Справа № 589/2438/14-ц р.
Провадження № 2/589/636/14
26.06.2014 року Шосткинський міськрайонний
суд Сумської області у складі:
головуючого - судді Сінгур В.О.,
при секретарі - Леоненко Г.А.,
з участю: представника позивача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні зали суду в м.
Шостка цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що він власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування
від 05 січня 1995 року. По даним
житлово-експлуатаційної дільниці №1 у
вказаній квартирі прописана колишня
дружина квартиронаймача ОСОБА_3 -
Однак, позивач вказує, що відповідач в
травні 2012 року зі своєї ініціативи
виїхала із квартири АДРЕСА_1, а в жовтні
того ж року вона виїхала за межі
України, з того часу не сплачує
комунальні платежі та платежі,
пов'язані з утримання квартири, не
отримує кореспонденцію за даною
адресою, особистих його речей в
квартирі відсутні, і взагалі. Перешкод
в користуванні жилим приміщенням
відповідачу ніхто не чинив, ОСОБА_4
виїхала добровільно та причин своєї
відсутності за місцем реєстрації не
Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в
судовому засіданні позовні вимоги
заявлені позивачем підтримала на
наполягала на їх задоволенні, проти
ухвалення заочного рішення не
заперечує. Також пояснила, що
відповідач проживала у вказаній
квартирі, як член сім'ї, але потім
добровільно виїхала.
Відповідач ОСОБА_4 належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, але в судове засідання не
з'явився, про причину неявки суд не
повідомив, заперечень на позов не
надав. За таких обставин, зі згоди
представника позивачів, суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст.224 ЦПК
України.

Свідок, зі сторони позивача, ОСОБА_2 в
судовому засіданні засвідчила, що
колишня дружина позивача - ОСОБА_4
проживала у квартирі ОСОБА_3 до 2012 року,
однак після того як почала зловживати
спиртними напоями вона виїхала з
квартири і вже більше двох років там не
проживає.

З матеріалів справи випливає, що
відповідно до довідки № 78 від 14 квітня
2014 року КП «Шосткинського МБТІ» (а.с.10)
квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за
ОСОБА_3, на підставі договору дарування.

Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
припинення дії, яка порушує право;
припинення правовідношення та ін.
Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійснені ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року (з останніми змінами від 25.05.1998
року) "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи
вели вони з наймачем спільне
господарство, тривалість часу їх
проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням. При цьому, як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п.15
постанови від 1 листопада 1996 р. N 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя",
наявність чи відсутність прописки
сама по собі не може бути підставою
для визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення,
або ж для відмови їй у цьому. Однак
відсутність письмової згоди членів
сім'ї наймача на вселення сама по собі
не свідчить про те, що особи, які
вселилися, не набули права
користування жилим приміщенням,
якщо за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

Так, на даний час у квартирі АДРЕСА_1
зареєстрована ОСОБА_4 при цьому
остання фактично не проживає за місцем
своєї реєстрації. Вказана обставина
підтверджується актом від 28 квітня 2014
року затвердженим директором ПП «ЖЕД-1»
(а.с.15).

Таким чином з досліджених в судовому
засіданні письмових доказів судом
встановлено, що у відповідача відсутні
будь-які правові підстави для
проживання чи реєстрації у
вищезазначеній квартирі, доказів про
вселення її у спірне житло у
визначеному законом порядку та
набуття права користування нею суду не
представлено.

Крім того, встановлено, що відповідач
ОСОБА_4 не являється членом сім'ї
позивача, а також, суд бере до уваги
свідчення ОСОБА_2

При цьому, слід зазначити, що
довготривалість користування зайнятим
жилим приміщенням не надає особі
будь-яких прав на нього, незалежно від
того, що в окремих випадках особи, які
самоуправно вселилися на жилу площу
фактично вступають у договірні
відносини, відкривають особистий
рахунок, сплачують комунальні послуги
тощо.

За змістом ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд і має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. До
порушень права користування
відносяться, наприклад, випадки
самоуправного заняття приміщення в
будинку власника, що належить йому на
праві приватної власності.

За таких обставин, оцінивши зібрані та
досліджені в судовому засіданні докази
в їх сукупності, враховуючи те, що
реєстрацією відповідача в житловому
приміщенні чиняться перешкоди у
здійсненні позивачем право власності,
розпорядження нерухомим майном, суд
приходить до висновку, що позов є
обґрунтованими і такими, що підлягає
задоволенню.

Питання про стягнення судових витрат
на підставі ст. 88 ЦПК України, позивачем
не ставилося.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 27, 31, 60, 88, 212, 213, 215, 224, 225 ЦПК
України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України,
суд, Пленум Верховного Суду України № 2
від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив за
письмовою заявою відповідача, яка
подається протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя Шосткинського
міськрайонного суду

Сумської області
В.О.Сінгур