Справа №162/162/14-ц
Номер провадження 2/162/72/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
смт. Любешів

Любешівський районний суд
Волинської області під головуванням:

судді
Труша В.О.,

за участю секретаря
Гичук О.М.,

представника позивача
Кушнерука
В.Р.,

представника третьої особ
Лавринюка
М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Волинській області (далі-
інспекція ДАБК у Волинській області) до
ОСОБА_3 про знесення самочинного
будівництва, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору,
Залаззівська сільська рада
Любешівського району Волинської
області, -

в с т а н о в и в :

Інспекція ДАБК у Волинській області
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, в
якому просить зобов"язати останнього
знести самочинно побудований ним
індивідуальний будинок по АДРЕСА_1.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що
інспекцією ДАБК у Волинській області
було проведено позапланову перевірку
будівництва житлового будинку в селі
Залаззя по вулиці Першотравневій
Любешівського району.

За результатами перевірки складено акт
від 04.11.2013 року, яким встановлено факт
будівництва ОСОБА_3 індивідуального
житлового будинку по АДРЕСА_1 без
будівельного паспорта та
зареєстрованого повідомлення про
початок виконання будівельних робіт.

На підставі акту перевірки складено
протокол про адміністративне
правопорушення від 04.11.2013 року та
видано припис № 112 від 04.11.2013 року про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

За результатами розгляду справи першим
заступником начальника Інспекції
08.11.2013 року винесена постанова №494 по
справі про адміністративне
правопорушення, згідно якої ОСОБА_3
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого частиною 5 статті 96
кодексу України про адміністративні
правопорушення (далі- КУпАП), та
накладено штраф у розмірі 4 250
гривень.

Вказаний штраф відповідачем сплачений
добровільно згідно квитанції №43/71 від
18.12.2013 року. Також виданим приписом
зобов"язано ОСОБА_3 усунути виявлені
порушення до 01.01.2014 року.

Крім того, 26.12.2013 року Інспекцією
повторно було проведено позапланову
перевірку вищевказаного об"єкта
будівництва та за результатами цієї
перевірки складено акт від вказаного
числа.

В результаті виявлених порушень
складено протокол від 26.12.2013 року та
винесено постанову від 10.01.2014 року про
вчинення ОСОБА_3 адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною 1 статті 188-42 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
виді штрафу в розмірі 5 950 гривень.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 не виконав
вимоги припису №112 від 04.11.2013 року та
продовжує виконувати роботи з
будівництва індивідуального житлового
будинку по АДРЕСА_1 без документів, що
посвідчують право власності чи
користування земельною ділянкою, без
будівельного паспорта на забудову
земельної ділянки, без документів, які
дають право на виконання будівельних
робіт, позивач просить суд зобов"язати
останнього знести вказане самочинне
будівництво.

У своєму запереченні відповідач ОСОБА_3
позовні вимоги не визнав, вважає їх
незаконними та безпідставними. Вказав,
що інспекцією ДАБК у Волинській
області 04.11.2013 року проводилась
перевірка дотримання ним діючого
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, за
наслідками якої його було притягнуто
до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, цього ж дня був винесений
припис №112 про усунення виявлених
порушень до 01.01.2014 року. Проте, вже 26.12.2013
року головним державним інспектором
Кушнеруком В.Р. повторно проведена
аналогічна перевірка та складено акт,
згідно якого він ігноруючи вимоги
припису №112 від 04.11.2014 року самочинно
продовжує виконувати будівельні
роботи з будівництва індивідуального
житлового будинку по АДРЕСА_1, чим
порушив вимоги припису №112 від 04.11.2014
року інспекції ДАБК у Волинській
області та пункт 1 частини 1 статті 34
Закону №3038, хоча сам термін виконання
припису був встановлений до 01.01.2014 року.

26.12.2013 року на нього знову був складений
припис № 126 про усунення виявлених
порушень до 01.03.2014 року. Однак,
незважаючи на те, що термін усунення
виявлених порушень ще не закінчився,
Інспекція 05.02.2014 року звернулась до
суду з позовом про знесення самочинно
збудованого об"єкта, порушуючи абзац 2
частини 1 статті 38 Закону України „Про
регулювання містобудівної діяльності".

Вважає висновки перевірок від 04.11.2013
року та від 26.12.2013 року помилковими і
такими, що не відповідають фактичним
обставинам справи, а також викладеними
із грубим порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вказав, що він разом з дружиною
проживає в АДРЕСА_2 та не являється ні
забудовником, ні замовником
будівництва житлового будинку по
вулиці Першотравневій в цьому ж
населеному пункті. Вказане будівництво
здійснювалося на земельній ділянці,
яка належить на праві приватної
власності тестю відповідача ОСОБА_4, що
стверджується витягом з державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності.

Також зазначає, що технічна
документація зі складання державного
акта на право приватної власності на
землю для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд за
адресою: АДРЕСА_1 була розроблена
Любешівським районним виробничим
відділом Волинської регіональної
філії ДП „Центру державного
земельного кадастру" також за
особистим замовленням ОСОБА_4 від 20.07.2012
року.

Жодного відношення до вказаної
земельної ділянки та житлового
будинку, який на ній будується він не
має. До смерті тестя ОСОБА_4, а саме до
05.10.2013 року, він будучи його свояком,
допомагав останньому у будівництві,
яке відбувалося під керівництвом
останнього та за його кошти. Тому він не
має правової підстави бути
зобов"язаним інспекцією ДАБК у
Волинській області вчиняти будь-які
дії щодо об"єктів нерухомого майна, які
йому не належать. Просить в позовних
вимогах відмовити.

В судовому засіданні представник
позивача Кушнерук В.Р. позов із
наведених у позовній заяві підстав
підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_5 в суді підтримали подані
заперечення , просили в задоволенні
позову відмовити з наведених у них
мотивів.

Представник третьої особи на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору,
Залаззівської сільської ради ОСОБА_2
просив суд в задоволенні позову
відмовити, оскільки будівництво
індивідуального житлового будинку по
АДРЕСА_1 проводиться на земельній
ділянці, право власності на яку
оформлено за ОСОБА_4, а незначні
відхилення від плану будуть усунуті
при коригуваннях до генерального плану
забудови села Залаззя у 2014 році.

Заслухавши пояснення осіб, які брали
участь у справі, дослідивши подані
докази, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає до задоволення за
наступних обставин.

Згідно статті 374 Цивільного кодексу
України (далі-ЦК) суб'єктами права
власності на землю (земельну ділянку) є
фізичні особи, юридичні особи, держава,
територіальні громади. Права та
обов'язки суб'єктів права власності на
землю (земельну ділянку)
встановлюються законом.

Судом встановлено, що згідно витягу з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності
серії SКЭ № 018009, ОСОБА_4 є власником
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1;
кадастровий номер::01:001:0448; дата
державної реєстрації земельної
ділянки:28.01.2013 року; цільове
призначення: для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка; площа: 0,25 га (а.с.48).

Відповідно до частини 4 статті 376 ЦК,
якщо власник (користувач) земельної
ділянки заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Частиною 7 статті 376 ЦК встановлено, що у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Відповідно до абзацу 1 пункту 22
Постанови Пленум Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами статті 376 ЦК (про
правовий режим самочинного
будівництва)", знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Згідно статті 22 Закону України „Про
основи містобудування" та статті125
Земельного Кодексу, забудова земельних
ділянок, які надаються для
містобудівних потреб здійснюється
після виникнення права власності або
права користування земельною ділянкою.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Згідно частини 1 статті 316 ЦК правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Частиною 2 статті 331 ЦК України
визначено, що право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК
та пункту 4 Постанови Пленум Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами статті 376 ЦК (про
правовий режим самочинного
будівництва)", житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме
майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо
вони збудовані або
будуються на
земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети, або
без відповідного документа, який
дає право виконувати будівельні
роботи чи належно
затвердженого проекту, або
з істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Як вбачається з витягу з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав власності, ОСОБА_4 є
власником земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1.

З доводів в судовому засіданні сторони
відповідача та представника третьої
особи слідує, що спірне будівництво,
яке просить знести позивач,
проводиться саме на вказаній земельній
ділянці.

Позивачем суду не подано належних
доказів, а представником позивача в
судовому засіданні не спростовано, що
самочинне будівництво проводиться не
на земельній ділянці, що знаходиться за
адресою:АДРЕСА_1, яка зареєстрована на
ОСОБА_4

З огляду на це слід прийти до висновку,
що будівництво індивідуального
житлового будинку по АДРЕСА_1
проводиться на земельній ділянці, що
була відведена для цієї мети. Зі
сторони власника земельної ділянки, а
також сусідніх землекористувачів
немає жодних претензій з приводу
самочинного будівництва. В судовому
засіданні не здобуто доказів на
підтвердження того, що цим порушуються
права інших осіб або це суперечить
суспільним інтересам.

З доводів представеника третьої особи-
органу місцевого самоврядування
Залаззівської сільської ради слідує,
що допущені при самочинному
будівництві відхилення від меж
земельної ділянки будуть найближчим
часом приведені у відповідність до
норм діючого земельного законодавства,
що в свою чергу дасть змогу отримати
інші дозвільні документи, необхідні
для будівництва.

Враховуючи наведені обставини справи,
ступінь готовності самочинного
будівництва, наявну можливість
приведення його у відповідність до
норм чинного законодавства, а також
баланс інтересів, згідно якого
знесення самочинного будівництва на
даній стадії буде мати більш негативні
наслідки за порушення його норм і
правил, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 215 ЦПК
України, на підставі статтей 316, 328, 331, 376
ЦК України, статті125 ЗК України, статті
22 Закону України „Про основи
містобудування", статті 41 Конституції
України, Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами статті 376 ЦК (про
правовий режим самочинного
будівництва)", суд,-

в и р і ш и в :

В позові інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Волинській області до ОСОБА_3 про
знесення самочинного будівництва,
третя особа на стороні позивача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, Залаззівська сільська
рада Любешівського району Волинської
області, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Любешівський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - з дня
отримання ними копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/
Труш В.О.

Оригіналу відповідає:

СУДДЯ ЛЮБЕШІВСЬКОГО

РАЙОННОГО СУДУ
В.О. ТРУШ