Справа № 2-о/333/100/14
Провадження № 333/3713/14-ц
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

08 травня 2014 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що
має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з позовом про встановлення
факту, що має юридичне значення.

07.05.2014 року матеріали зазначеної справи
надійшли у провадження судді
Дмитрієвої М.М. Суддя вирішує питання
про відкриття провадження у справі за
заявою особи не пізніше трьох днів з
дня надходження заяви до суду.

Справи окремого провадження
розглядаються судом з додержанням
загальних правил, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України,
окреме провадження - це вид
непозовного цивільного судочинства, в
порядку якого розглядаються цивільні
справи про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень ст.ст. 55,124
Конституції України та ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаний або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України.

За змістом зазначеної статті, суд не
має право обирати спосіб захисту на
власний розсуд, оскільки це порушує
принцип диспозитивності та
змагальності цивільного процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

Ознайомившись із змістом заяви та
додатками до неї, суд приходить до
переконання, що заява не відповідає
вимогам Цивільного процесуального
кодексу України з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом. До
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 256 ЦПК України,
суд розглядає справи про встановлення
факту: родинних відносин між фізичними
особами; перебування фізичної особи на
утриманні; каліцтва, якщо це потрібно
для призначення пенсії або одержання
допомоги по загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню;
реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу,
усиновлення; проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу; належності
правовстановлюючих документів особі,
прізвище, ім'я, по батькові, місце і час
народження якої, що зазначені в
документі, не збігаються з ім'ям, по
батькові, прізвищем, місцем і часом
народження цієї особи, зазначеним у
свідоцтві про народження або в
паспорті; народження особи в певний час
у разі неможливості реєстрації органом
державної реєстрації актів цивільного
стану факту народження; смерті особи в
певний час у разі неможливості
реєстрації органом державної
реєстрації актів цивільного стану
факту смерті; смерті особи, яка пропала
безвісти за обставин, що загрожували їй
смертю або дають підстави вважати її
загиблою від певного нещасного випадку
внаслідок надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Всупереч вищевказаним нормам закону,
суду не зрозуміло яким чином від
встановлення вказаного у заяві
юридичного факту залежить виникнення,
зміна чи припинення особистих та
майнових прав заявника, також
заявником не надано суду доказів тих
обставин, на які він посилається як на
підстави своїх вимог. У зв'язку з чим
виникає необхідність надати заявнику
можливість, більш детально викласти
обставини з зазначенням доказів, які
підтверджують кожну із обставин
звернення до суду з вище зазначеною
заявою.

Крім того, до заяви не додано оригіналу
квитанції про сплату судового збору
або доказів, підтверджуючих звільнення
заявника від сплати судового збору.

Статтею 4 Закону України «Про судовий
збір» визначено ставку судового збору
за подання заяви у справах окремого
провадження - 01 розмір мінімально
заробітної пати, тобто 121, 80 грн.

До заяви додане клопотання про
звільнення ОСОБА_1 від сплати судового
збору за подання заяви, про
встановлення факту, що має юридичне
значення, за подачу заяви про
забезпечення доказів тощо. В
обґрунтування вказаної заяви, ОСОБА_1
посилається на те, він є пенсіонером і
отримує пенсію нижче прожиткового
мінімуму.

Статтею 5 Закону України «Про судовий
збір» визнано коло осіб, які звільнені
сплати судового збору. Заявник до
вказаної категорії не відноситься,
тому, суддя дійшов висновку про
залишення заяви ОСОБА_1 про звільнення
останнього від сплати судового збору
залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд,
враховуючи майновий стан сторони, може
своєю ухвалою відстрочити або
розстрочити сплату судового збору на
визначений строк, але не більше як до
ухвалення судового рішення у справі.

Із вказаною заявою ОСОБА_1 до суду не
звертався.

Таким чином, заявнику необхідно
сплатити судовий збір за подачу заяви у
розмірі 121,80 грн.

Зокрема, ст. 236 ЦПК України встановлено,
що заява про визнання фізичної особи
недієздатною подається до суду за
місцем проживання цієї особи.

В порушення зазначених вимог, в
матеріалах, доданих до заяви, відсутні
докази того, що заявник проживає на
території Комунарського району м.
Запоріжжя. Крім того, заявником не
зазначена заінтересована особа.

Крім того, заявником не зазначена
заінтересована особа.

Також відповідно до вимог ст. 120 ЦПК
України заявнику необхідно надати
копії заяви та усіх документів, доданих
до заяви, відповідно до кількості осіб,
що беруть участь у справі.

Таким чином, у відповідності до ч. 1 ст.
121 ЦПК України, заяву, подану без
додержання вимог, передбачених ст.ст.
119-120 ЦПК України, необхідно залишити
без руху і надати заявнику строк для
усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
ухвали. Якщо у цей строк заявник,
відповідно до ухвали, виконає вимоги,
передбачені ст.ст. 119-120 ЦПК України,
заява вважається поданою в день
первісного її подання до суду. Інакше
заява вважається неподаною і
повертається заявнику.

Керуючись ст.ст. 119-121, 235, 236-238 ЦПК
України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати
судового збору - залишити без
задоволення.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що
має юридичне значення - залишити без
руху, надавши п'ятиденний строк з дня
отримання копії цієї ухвали для
усунення недоліків.

Роз'яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, заяву
буде визнано неподаною та повернуто
заявнику зі всіма доданими до неї
документами.

Копію ухвали направити заявнику

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва