У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Острозького районного суду від
15 квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
у користуванні житловим будинком
шляхом виселення,

В С Т А Н О
В И Л А :

Рішенням Острозького районного суду
від 15 квітня 2014 року позов задоволено:
усунуто ОСОБА_3 перешкоди у
користуванні належним йому на праві
власності житловим будинком, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
виселення ОСОБА_1 з даного житлового
будинку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 243
грн. 60 коп. судового збору та 487 грн. 20
коп. витрат на правову допомогу.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі ОСОБА_1,
покликаючись на п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України,
стверджувала, що ОСОБА_3 вже звертався
до суду з позовом з того ж приводу та
підстав, і рішенням від 27 червня 2013 року
у справі №567/114/13-ц у задоволенні його
вимоги в частині виселення було
відмовлено, однак місцевий суд
відмовив в задоволенні клопотання її
представника про закриття провадження
у справі з цих причин, вказавши, що
підстави нового позову відрізняються.

Зазначала, що вона є пенсіонеркою,
іншого житла не має, а тому задоволення
позову про її виселення без надання
іншого житла поставить її у скрутне
становище.

Просила рішення Острозького районного
суду від 15 квітня 2014 року скасувати та
закрити провадження у справі.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_3 зазначив, що рішення суду першої
інстанції постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а тому просив залишити його без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення, справу розглянути за його
відсутності та відсутності його
представника ОСОБА_4

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги підтримали та просили її
задовольнити.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов та виселяючи
ОСОБА_1 з будинку, суд першої інстанції
виходив з того, що судовими рішеннями,
що набрали законної сили, в спорах між
цими ж сторонами, ОСОБА_1 визнано
особою, що втратила право користування
спірним будинком у зв'язку з
припиненням її права власності на
нього, однак незважаючи на це та на
зняття її з реєстрації в будинку, вона
добровільно його не звільнила, чим
чинить перешкоди в вільному
користуванні будинком новому власнику
- позивачу та членам його сім'ї для
проживання.

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №567/188/14-ц
Головуючий в суді І
інст. - Василевич О.В.

Провадження № 22-ц /787/1220/2014р.
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Такий висновок місцевого суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи,
право власності на спірний будинок від
відповідача ОСОБА_1 до позивача ОСОБА_3
перейшло на законних підставах, на
виконання судового рішення про
стягнення на його користь з ОСОБА_1
боргу і в даному провадженні спір з
приводу уже зареєстрованого та
існуючого права власності ОСОБА_3 на
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 -
відсутній (а.с.14).

На час вирішення даного спору право
власності ОСОБА_3 на зазначений
житловий будинок є безспірним та
підтверджено свідоцтвом та витягом з
держреєстру (а.с.15-16).

ОСОБА_1 в інших провадженнях оспорювала
право власності ОСОБА_3 на будинок,
однак судовими рішеннями в задоволенні
її вимог було відмовлено (а.с.17-21).

Рішенням Острозького районного суду
від 27 червня 2013 року та рішенням
апеляційного суду Рівненської області
від 6 листопада 2013 року ОСОБА_1 було
визнано такою, що втратила право на
користування спірним будинком в
зв'язку з припиненням права власності
на нього (а.с.22-25).

Посилання апелянта, як на підставу
закриття провадження в даній справі, на
відмову в рішенні від 27 червня 2013 року
про задоволення вимог ОСОБА_3 про її
виселення не заслуговує на увагу.

У зазначеному рішенні суд мотивував
відмову недоведеністю позивачем своїх
вимог.

Вказана обставина не перешкоджає
повторному зверненню позивача до суду
з аналогічними вимогами та їх
задоволенню при належному доведенні.

Після відмови рішенням від 27 червня 2013
року в задоволенні частини вимог про
усунення перешкод в користуванні
житловим будинком шляхом виселення
ОСОБА_1, на підставі існуючих судових
рішень, ОСОБА_3, як власник будинку, в
січні 2014 року зняв з реєстрації ОСОБА_1
за вказаною адресою та знову звернувся
до суду з вимогою про усунення перешкод
в користуванні будинком та виселення
відповідачки.

Відповідно до роз'яснень даних в п.34
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ „Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав " №5 від 07 лютого 2014 року „
... під час розгляду позовів про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, судам
необхідно чітко розмежовувати
правовідносини, які виникають між
власником та попереднім власником
житла, і правовідносини, які виникають
між власником житла та членами його
сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а
також членами сім'ї попереднього
власника житла. Так, власник житла має
право вимагати визнання попереднього
власника таким, що втратив право
користування житлом, що є наслідком
припинення права власності на житлове
приміщення (пункт 3 частини першої
статті 346 ЦК) із зняттям останнього з
реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, зокрема жилим приміщенням,
шляхом зняття особи з реєстраційного
обліку, залежить від вирішення питання
про право користування такої особи
жилим приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;
стаття 405 ЦК), а саме від вирішення
однієї із таких вимог: про позбавлення
права власності на жиле приміщення; про
позбавлення права користування жилим
приміщенням; про визнання особи
безвісно відсутньою; про оголошення
фізичної особи померлою.

Оскільки в справі знайшли своє
підтвердження обставини чинення
перешкод новому власнику та членам
його сім'ї у користуванні належним йому
будинком шляхом його не звільнення
відповідачкою на вимоги позивача, то
місцевий суд відповідно до ст.383 ЦК
України та ст.150 ЖК України дійшов
обґрунтованого висновку та усунув ці
перешкоди шляхом виселення з будинку
бувшого його власника, яка там
проживала без законних на те підстав.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлене дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і доводи апеляційної скарги
висновків, наведених у ньому, не
спростовують, а тому підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Острозького районного суду від
15 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: