Єдиний унікальний номер 205/9922/13-ц
Справа 205/9922/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при
секретарі Давиденко Я.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Міського комунального
підприємства «Дніпропетровскі міські
теплові мережі», Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційне
підприємство № 25» Дніпропетровської
міської ради про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у листопаді 2011 року звернувся
до суду із позовом. Неодноразово
уточнюючи підстави та зміст позовних
вимог, просив суд визнати дії КЖЕП 25
щодо неналежного контролю
неправомірними, зобов'язати
Тепломережі здійснити йому
перерахунок плати за надані послуги,
зобов'язати оплатити надані за період
із березня 2006 року по квітень 2014 року
послуги (а.с.55).

В судове засіданні позивач не з'явився.
Про день, час та місце судового
розгляду повідомлялась у
встановленому законом порядку. До суду
надіслав заяву, у якій позов підтримав
та просив задовольнити.

Співвідповідач - Міське комунальне
підприємство «Дніпропетровскі міські
теплові мережі» в особі представника
за довіреністю ОСОБА_2 до суду
надіслали письмові заперечення, у яких
просили суд відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі з підстав
незаконності вимог. Не заперечували
проти розгляду справи без своєї
присутності.

Співвідповідач Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційне
підприємство № 25» в особі свого
законного представника, явку в
судовому засіданні не забезпечив. Про
місце та час судового розгляду
повідомлявся у встановленому порядку

Вибір громадянами способу захисту
своїх прав і свобод від порушень та
протиправних посягань гарантовано ч.4
ст.55, ст.124 Конституції України,
відповідно до якої кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань
та закріплено статтями 7, 12 Загальної
декларації про права людини, ст.13
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, що згідно зі статтею 9
Конституції України є складовою
національного законодавства.

Згідно ст. 41 Конституції України, право
власності є непорушним. Кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

За правилом ст.317 ЦК України, змістом
права власності - є право володіння,
користування і розпорядження майном.

За ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права
якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

Підставою звернення позивачів до суду
із позовом є захист прав та майнових
інтересів споживача
житлово-комунальних послуг.

У зв'язку із чим, для встановлення
правовідносин між сторонами та при
вирішенні спору щодо спірних
правовідносин суд застосовує
положення Конституції України,
Цивільного кодексу України в редакції
2004 року, законів України, практику
Верховного Суду України, підзаконні
нормативно-правові акти центральних
органів виконавчої влади.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є
власником квартири АДРЕСА_1.

Із липня 2007 року позивач систематично
звертався до співвідповідачів із
скаргами та заявами з приводу
порушення системи опалення у кімнаті
квартири та незадовільним в наслідок
цього температурним режимом у
житловому приміщенні.

Складеним за участю представників КЖЕП
25 спільно із майстром ДМТМ актом від
07.02.2014 року було зафіксовано, що у
кімнаті позивача площею 20 кв.м
температура повітря становить 17 С, а
недоотримання теплової енергії у
даному приміщенні викликано
непроектною реконструкцією
попередніми власниками квартири
системи теплопостачання. У зв'язку із
чим позивачу рекомендовано відновити
систему відповідно до проекту (а.с.37, 38).

Водночас, результати цієї ж перевірки
листом КЖЕП 25 від 13.03.2014 року в частині
формулювання причин викладено у новій
редакції, за змістом якої
недоотримання теплової енергії у
квартирі позивача стало наслідком
втручання в опалювальну систему
мешканця іншої квартири цього ж
будинку, а саме квартири № 125 (а.с.40).

На підставі поданих позивачем заяв,
Комунальним підприємством
«Дніпропетровскі міські теплові
мережі» було здійснено перерахунок за
ненаданими у повному обсязі послугами,
підтвердженими актами від 16.11.2007 року
та від 15.02.2011 року (а.с.44-45).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 7 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
передбачено, що до повноважень органів
місцевого самоврядування в сфері
житлово-комунальних послуг належить
забезпечення населення
житлово-комунальними послугами
необхідного рівня та якості.

Згідно п.п.5,6 ч.2 ст.24 Закону №1875-IV,
балансоутримувач зобов'язаний
забезпечити умови для своєчасного
проведення капітального і поточного
ремонтів відповідно до встановлених
стандартів, нормативів, норм і правил;
належні експлуатацію та утримання
майна, що перебуває на його балансі.

Згідно до п.6 ч.2 ст.21 Закону №1875-IV
виконавець зобов'язаний розглядати у
визначений законодавством термін
претензії та скарги споживачів і
проводити відповідні перерахунки
розміру плати за житлово-комунальні
послуги в разі їх ненадання або
ненадання не в повному обсязі, зниження
їх якості.

За правилом, встановленим ст.509 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

При цьому, якщо кожна із сторін у
зобов'язанні має одночасно і права, і
обов'язки, вона вважається боржником у
тому, що вона зобов'язана вчинити на
користь другої сторони, і одночасно
кредитором у тому, що вона має право
вимагати від неї.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
невиконання зобов'язання або його
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) є порушенням
зобов'язання. За ст.623 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно п.5 ч.1 ст. 20 Закону України «Про
житлово - комунальні послуги», споживач
має право на зменшення розміру плати за
надані послуги в разі їх ненадання або
надання не в повному обсязі, зниження
їх якості в порядку, визначеному
договором або законодавством.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, а
відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі
докази за своїм внутрішнім
переконанням щодо їх належності,
допустимості, достовірності, а також
достатності і взаємності зв'язку у
сукупності, суд першої інстанції
дійшов до висновку, що з урахуванням
обставин існуючого спору позивач має
право на перерахунок та зменшення
плати за комунальні послуги, яку
відповідач повинен був би здійснити на
користь позивача за наявності
відповідних вимог з його сторони, у
зв'язку із чим обраний позивачем до
суду спосіб захисту порушених прав не
відповідає вимогам закону, позовні
вимоги є незаконними, тому задоволенню
не підлягають.

Керуючись ст.9, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції
України, ст.ст.7, 12 Загальної декларації
про права людини, ст.13 Конвенції про
захист прав і основних свобод людини,
ст.ст.509, 526, 610, 623 ЦК України, ст.1, п.5 ч.1
ст. 20, п.6 ч.2 ст.21, п.п.5,6 ч.2 ст.24 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» №1875-IV, від 24.06.2004 року, ст.ст.
10,11, 60, 88, 197, 209, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Міського комунального підприємства
«Дніпропетровскі міські теплові
мережі», Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційне підприємство
№ 25» Дніпропетровської міської ради
про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу про
апеляційне оскарження не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В.С. Шавула