Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/752/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
головуючого судді Заполовського В.Й.,
суддів: Забродського М.І.,
за участю секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського
районного суду Житомирської області
від 26 травня 2014 року, -
в с т а н о в и л а :
У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з даним позовом.
Зазначала, що з 03 грудня 2009 року вона
проживала однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з відповідачем. За час спільного
проживання у них народився син ОСОБА_3
Близько трьох місяців тому вони
припинили спільне проживання. Їх син
проживає разом з нею та повністю
знаходиться на її утриманні.
Відповідач не надає матеріальної
допомоги на утримання сина, потребами
сім'ї не цікавиться. Вона на даний час
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею віку трьох
років та отримує державну допомогу,
розмір якої є незначним.
За наведених обставин ОСОБА_1 просила
стягувати із відповідача на свою
користь аліменти на утримання сина
ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів
його заробітку ( доходу) щомісячно, але
не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого
законодавством для дитини
відповідного віку, до досягнення ним
Рішенням Малинського районного суду
Житомирської області від 26 травня 2014
року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3
у розмірі 1/4 частини заробітної плати,
але не менше 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку щомісячно
до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу. Посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову
частково, а саме стягувати з нього на
користь сина аліменти в розмірі 1/6
частини заробітку (доходу) щомісячно, а
не у розмірі 1/4 частини, як визначив суд.

При цьому зазначає, що відповідно до
рішення Малинського районного суду від
24.06.2004 року з нього вже стягуються
аліменти на утримання сина від першого
шлюбу в розмірі 1/4 частини всіх видів
його доходу. А тому сплативши аліменти
на двох дітей в розмірі 1/2 частини його
заробітку в місяць, йому залишиться
незначна сума коштів, що поставить його
в скрутне фінансове становище.

Також, суд визначаючи розмір аліментів
в 1/4 частині від доходу врахував
витрати на лікування дитини, при цьому
в рішенні не вказав, якими доказами це
підтверджується.

Крім того зазначає, що має похилого
віку батьків, яким надає певну
матеріальну допомогу, що не враховано
судом при постановленні рішення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.180 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК аліменти на дитину
присуджуються в частці від заробітку
(доходу) її матері, батька (ст.183 СК) або в
твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і
виплачуються щомісячно.

Положеннями ст.141 СК України визначено,
що мати, батько мають рівні права та
обов"язки щодо дитини. Розірвання шлюбу
між батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов"язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК, роз"яснень,
які містяться в п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 „Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення.

Факт відсутності у батька або матері
можливості надавати дитині утримання
не передбачений в переліку обставин,
які враховуються судом при визначенні
розміру аліментів. Ця обставина не
звільняє батьків від обов"язку по
утриманню дитини, однак враховується
судом при визначенні розміру
аліментів.

Як встановив суд та вбачається з
матеріалів справи, відповідач по
справі ОСОБА_2 є батьком
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який проживає та знаходиться на
утриманні матері - ОСОБА_1 (а.с.3, 5).

В добровільному порядку ОСОБА_2
достатньої та регулярної матеріальної
допомоги на утримання сина ОСОБА_3 не
надає.

Разом з тим, він є працездатною особою,
має постійне місце роботи та отримує
пенсію, що підтверджено останнім.
Також, ОСОБА_2 має сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, народженого у шлюбі з
іншою особою, на утримання якого за
судовим рішенням від 24.06.2004 року
стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини
його доходу (а.с.10, 11-13).

Доказів, про перебування вказаного
судового рішення на виконанні
матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять
даних про наявність у відповідача
обставин, пов'язаних з незадовільним
здоров'ям чи його матеріальним
становищем чи наявність інших
обставин, що мають істотне значення для
справи.

А тому, враховуючи вищенаведені норми
закону, виходячи з принципу рівних
обов'язків батьків щодо дітей,
необхідності в придбанні продуктів
харчування, одягу, лікуванні та
розвитку дітей, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для стягнення з
відповідача на користь позивачки на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3
аліментів.

При цьому, як свідчать матеріали справи
суд при визначенні розміру аліментів
врахував обставини, визначені ч.1 ст. 182
СК, а також роз'яснення, які містяться в
п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 „Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів".

Доводи наведені відповідачем в
апеляційній скарзі про те, що суд при
постановленні рішення не врахував його
майновий стан не обґрунтовані
відповідними доказами, ці доводи
фактично є вимогами про зменшення
розміру аліментів стягнених судом за
оскаржуваним рішенням, а тому не
заслуговують на увагу та висновків
суду не спростовують.

Окрім того, відповідач не позбавлений
права звернення до суду з позовом про
зміну розміру аліментів, що стягнуті з
нього за судовими рішеннями у разі
зміни матеріального або сімейного
стану тощо /ст.192 СК/.

Судом першої інстанції повно та
всебічно досліджено всі обставини та
докази по справі, правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права. Підстав для
скасування чи зміни рішення суду не
вбачається, а тому відповідно до ст.308
ЦПК України рішення залишається без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315
ЦПК України, колегія суддів
апеляційного суду, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 26 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: