РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

при секретарі Струтинська Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Великогеєвецької сільської ради,
третіх осіб: Ужгородської районної
державної нотаріальної контори та
Реєстраційної служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
Закарпатської області про визнання
права власності на спадкове нерухоме
майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною
заявою до Великогеєвецької сільської
ради, третіх осіб: Ужгородської
райдержнотконтори та Реєстраційної
служби Ужгородського МРУЮ
Закарпатської області про визнання
права власності на спадкове нерухоме
майно, мотивуючи свої вимоги тим, що
вона являється членом колишнього
колгоспного двору, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1. Крім неї, членами
даного колгоспного двору були також
батько - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
мати - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
та бабуся - ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зазначає, що після смерті батьків та
бабусі відкрилася спадщина на належне
їм рухоме та нерухоме майно, що
складається з 3/4 частки у колишньому
колгоспному дворі. На день смерті
ОСОБА_4 в будинку були зареєстровані і
проживали спадкоємці: вона - ОСОБА_1 її
батьки та чоловік ОСОБА_5 На день смерті
батька ОСОБА_3 в будинку були
зареєстровані і проживали спадкоємці:
вона - ОСОБА_1 її мати та чоловік ОСОБА_5
Проте, ОСОБА_6 померла також не
залишивши заповіту і єдиним
спадкоємцем після її смерті, яка
прийняла спадщину являється вона.

Тому, просить суд визнати за нею право
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом за
померлими бабусею та батьками.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явились, водночас подала суду заяву
відповідно до якої позовні вимоги
підтримує та про розгляд справи у її
відсутності.

Представники відповідача
Великогеєвецької сільської ради,
третіх осіб: Ужгородської районної
державної нотаріальної контори та
Реєстраційної служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції
Закарпатської області в судове
засідання не з'явились, оскільки подали
заяви у яких просять розглянути справу
за їх відсутності. При цьому,
відповідач проти позову не заперечив.

У зв'язку з неявкою осіб, які беруть
участь у справі, в судове засідання, суд
провів розгляд справи за їх
відсутності.

Дослідивши письмові матеріали справи,
оцінивши докази по справі в їх
сукупності, суд дійшов наступного
висновку.

З дослідженого в судовому засіданні
рішення комітету Ужгородської
районної Ради народних депутатів від 12
липня 1989 року за № 101, встановлено, що
ОСОБА_4, являлася головою колгоспного
двору, розташованого в АДРЕСА_1, а також
власником земельної ділянки, 0,25 га для
обслуговування житлового будинку за
вказаною адресою, що стверджується
державним актом на право приватної
власності на землю.

У відповідності до норм ст.ст. 17, 18, 19
Закону України «Про власність» дія
якого розповсюджувалась на
правовідносини на час виникнення
колгоспного двору та п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №20 від
22.12.1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», - право власності
на майно, яке належало колгоспному
двору, мають ті члени колгоспного
двору, які до 15 квітня 1991 року не
втратили права на частку в цьому майні.
При цьому, розмір частки члена двору
визначається, виходячи з рівності
часток усіх його членів.

Водночас, в судовому засіданні
встановлено, що членами колгоспного
двору та відповідно його
співвласниками являлися: позивач,
ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що
стверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, що
стверджується дослідженими в судовому
засіданні свідоцтвами про їх смерть, не
залишивши заповіту і єдиним
спадкоємцем після їх смерті, яка
прийняла спадщину являється їх донька
ОСОБА_1 - позивач по справі.

При цьому, факт родинних відносин між
ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 стверджується
наявними в матеріалах справи
свідоцтвами: про народження НОМЕР_2 та
про одруження НОМЕР_3.

Відповідно до відмови Ужгородського
районного комунального підприємства
(бюро) технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна від 16.10.2012 року,
прийнято рішення про відмову у наданні
витягу з реєстру прав власності на
вказаний житловий будинок з належними
до нього господарськими будівлями та
спорудами. Даним підприємством
позивачу запропоновано звернутись до
суду з позовом про визнання права
власності в судовому порядку.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Таким чином, ОСОБА_1 після смерті
батьків та бабусі успадкувала належні
їм 3/4 частки спірного житлового
будинку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України, одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів може бути
визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

В судовому засіданні не встановлено
даних, які б заперечували факт права
власності у позивача ОСОБА_1 на 1/4
частку житлового будинку, як члена
колгоспного двору та в померлих
спадкодавців на ? його частки, також не
встановлено інших осіб які б мали право
на вказане майно або які б претендували
на це право, окрім позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК
України,

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд протягом десяти днів
з дня його проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Т.Р.
Деметрадзе