печерський районний суд міста києва
справа № 757/4949/14-ц
у х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Кирилюк І.В.,при
секретарі:Гурніку А.І.за участю:
стягувача:не з'явився,представника
боржника:не з'явився,державного
виконавця:не з'явився,представника
ВДВС:не з'явився,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Києві скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на постанову
головного державного виконавця
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Чернової
Л.В. від 25.02.2014 року про арешт коштів
боржника у виконавчому провадженні ВП
№ 42179090 по виконанню рішення
Печерського районного суду м. Києва у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
зобов'язання повернути кошти,
відшкодування збитків та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк»
звернулось до суду із скаргою на
постанову головного державного
виконавця Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Чернової Л.В. (далі -
державний виконавець) від 25.02.2014 року
про арешт коштів боржника у
виконавчому провадженні ВП № 42179090 по
виконанню рішення Печерського
районного суду м. Києва у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 (далі -
стягувач, ОСОБА_3) до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» (далі - боржник, ПАТ
КБ «Приватбанк») про зобов'язання
повернути кошти, відшкодування збитків
та моральної шкоди.

В обґрунтування скарги боржник
зазначає, що постанова про арешт коштів
боржника від 25.02.2014 року є незаконною,
оскільки, відповідно до Закону України
«Про банки і банківську діяльність»,
забороняється накладати арешт на
кореспондентські рахунки банку. Отже,
оскаржуваною постановою державний
виконавець безпідставно обмежив
боржника у своєму праві розпоряджатись
грошовими коштами, чим порушив ведення
господарської діяльності. Крім того, в
порушення п. 1.5.1 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року № 512/5, резолютивна частина
оскаржуваної постанови не містить
повного найменування юридичних осіб,
яким надсилається копія постанови, що
також не було зроблено.

19.05.2014 року на адресу суду надійшли
письмові заперечення державного
виконавця на скаргу, в яких останній
просив в задоволенні скарги відмовити,
оскільки оскаржувана постанова про
арешт коштів боржника винесена згідно
норм чинного законодавства. Кім того,
державний виконавець направив на
адресу суду на судовий запит матеріали
виконавчого провадження ВП № 42179090.

В судове засідання стягувач,
представник боржника та представник
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції (далі -
ВДВС) не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, причини неявки суду невідомі.

Державний виконавець в судове
засідання не з'явився, в письмових
запереченнях просив розглядати скаргу
за його відсутності.

Оскільки державний виконавець,
стягувач, боржник та представник ВДВС
повідомлені належним чином про час та
місце розгляду скарги, а їх неявка,
згідно ч. 2 ст. 386 ЦПК України, не
перешкоджає розгляду скарги, суд
визнав можливим розглядати скаргу у
відсутність учасників судового
процесу.

Дослідивши матеріали скарги, вивчивши
матеріали цивільної справи, матеріли
виконавчого провадження ВП № 42179090, суд
дійшов висновку, що скарга є
необґрунтованою та не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Так, судом встановлено, що рішенням
Печерського районного суду м. Києва від
17.07.2013 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2013
року, позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ
«Приватбанк» про зобов'язання
повернути кошти, відшкодування збитків
та моральної шкоди задоволено
повністю.

На виконання судового рішення 04.02.2014
року Печерським районним судом м. Києва
було направлено виконавчий лист №
757/4949/13-ц від 30.01.2014 року.

25.02.2014 року головним державним
виконавцем Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Черновою Л.В. було
відкрито виконавче провадження ВП №
42179090 по виконанню виданого 30.01.2014 року
Печерським районним судом м. Києва
виконавчого листа № 757/4949/13-ц щодо
стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на
користь ОСОБА_3 250,41 грн. незаконно
одержаних коштів.

Крім того, 25.02.2014 року головним
державним виконавцем Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Черновою Л.В.
винесено постанову про арешт коштів
боржника, якою накладено арешт на
кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1
в Управлінні Національного банку
України в Дніпропетровській області та
належать ПАТ КБ «Приватбанк», в межах
суми 250,41 грн.

Як визначено у ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, накладати арешт на
кошти та інші цінності боржника,
зокрема на кошти, які перебувають на
рахунках і вкладах у банках, інших
фінансових установах, на рахунки в
цінних паперах, а також опечатувати
каси, приміщення і місця зберігання
грошей.

Згідно ст.. 57 Закону України «Про
виконавче провадження», арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом, зокрема, винесення постанови
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні у банках або
інших фінансових установах.
Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.
Копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим фінансовим
установам або органам, зазначеним у
частині другій цієї статті та органам,
що ведуть Державний реєстр обтяжень
рухомого майна. Постанова державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.. 59 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», арешт на майно або кошти
банку, що знаходяться на його рахунках,
арешт на кошти та інші цінності
юридичних або фізичних осіб, що
знаходяться в банку, здійснюються
виключно за постановою державного
виконавця чи рішенням суду про
стягнення коштів або про накладення
арешту в порядку, встановленому
законом. Зняття арешту з майна та
коштів здійснюється за постановою
державного виконавця або за рішенням
суду. Зупинення власних видаткових
операцій банку за його рахунками, а
також видаткових операцій за рахунками
юридичних або фізичних осіб
здійснюється лише в разі накладення
арешту відповідно до частини першої
цієї статті, крім випадків,
передбачених Законом України "Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму. Зупинення видаткових
операцій здійснюється в межах суми, на
яку накладено арешт, крім випадків,
коли арешт накладено без встановлення
такої суми.

З аналізу викладеного слідує, що
державний виконавець мав право для
забезпечення реального виконання
рішення суду винести постанову про
арешт коштів боржника.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 59
Закону України «Про банки і банківську
діяльність», забороняється накладати
арешт на кореспондентські рахунки
банку.

Згідно Закону України «Про банки і
банківську діяльність»,
кореспондентський рахунок це рахунок
відкритий банком у Національному банку
України та інших банках в Україні і за
її межами.

Отже, державним виконавцем було
накладено арешт на кореспондентський
рахунок боржника. При цьому, суд
зазначає, що арешт було накладено на
кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1
в Управлінні Національного банку
України в Дніпропетровській області та
належать ПАТ КБ «Приватбанк», в межах
суми 250,41 грн.

Згідно листа НБУ від 25.10.2001 року №
18-211/3950 «Про порядок накладення арешту
на кореспондентські рахунки
комерційних банків» та листа від 18.04.2006
року № 25-211/909- 4220 «Про забезпечення
виконання вимог Закону України «Про
внесення змін до Закону України Про
виконавче провадження», постановами
державного виконавця можливе
накладення арешту лише на кошти, які
знаходяться на кореспондентському
рахунку банку, в конкретно визначеній
сумі.

Отже, оскільки головним державним
виконавцем винесено постанову про
арешт коштів боржника, якою накладено
арешт на кошти, що містяться на
кореспондентському рахунку ПАТ КБ
«Приватбанк», відкритому, в Управлінні
Національного банку України в
Дніпропетровській області в межах суми
250,41 грн., то державний виконавець діяв в
межах наданих йому повноважень, згідно
норм чинного законодавства.

При цьому, суд зазначає, що оскаржувана
постанова від 25.02.2014 року про арешт
коштів боржника відповідає за формою
вимогам п. 1.5.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/ та
на виконання вимог чинного
законодавства 26.02.2014 року вказана
постанова була направлена ПАТ КБ
«Приватбанк».

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України,
якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Зважаючи на те, що постанова про арешт
коштів боржника, винесена головним
державним виконавцем Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Черновою Л.В. 25.02.2014
року, є законною, то, правові підстави
для її скасування відсутні. Відтак,
скарга ПАТ КБ «Приватбанк» є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 19
Конституції України, ст.ст. 11, 57 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст.. 59 Закону України «Про банки і
банківську діяльність», ст.ст. 210, 293, 386,
387, 388, 389 Цивільного процесуального
кодексу України, -

У Х В А Л И В:

В задоволені скарги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на постанову
головного державного виконавця
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Чернової
Л.В. від 25.02.2014 року про арешт коштів
боржника у виконавчому провадженні ВП
№ 42179090 по виконанню рішення
Печерського районного суду м. Києва у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
зобов'язання повернути кошти,
відшкодування збитків та моральної
шкоди - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути
подано протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали. Апеляційна скарга
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Печерський районний суд м. Києва.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
І.В.Кирилюк