Справа №461/4047/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року Галицький районний
суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Городецької
Л.М.,

при секретарі - Скочиляс І.М.,

з участю представників

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, про визнання заповіту
нікчемним,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3, в якому просить встановити
нікчемність заповіту ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3, який посвідчений 03.03.2009 року
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 28.03.2007 року її
бабуся ОСОБА_4 заповідала їй належну ?
частку квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1
вона померла та після її смерті вона
подала заяву про прийняття спадщини,
однак дізналася, що її бабцею 03.03.2009
року складено новий заповіт на інших
спадкоємців. Вважає даний заповіт
нікчемним, оскільки посвідчення такого
відбувалося з порушенням вимог чинного
законодавства, а саме:ст.56 ЗУ «Про
нотаріат», ст.ст.1247, 1248, 1257 ЦК України,
вимог Інструкції про вчинення
нотаріальних дій. Крім того, вказує на
те, що спірний заповіт не відображав
дійсної волі бабусі, а був складений за
наполяганням відповідача. Приватним
нотаріусом була порушена таємниця
вчинення нотаріальних дій. Окрім того,
в заповіті вказано, що заповіт
прочитаний бабусею вголос та
власноручно підписаний, проте вона
вважає, що заповідачка самостійно
прочитати його не могла через повну
втрату зору. Бабуся заповіла
відповідачу належну їй квартиру, в той
час як вона була власником лише ? її
частини, а друга її частина вже була у
спільній часткові власності її сина.

У судовому засіданні позивач
та її представник, кожен окремо, позов
підтримали, дали пояснення аналогічні
доводам, викладеним у позові. Просять
позов задоволити.

Відповідач у судовому засіданні позов
заперечив з мотивів безпідставності,
дав пояснення аналогічні доводам,
викладеним у відзиві на позов та
письмових запереченнях. Просить у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд приходить
до переконання, що у задоволенні позову
слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього кодексу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_4, яка приходилася
позивачці по справі - ОСОБА_2 бабусею, а
відповідачу ОСОБА_3 - матір'ю.

03 березня 2009 року ОСОБА_4 при житті
склала заповіт, який посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі нотаріальних
дій за №50. За заповітом ОСОБА_4 належну
їй квартиру АДРЕСА_2, а також все своє
майно, де б воно не було та з чого б воно
не складалося, і взагалі все те, що
належатиме на день смерті і на що вона
за законом матиме право, заповіла
своєму сину ОСОБА_3

Крім того, у судовому засіданні було
встановлено, що 28.03.2007 року ОСОБА_4 був
складений заповіт, який у
відповідності до вимог ст.1254 ч.2 ЦК
України скасований після посвідчення
заповіту 03.03.2009 року, згідно якого
ОСОБА_4 належну їй на праві власності
частку квартири АДРЕСА_1 заповіла своїй
внучці ОСОБА_2, а все інше належне їй на
праві власності заповіла у власність
своєму сину ОСОБА_3

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що
нотаріус посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно або
за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів. Нотаріус може на
прохання особи записати заповіт з її
слів власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
ним. Якщо заповідач через фізичні вади
не може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватися
при свідках ( стаття 1253 ЦК України.

Як на підставу своїх позовних вимог
позивач покликається на те, що заповіт,
укладений 03.03.2009 року суперечить
вимогам ст.1248 та 1253 ЦК України, а саме
він мав посвідчуватися при участі двох
свідків, оскільки ОСОБА_4 через свою
хворобу та похилий вік була практично
сліпа та потребувала постійно
стороннього догляду, проте суд не
приймає такі доводи позивача до уваги,
оскільки позивачем не було надано
жодних доказів на підтвердження того,
що ОСОБА_4 через хворобу не могла читати
чи підписувати будь-які документи.

Що стосується доводів того, що при
посвідченні заповіту 03.03.2009 року був
присутній відповідач ОСОБА_3, який на
думку позивача, наполягав та впливав на
ОСОБА_4, то такі спростовуються
поясненнями приватного нотаріуса
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 ( а.с.33), яка вказала, що
заповідач особисто виявила бажання
щодо присутності відповідача ОСОБА_3 в
квартирі під час посвідчення заповіту
і не бажала приховувати від нього
зазначені відомості, що не суперечить
нормам посвідчення правочинів та
являється особистим правом заповідача.
Крім того, суд вважає, такі доводи
позивача необґрунтованими та
надуманими.

Статтею 1233 ЦК України встановлено, що
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Тобто заповіт є одностороннім
правочином особи, який за своєю формою
та змістом повинен відповідати
загальним вимогам, встановленим чинним
законодавством для правочинів, і лише
при дотриманні цих обов'язкових вимог
створюватиме права та обов'язки для
визначених в ньому осіб.

Як вбачається з оспорюваного заповіту,
заповідачем виступала ОСОБА_4, якою цей
заповіт прочитано вголос та підписано
особисто, що посвідчено приватним
нотаріусом ОСОБА_5

Статтею 1234 ЦК України закріплено норму
про те, що право на заповіт має фізична
особа з повною цивільною дієздатністю.
Право на заповіт здійснюється
особисто. Вчинення заповіту через
представника не допускається.

Таким чином, однією з основних умов
дійсності заповіту згідно ч. 2 ст. 1234 ЦК
України є особиста реалізація права на
нього заповідачем.

Крім того, згідно ст. 1247 ЦК України
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти,
посвідчені особами, зазначеними у
частині третій цієї статті, підлягають
державній реєстрації у Спадковому
реєстрі в порядку , затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Як вказано в п. 6 листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування», відповідно до ч. 1 ст. 1257
ЦК підставами нікчемності заповіту,
тобто недійсності відповідно до
закону, є складання заповіту особою,
яка не мала на це права, або складання з
порушенням вимог щодо форми та
посвідчення заповіту. На підставі ст.215
ЦК визнання такого заповіту недійсним
судом не вимагається. У разі наявності
відповідного спору вимога про
встановлення нікчемності заповіту
підлягає розгляду судом. Нікчемність
заповіту, встановлена в рішенні суду,
має наслідком позбавлення права
спадкування за заповітом осіб,
визначених розпорядженням заповідача
в якості спадкоємців за заповітом,
незалежно від того, чи пред'являлися
позовні вимоги про застосування
наслідків нікчемності заповіту.

Проаналізувавши вищенаведене, суд
вважає, що твердження позивача про те,
що волевиявлення заповідачки ОСОБА_4
під час складання та посвідчення
заповіту не було вільним та не
відповідало їй волі, є надуманими та
такими, що не відповідають фактичним
обставинам справи.

Окрім того, позивачем не надано жодного
належного доказу, який би свідчив, що
відповідач наполягав на складенні
заповіту.

У відповідності до ст. 3 ЦК
України, загальними засадами
цивільного законодавства, серед
іншого, є свобода договору, суть якої
полягає, зокрема і в тому, що сторони є
вільними у визначенні умов договору.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Шевченківського
районного суду м.Львова від 21 грудня 2011
року по справі №2-129/11 за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_5 про визнання заповіту
недійсним, у позові ОСОБА_2 відмовлено.
Вказане рішення залишено без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 17.10.2012 року.

Таким чином, дослідивши
обставини справи, заслухавши доводи
сторін та перевіривши докази по справі,
суд приходить до висновку, що спірний
заповіт відповідає вимогам цивільного
законодавства та був посвідчений
відповідно до вимог Закону України
«Про нотаріат», Інструкції про
вчинення нотаріальних дій, а тому в
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 212 - 215, 218
ЦПК України, ст.3, 16, 215, 1233-1234, 1247, 1247-1248, 1253
ЦК України, суд

в и р і ш и в :

у позові ОСОБА_2 - відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області протягом 10-ти днів з
дня його проголошення.

Суддя
Л.М.Городецька