Справа №162/319/14-ц
Номер провадження 2/162/107/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
смт. Любешів

Любешівський районний суд
Волинської області в складі:

головуючого судді Труша В.О.,

за участю секретаря Гичук О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Любешів
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про витребування майна з чужого
незаконного володіння та
відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_2 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та
відшкодування шкоди.

В позові посилається на те, що у вересні
2009 році ОСОБА_2, взявши на себе
зобов"язання щомісячно сплачувати по 40
гривень, отримав у позивача, як суб"єкта
підприємницької діяльності, на прокат
холодильник „Донбас 10 Е". Разом з тим, в
період з вересня 2009 року по вересень 2013
року, відповідач жодного разу не провів
оплату за прокат холодильника, а станом
на лютий 2014 року заборгованість
становить 2 160 гривень.

Крім того, позивач зазначає, що
неправомірними діями ОСОБА_2 йому було
заподіяно моральну шкоду, яка полягає у
приниженні його ділової репутації,
зниження довіри до його діяльності, як
підприємця, який сплачує податки та
надає послуги споживачам у зазначеному
законодавством порядку, та душевних
стражданнях, які він зазнав у відмові
відповідача провести оплату за
користування його майном. Завдану
моральну шкоду позивач оцінює у
розмірі заборгованості, а саме у 2 160
гривень.

Просить зобов"язати ОСОБА_2 виплатити
гроші за користування отриманим в
прокат холодильником „Донбас"- 10Е" в
період з 01 вересня 2009 року по 01 березня
2014 року в сумі 2 160 гривень, повернути
взятий на прокат холодильник „Донбас"-
10Е" або виплатити його вартість, яку
оцінює у 1120 гривень, та зобов"язати
останнього відшкодувати завдану
своїми діями моральну шкоду в розмірі 2
160 гривень.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_4
підтримав повністю, просив їх
задовольнити з наведених у позовній
заяві підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 позов не визнали, вважаючи його
необґрунтованим. Також просили
відмовити в задоволенні вимог позивача
у зв"язку зі спливом строку позовної
давності.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши
свідка та дослідивши матеріали справи,
суд прийшов до наступного.

Згідно частини 1 статті 787 Цивільного
кодексу України (далі- ЦК) за договором
прокату наймодавець, який здійснює
підприємницьку діяльність з передання
речей у найм, передає або
зобов"язується передати рухому річ
наймачеві у користування за плату на
певний строк.

Правове регулювання цього договору
регламентовано главою 58 ЦК.

Відповідно до параграфу 2 глави 58 ЦК
форма договору прокату може бути усною.
В такому випадку, згідно загальних
правил, наймодавець повинен виготовити
і видати наймачу письмовий документ,
наприклад, квитанцію або інший
платіжний документ з метою
врегулювання порядку і строку
виконання зобов"язання.

Пунктом 1 частини 5 статті 261 ЦК
передбачено, що за зобов"язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Як пояснив в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_2, що позивач в кінці
серпня 2009 року на підставі усної
домовленості надавав йому в тимчасове
користування холодильник. Після
перевірки на справність, ОСОБА_2 виявив,
що холодильник не працює, тому змушений
був повернути його позивачу. Зазначив,
що договору прокату із ОСОБА_4 не
укладав.

Допитаний по справі в якості свідка
ОСОБА_5 ствердив ту обставину, що
відповідач ОСОБА_2 в кінці серпня 2009
року дійсно брав у тимчасове
користування холодильник, який
виявився несправним. У зв"язку з цим
ОСОБА_2 відразу ж повернув його. При
цьому договору прокату ОСОБА_2 не
укладав.

Позивач ОСОБА_4 в позовній заяві та його
представник ОСОБА_1 в судовому
засіданні не надали суду належних
доказів на підтвердження укладення
договору прокату холодильника між
позивачем та відповідачем.

Відсутність договірних відносин між
сторонами по прокату холодильника
стверджується також і тією обставиною,
що відповідач ОСОБА_2 жодного разу не
провів проплати позивачу ОСОБА_4 за
вказаним видом договору.

Таким чином суд приходить до висновку,
що в даному випадку не можуть бути
застосовані положення щодо строку
позовної давності, передбачені пунктом
1 частини 5 статті 261 ЦК.

Відповідно до вимог статті 388 ЦК
власник має право витребувати у
добросовісного набувача майно у разі
якщо майно: було загублено власником
або особою, якій він передав майно у
володіння; було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Згідно статті 256 ЦК позовна давність -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК передбачено, що загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно частин 2, 3, 4 статті 267 ЦК заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 №14
„Про судове рішення у цивільній
справі" суд встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, у рішенні зазначає
про відмову в позові з цих підстав, якщо
про застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення.

Судом встановлено факт виникнення
спірних правовідносин між сторонами в
кінці серпня 2009 року, тому відлік
строку позовної давності щонайбільше
слід проводити з вересня 2009 року.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що строк позовної давності закінчився
вереснем 2012 року, а позивач звернувся
до суду за захистом своїх інтересів у
березні 2014 року.

При цьому суд констатує, що позивачем
та представником позивача не надано
суду належних та допустимих доказів,
які б свідчили про те, що позивач
пропустив строк позовної даності з
поважних причин. З відповідною заявою
про поновлення пропущеного строку з
поважних причин позивач до суду не
звертався.

Разом з тим позивач звернувся до суду
із заявою про відмову у позові за
спливом позовної давності.

З огляду на викладене, оцінюючи докази
в їх сукупності, суд приходить до
висновку, що в задоволенні позову про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та
відшкодування шкоди необхідно
відмовити в зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

З цих же підстав не підлягає
задоволенню вимога про відшкодування
моральної шкоди.

У зв"язку з наведеним, суд у
відповідності із ст.88 ЦПК України
відмовляє позивачу у стягненні з
другої сторони понесених ним і
документально підтвердженних судових
витрат.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, на підставі статтей 388, 256, 257, 260,
261, 267, 787 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та
відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Любешівський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення -
з дня отримання ними копії цього
рішення.

Головуючий: /підпис/ В.О.Труш

Копія вірна

Суддя Любешівського

районного суду
В.О.Труш