів сім'ї позивача, у тому
числі ОСОБА_7, на вказану квартиру на
підставі цього ж приватизаційного
свідоцтва; визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від
23.09.2005 за реєстраційним номером 1-964,
видане Шостою Львівською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_2 на
спадщину її сина ОСОБА_7 - одну третю
частину вказаної житлової квартири;
визнати недійсною державну реєстрацію
в БТІ 27.10.2005 відповідачкою ОСОБА_8 права
власності на одну третю частину
вказаної квартири; визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 14.05.2009 за реєстром номер 3-569,
виданого позивачу Шостою Львівською
державною нотаріальною конторою на
спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_9;
визнати недійсною державну реєстрацію
в БТІ 10.06.2009 позивачем право власності
на одну шосту частину вказаної
квартири; визнати недійсним свідоцтво
про право на спадкування за законом від
14.05.2009 за реєстром номер 3-574 виданого
відповідачу ОСОБА_3 Шостою Львівською
державною нотаріальною конторою на
спадщину його батька ОСОБА_9 - одну
шосту частину спірної квартири;
визнати недійсною державну реєстрацію
в БТІ 21.05.2009 ОСОБА_3 права власності на
одну шосту частину вказаної квартири;
повернути спірну квартиру у власність
держави України, дозволивши її
приватизувати відповідно до норм
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» позивачу
ОСОБА_4, єдиному квартиронаймачу цієї
квартири.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що у квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані та проживали
разом із позивачем її чоловік ОСОБА_9
(помер ІНФОРМАЦІЯ_2), син чоловіка
ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1) та після
смерті яких позивач єдина мала право на
приватизацію спірної квартири. Однак,
08.07.2003 Львівська міська рада видала
приватизаційне свідоцтво про право
власності на спірну квартиру на всіх
вищевказаних осіб, незважаючи на те, що
чоловік і його син померли на день
видачі оскаржуваного свідоцтва; ніхто
за таким свідоцтвом не звертався до
ЛМР, яке, окрім цього, 21.07.2003 було
зареєстровано у реєстрі права
власності на нерухоме майно. Надалі на
підставі такого свідоцтва Шостою
Львівською державною нотаріальною
конторою протиправно видано: 23.09.2005
відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про право
на спадщину за законом після смерті
сина ОСОБА_7; 14.05.2009 ОСОБА_4 свідоцтво про
право на спадщину за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_9; 14.05.2009
відповідачу ОСОБА_3 свідоцтво про право
на спадщину після смерті батька та на
підставі всіх цих свідоцтв третьою
особою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за
вищевказаними спадкоємцями проведено
державну реєстрацію їх права власності
на успадковані частки у спірній
квартирі відповідно 27.10.2005, 21.05.2009,
10.06.2009. Враховуючи наведені вище
обставини, просить позов задовольнити
повністю.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю та
просить такий задовольнити з підстав
викладений у позовній заяві.

У судовому засіданні відповідачі
заперечили проти позовних вимог
повністю та просять у такому відмовити
за безпідставністю та недоведеністю.
Разом із тим, додатково пояснили, що
свідоцтво про право власності на
спірну квартиру від 08.07.2003 є дублікатом,
оскільки приватизація такої квартири
відбулась у 1995 році, що стверджується
свідоцтвом про право власності на
квартиру від 03.08.1995 серії Г-02892.

У судове засідання треті особи не
з'явились, хоча належним чином
повідомлялись про місце і час розгляду
справи; від третьої особи Шостої ЛДНК
надійшло заперечення проти позову щодо
неправомірності вчинення нотаріальних
дій та подальшої видачі нотаріальних
актів; а відтак, зі згоди учасників
процесу, суд приходить переконання про
розгляд справи у відсутності осіб, що
не з'явились.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши її дійсні обставини та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, з врахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. При цьому дані докази
повинні бути належними і допустимими,
як це передбачено ст..ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхилюючи інші докази, суд повинен
свої дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та членами
його сім'ї: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 подано
заяву про передачу у спільну сумісну
власність квартири АДРЕСА_1 на
безоплатній передачі у відповідності
до Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та на
підставі розпорядження Галицької
районної адміністрації виконавчого
комітету Львівської міської ради
народних депутатів від 03.08.1995 № 523 «Про
передачу квартир у власність громадян»
передано у власність громадян квартири
згідно з додатком відповідно до якого
вказані ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 щодо
вищевказаної квартири та таке
розпорядження затверджено
розпорядженням цього ж органу від
03.08.1995 № 522. Надалі на підставі
останнього розпорядження цим особам
видано свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1 від 03.08.1995 № Г - 02892.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (син
чоловіка позивача) та ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_9 (чоловік позивача), що
підтверджено свідоцтвами про смерть
/а.с.10,11/.

Надалі, у зв'язку із втратою свідоцтва
про право власності на квартиру
АДРЕСА_1 позивач у липні 2003 року
звернулась до начальника
приватизаційного відділу Галицького
району про видачу дубліката такого
свідоцтва. Свідоцтво про право
власності дублікат на квартиру видано
08.07.2003 виконавчим комітетом Львівської
міської ради народних депутатів
посвідчує, що квартира АДРЕСА_1, дійсно
володіють на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_4;
квартира приватизована згідно з
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду; свідоцтво
видане згідно з розпорядження
виконкому ЛМР народних депутатів № 522
від 03.08.1995 /а.с.7/. Таке свідоцтво було
отримано заявником - ОСОБА_4
«власноручно» у липні 2003 року /а.с.168/.

Відповідно до п. 8.6. Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5,
норми якого були чинними на час видачі
оспорюваного дублікату свідоцтва, у
разі втрати або зіпсування свідоцтва
про право власності органом, який
проводив оформлення права власності на
нерухоме майно, за заявою власника
(власників) або уповноваженої ним (ними)
особи, до якої додається опубліковане в
пресі повідомлення про недійсність
втраченого або зіпсованого свідоцтва
про право власності, видається
дублікат свідоцтва про право
власності.

Враховуючи наведене вище, суд
приходить переконання, що оспорюване
свідоцтво про право власності дублікат
на спірну квартиру був виданий за
заявою позивача, як одного із
співвласників квартири, у зв'язку із
втратою останньою оригіналу свідоцтва
про право власності на спірну квартиру;
доводи останнього щодо
«…необізнаності, не давання дозволу на
видачу спірного документа та що такий
видано за заявою померлого ОСОБА_7.» є
голослівними та спростовуються
допустимими даними, а вітак не
приймаються судом до уваги; доказів
неправомірності видачі такого
свідоцтва позивачем не доведено у
відповідності до ст.ст.57-60 ЦПК України,
а відтак, суд приходить висновку, що
позовна вимога про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру від 08.07.2003 № Г-02892, згідно з
яким передано у спільну сумісну
власність квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, необхідно
відмовити за безпідставністю та
недоведеністю.

Щодо позовної вимоги про визнання
недійсною державну реєстрацію права
власності за вищевказаним спірним
свідоцтвом про право власності
дублікат на квартиру, за померлим
ОСОБА_7, то така вимога є похідною від
зазначеної вище, а відтак відсутні
підстави для визнання недійсною такої
державної реєстрації, а тому у такій
необхідно відмовити.

Так, щодо вимоги про визнання
недійсними свідоцтв про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_9, ОСОБА_7, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 66 Закону України „Про
нотаріат", спадкоємець має право
одержати свідоцтво про право на
спадщину. Свідоцтво про право на
спадщину - це саме той документ, який
посвідчує права спадкоємця на спадкове
майно, точніше перехід права власності
на майно спадкодавця до спадкоємця.
Крім цього, якщо успадковане майно
підлягає обов'язковій державній
реєстрації (нерухомість), то свідоцтво
про право на спадщину є для спадкоємців
правовстановлюючим документом.

Згідно з ст.1301 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину визнається недійсним
за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до правової позиції
викладеної у абз.3 п.27 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 № 7 свідоцтво відповідно до
ст.1301 ЦК України про право на спадщину
може бути визнано недійсним не лише
тоді, коли особа, якій воно видане, не
мала права на спадкування, але й за
інших підстав, установлених законом.
Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним; визнання
відмови від спадщини недійсною;
визнання шлюбу недійсним; порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Судом встановлено, що 23 вересня 2005 року
Шостою Львівською державною
нотаріальною конторою видано
відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про право
на спадщину за законом після смерті
сина ОСОБА_7 на одну третю частину
спірної квартири та зареєстровано в
реєстрі за № 1-964 /а.с.134/ та на підставі
якого в останньої виникло право
власності на успадковану частку
квартири, що підтверджено витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно ОКП ЛОР «БТІ ТА ЕО» від 27.10.2005 №
8774151 /а.с.133/.

Так, 14 травня 2009 року Шостою Львівською
державною нотаріальною конторою
видано два свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_9, а саме: позивачу ОСОБА_4, яке
зареєстровано в реєстрі за № 3-569 та
відповідачу ОСОБА_9, яке зареєстровано
в реєстрі за № 3-574 на частину квартири,
згідно з яким кожен успадкував по 1/3
частини спірної квартири /а.с.8, 135/. На
підставі таких свідоцтв виникло у
ОСОБА_4 та ОСОБА_9 право власності на
успадковані частини квартири, що
підтверджено витягами про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
відповідно від 10.06.2009 № 22971741 та від
21.05.2009 № 22791611 /а.с.9,136/.

Враховуючи наведене вище, суд
приходить переконання, що оскільки
особи, які були спадкоємцями після
смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відносяться до
осіб, які мали право на спадкування за
законом після їх смерті, адже є їх
дружиною, сином, матір'ю, інших
випадків, які можуть бути встановлені
законом щодо визнання недійсним таких
свідоцтв позивачем не доведено
будь-якими фактичними даними, а відтак
суд приходить висновку, що позовні
вимоги про визнання недійсними
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 23.09.2005 зареєстровано за
номером № 1-964, від 14.05.2009 зареєстровано
за номером № 3-574 та від 14.05.2009
зареєстровано за номером № 3-569,
безпідставні та необґрунтовані
належними та допустимими доказами,
згідно з норм ЦПК України, а тому такі
не підлягають до задовлення.

Щодо позовних вимог про визнання
недійснми державних реєстрацій права
власності на частки у спірній квартирі,
що були проведені спадкоємцями на
підставі свідоцтв про спадкування за
законом від 27.10.2005, від 10.06.2009, від 21.05.2009,
суд приходить переконання, що оскільки
такі є похідними вимогами від основних
позовних вимог про визнання недійсними
свідоцтв про право на спадщину, а
відтак оскільки у задоволенні останніх
вимог позивачу було відмовлено, тому
визнання недійсними державної
реєстрації у суду відсутні, а відтак у
таких похідних вимог необхідно
відмовити.

Щодо позовної вимоги про повернення
спірної квартири у власність держави,
дозволивши її приватизувати
відповідно до ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фоду» тільки
квартиронаймачу - ОСОБА_4, то така
останнім у відповідності до ст.ст.57-60
ЦПК України недоведена, а відтак, суд
приходить висновку про відмову у такій
за недоведеністю.

У зв'язку із відмовою у позовних
вимогах, згідно з ст.88 ЦПК України,
понесені судові витрати відшкодуванню
не підлягають.

Відповідно до ст.1301 ЦК України,
ст.66закону України «Про нотаріат» та
керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання недійсними: свідоцтва про
право власності, державної реєстрації
права власності, свідоцтва про право на
спадщину та повернення квартири у
власність держави - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його отримання, а
особами, які не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення - протягом 10 днів
з часу отримання його копії.

Головуючий