Справа № 2-771/12 Головуючий у І
інстанції Грибанова Ю.Л.Провадження №
22-ц/780/3542/14 Доповідач у 2
інстанції ЛіліяКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Антоненко В.І., Гуля В.В.,

При секретарі: Ромашині І.В.

Розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 серпня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Гребінківська державна нотаріальна
контора про визнання недійсними
договорів дарування і визнання права
власності на житловий будинок та
земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2010 року позивачка
звернулась до суду з зазначеним
позовом посилаючись на , що після
смерті чоловіка вона протягом
тривалого часу проживала одна у
будинку АДРЕСА_1, який належав їй на
праві власності, часто хворіла,
потребувала стороннього догляду.

Зважаючи на її тяжкий стан здоров'я
відповідачка запропонувала їй
допомогу по забезпеченню доглядом та
харчуванням, утриманню в належному
стані будинку та земельної ділянки до
часу її смерті.

На пропозицію відповідачки вона
погодилася і 22 січня 2008 року склала
заповіт. 2 липня 2008 року відповідачка
повезла її до Гребінківської державної
нотаріальної контори Київської
області, де було укладено два договори,
тексту яких вона не читала.
Волевиявлення щодо укладення 2 липня 2008
року договорів дарування у неї вільним
не було, оскільки вона перенесла тяжку
хворобу і повністю не одужала, тому не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та не могла керувати ними

Тому просила визнати недійсними
договори дарування житлового будинку
та земельної ділянки площею 0,163 га, що
розташовані по АДРЕСА_1 від 02.07.2008 року,
укладені між нею і відповідачкою,
визнати за нею право власності на
вищезазначене нерухоме майно, судові
витрати стягнути з відповідачки.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 серпня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно положень ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 717 Цивільного
Кодексу України за договором дарування
одна сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність;
договір, що встановлює обов»язок
обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною/ сторонами/ вимог,
які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК
України.

Відповідно положень ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

По справі встановлено, що 02 липня 2008
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договори дарування житлового
будинку АДРЕСА_1.

Вказані договори викладені в письмовій
формі і в установленому порядку
посвідчені нотаріусом, та відповідають
за формою і змістом вказаним
правочинам та вимогам ст. 717 ЦК України.

Посилання позивачки на те, що стан її
здоров»я не дозволяв їй усвідомлювати
та контролювати власні дії у повному
обсязі, спростовуються висновком
комісійної амбулаторної
судово-психіатричної експертизи № 227ц
від 2012 року , з якого вбачається, що
ОСОБА_1 під час складання і підписання
договорів дарування 02.07.2008 року могла
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд обґрунтовано
виходив з положень ст.,ст. 203, 215,225, 717 ЦК
України, ст.,ст.3,60 ЦПК України та
прийшов до правильного висновку про те,
що позивачка свідомо подарувала свій
будинок та земельну ділянку
відповідачці, безспірних доказів щодо
наявності помилки при укладенні
договору дарування позивачкою не
надано.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі, були предметом дослідження
судом І інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом І інстанції були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду, викладених в рішенні не
спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і підстав для його скасування
не встановлено.

Керуючись ст., ст. 308,315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 серпня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: