Справа № 760/6413/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Державний науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

26 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з зазначеним позовом до ДП
«Державний науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що з 25
листопада 2008 року по 03 червня 2013 року
працювала в ДП «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві».

03 червня 2013 року була звільнена з
займаної посади за переведенням згідно
з п. 5 ст. 36 КЗпП України для подальшої
роботи у ДП «Науково-дослідна
виробничо-технічна агенція «Стратегія
регіонального розвитку».

У день звільнення з нею не був
проведений повний розрахунок.
Остаточно заборгованість по
заробітній платі була перерахована
лише 09 січня 2014 року. Компенсацію за
затримку у виплаті заробітної плати їй
не сплатили.

У зв'язку з такими порушенням трудових
прав, їй було завдано моральної шкоди.

Просила суд ухвалити рішення, яким
стягнути з відповідача на свою користь:

- середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
розмірі 43640 гривень 03 копійки;

- 7000 гривень на відшкодування
моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали заявлений
позов та просила його задовольнити з
підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача пред'явлений
позов не визнав. Пояснив суду, що на
день звільнення позивача, у
підприємства не було достатньо коштів,
тому 07 серпня 2013 року між ДП «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
та ОСОБА_1 був укладений договір про
реструктуризацію заборгованості № 3.
Сторони дійшли згоди, що належну до
виплати заробітну плату підприємство
виплатить за графіком, визначеному у п.
2.2. цього договору. Вважає, що в такому
випадку відсутні підстави для
задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
надані докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що наказом
директора ДП «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
№ 79-к від 28 листопада 2008 року позивача
було прийнято на посаду завідувачки
відділу кадрів підрозділу № 810 (а.с. 14).

Відповідно до наказу ДП «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
№ 17-к від 23 травня 2013 року позивача
було звільнено з займаної посади з 03
червня 2013 року за переведенням згідно з
п. 5 ст. 36 КЗпП України для подальшої
роботи у ДП «Науково-дослідна
виробничо-технічна агенція «Стратегія
регіонального розвитку» (а.с. 20-23).

При звільненні з ОСОБА_1 не був
проведений повний розрахунок та
належні їй кошти не були виплачені.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Заперечуючи проти позовних вимог,
представник відповідача посилається
на договір про реструктуризацію
заборгованості № 3 від 07 серпня 2013 року,
укладений між ДП «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
та ОСОБА_1 Зазначає, що сторони дійшли
згоди, що належну до виплати заробітну
плату підприємство виплатить за
графіком, визначеному у п. 2.2. цього
договору, а саме:

- 2.2.1 - 2072 гривні 52 копійки до 30 вересня
2013 року;

- 2.2.2 - 2072 гривні 52 копійки до 31 жовтня 2013
року;

- 2.2.3 - 2072 гривні 52 копійки до 30 листопада
2013 року;

- 2.2.4 - 2072 гривні 49 копійок до 31 грудня 2013
року (а.с. 44).

Разом з тим, зазначений договір
суперечить положенням ст. 116 КЗпП
України та не є підставою для
звільнення роботодавця від обов'язку
виплати працівнику всіх сум при
звільненні.

З наданих суду відомостей зарахування
на картрахунки працівників та
відомостей про виплату грошей
вбачається, що належні до виплати при
звільненні кошти перераховувались
позивачу частинами (а.с. 48-56). Остання
сума була перерахована 09 січня 2014 року
(а.с. 56).

У довідці ДП «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
від 29 травня 2014 року наведено розмір
заробітної плати позивача помісячно за
період з 01 грудня 2012 року по 31 травня
2013 року (а.с. 43).

Заробітна плата ОСОБА_1 за останні два
місяці роботи складала 12468 гривень 58
копійок (6280,29 + 6188,29). Відповідно
середньоденна заробітна плата
становить 304 гривні 11 копійок (12468,59 / 41
день = 304,11).

Затримка розрахунку при звільненні
відбулась на 152 робочих дні.

Таким чином, середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні
становить 46224 гривні 72 копійки
(304,11 х 152 = 46224,72).

Позивач просить суд стягнути на її
користь з відповідача середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 43640 гривень 03
копійки.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог.

Таким чином, стягненню з відповідача
підлягає 43640 гривень 03 копійки
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Суд вважає, що вимога позивача про
відшкодування моральної шкоди
ґрунтується на вимогах ст. 237-1 КЗпП
України, якою передбачено, що
відшкодування власником або
уповноваженим органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

При вирішенні питання щодо розміру
суми моральної шкоди, яка підлягає
стягненню з відповідача, суд враховує,
що діями відповідача позивачу
спричинені моральні страждання,
оскільки порушені її трудові права.
Разом з тим, з урахуванням принципів
розумності та справедливості, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення вимог позивача в цій
частині в розмірі 500 гривень.

З огляду на наведене, позов підлягає
задоволенню частково.

З урахуванням часткового задоволення
позову та відповідно до ст. 88 ЦПК
України, стягненню з відповідача на
користь держави підлягає 680 гривень
судового збору.

Керуючись статтями 115-117, 231, 232, 237-1, 238
КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про
оплату праці», постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100 «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати», статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 174, 209,
212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
та відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Державний науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
на користь ОСОБА_1 середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні в розмірі 43640 гривень 03
копійки та 500 гривень на відшкодування
моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства
«Державний науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
на користь держави 680 гривень судового
збору.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: