Справа № 522/2951/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
Приморський районний суд м. Одеси

у складі:
головуючого судді - Науменко А.В.,

при секретарі - Шияновській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, за участю третьої особи
Приморської районної адміністрації
ОМР та ОСОБА_3 про виселення,
зобов'язання не чинити перешкод при
вселенні та вселення до кімнати за
ордером та за позовом третьої особи, що
заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4 до
Приморської районної адміністрації
ОМР, ОСОБА_1, ОСОБА_3, за участю третьої
особи ОСОБА_2 про визнання ордеру та
похідного від нього договору найму
квартири та реєстрацію по квартирі
недійсними, визнання право на
отримання під житло ізольованої
кімнати шляхом надання ордеру на це
приміщення та укладення договору
найму, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у лютому 2014 р. звернулася
з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої
особи Приморської районної
адміністрації ОМР та ОСОБА_3 про
виселення ОСОБА_2 та інших членів сім'ї
з кімнати площею 13,6 кв.м. у комунальній
квартирі АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення; зобов'язати не
чинити перешкод позивачу при вселенні
у зазначену кімнату; вселити рішенням
суду позивача у зазначену кімнату.

Позов обґрунтований тим, що
03.11.2011 року позивач отримала ордер на
вселення у звільнену кімнату площею 13,
6 кв.м. у зазначеній двохкімнатній
квартирі, за рішенням профспілкової
організації Приморської
райадміністрації в порядку черговості.
Вже 18.11.2011 року позивач зареєструвалася
у квартирі. В свою чергу, не має
можливості реалізувати право на
проживання у наданому житловому
приміщенні, тому як відповідач
перешкоджає у вселенні в названу
кімнату та у проживанні. Відповідач не
відкриває двері квартири та не дає
потрапити до кімнати. Посилаючись на
положення ст.ст. 9, 58 та 116 ЖК України, а
також положення ст. 47 Конституції
України вказує на правомірність
заявлених позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_5
наполягав на задоволенні позову.
Вказав, що позивач усіма можливими
шляхами підтвердила волевиявлення на
реалізацію ордеру, тому у передбачений
30 денний строк надала його до житлово -
експлуатаційної організації,
зареєструвалася за адресою та сплачує
комунальні платежі. Пояснив, що
обставини перешкоджання відповідачем
та членами її сім'ї у вселенні та
проживанні позивачем до кімнати, на яку
виданий ордер, доведені наявними у
матеріалах справах письмових доказах.
Водночас, на запитання суду вказав що
на час розгляду справи у позивача не
має підтверджень, що відповідач чи
члени її сім'ї зайняли приміщення
вказаної кімнати та користуються нею,
але після роз'яснення суду положень ст.
10 ЦПК України заявив про необхідність
розгляду справи за наявними
матеріалами справи, тому як інших у
позивача не має.

Представник відповідача ОСОБА_6
заперечував у задоволені позову
посилаючись на його безпідставність та
недоведеність.

Ухвалою від 11.04.2013 р. провадження
по справі зупинене до розгляду іншої
цивільної справи №1522/22314/12 яка
розглядалася у Приморському районному
суді м. Одеси за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, Приморської
райадміністрації ОМР, КП ЖКС
«Портофранківський», третя особа
Одеська міська рада про встановлення
факту проживання однією сім'єю з
ОСОБА_7 в квартирі, визнання позивача
членом сім'ї ОСОБА_8, визнання ордеру
виданого 03.11.2011 р. ОСОБА_1 на кімнату 13,6
кв.м. та укладений договір найму
недійсними, зобов'язання Приморської
РА ОМР видати позивачу ордер на кімнату
13.6 кв.м. та укласти договір найму з
позивачем і відкрити окремий особистий
рахунок. Тобто, розгляд справи був
зупинений до розгляду іншої справи, у
якої був оспорений ордер на вселення
від 03.11.2011 р., який ОСОБА_1 визначає як
правовстановлюючий документ на
підтвердження права на проживання у
кімнаті 13, 6 кв.м., за захистом якого
звернулася до суду по даній справі.

Ухвалою 15 січня 2014 року
провадження по справі відновлене у
зв'язку з закінченням розгляду справи
№ 1522/22314/12, по якої рішенням
Апеляційного суду в Одеській області
від 19.02.2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інш. -
відмовлене в повному обсязі.

Подалі ОСОБА_6, як представник
третьої особи з самостійними вимогами
ОСОБА_9 звернувся з самостійним
позовом, який на судовому засіданні
прийнятий до спільного розгляду з
первинним позовом. По зустрічному
позову просить визнати недійсним ордер
серії ПР №009146 від 03.11.2011 р. виданий
Приморською рай адміністрацією ОМР на
неізольовану жилу кімнату площею 13.6
кв.м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 та
похідні від нього договір найму на
кімнату та реєстрацію ОСОБА_1 і ОСОБА_3
за цією адресою; визнати право ОСОБА_9
на отримання під житло зазначеної
кімнати площею 13,6 кв.м. шляхом надання
Приморською РА ОМР ордеру на це жиле
приміщення у кладення з ним договору
найму жилого приміщення.

Представник ОСОБА_6 наполягав на
тому, що поданий ОСОБА_4 самостійний
позов є новим, за яким останній захищає
свої права передбачені ст. 54 ЖК України,
як наймача частини квартири 5741000, що
належить на праві власності його
дружині ОСОБА_2. Вказує, що з цих
підстав даний позов не є таким що вже
розглядався між тими ж сторонами, по
тому же предмету та обставинам спору.
Позов обґрунтований тим, що позивач
вказує на користування з 2008 р. частиною
5741000 квартири АДРЕСА_1, як наймачем в
порядку ст. 162 ЖК України. У іншій
кімнаті квартири площею 13, 6 кв.м.
проживала ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.. Позивач вказує, що
відповідно до положень ст. 54 ЖК України
звільнене неізольоване жиле
приміщення в квартирі, в якої проживає
два або більше наймачів надається
наймачеві суміжного приміщення, тому
відповідно до положень ст. 59 ЖК України
ОСОБА_1 незаконно виданий ордер, як з
цих підстав, а також у зв'язку з
відсутністю у неї потреби у поліпшенні
житлових умов. Також вказує на
незаконність реєстрації ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 на підстав незаконного ордеру.

Представник первинного позивача
заперечував у задоволенні
самостійного позову третьої особи
вказавши на його безпідставність.
Наполягав, що третьою особою ОСОБА_4 не
доведене порушення будь-яких його прав
видючою ордеру ОСОБА_1. Послався на
встановлені факти та обставини у
рішенні апеляційного суду від 19.02.2014 р.
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, яки встановлені відносно
відповідачів та якими спростовуються
доводи ОСОБА_9

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін суд дійшов висновку що первинні
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
частковому задоволенню, а самостійні
вимоги третьої сторони ОСОБА_9 не
підлягають задоволенню у повному
обсязі виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд встановлює, що спірним
правовідносинам вже була дана правова
оцінка в рамках провадження по справі
№ 1522/22314/12, яка розглядалася по
обставинам, що встановлені відносно
тих самих осіб та по тим самим
обставинам.

З останньої редакції позову по
справі № 1522/22314/12 ( а.с. 32) вбачається, що
позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до
відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3
посилаючись на положення ст. ст. 54, 58, 59
ЖК України.

Рішенням апеляційного суду
Одеської області від 19.02.2014 р.
встановлене, що: «ОСОБА_2 з 1992 року
знаходиться у шлюбі зі ОСОБА_4 з яким
складають сім'ю, зареєстровані та
проживають в квартирі спільного
заселення під АДРЕСА_1. Позивач разом з
чоловіком (ОСОБА_4) займає кімнату
площею 17, 7 кв.м. і є власником 5741000
частини вказаної квартири у
відповідності до свідоцтва про право
власності виданого УЖКГ Одеської
міської ради від 21.12.2005 р. та у
відповідності до договору дарування
від 04.06.2008 р.. Сусідкою позивача ( ОСОБА_2)
у тому числі на момент приватизації
позивачем житла була ОСОБА_7, яка
займала кімнату площею 13,6 кв.м..
ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 померла, у зв'язку з
чим звільнилася спірна кімната площею
13, 6 кв.м. На підставі розпорядження
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради № 929 від 24.10.2011 р.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було видане ордер
серії ПР 009146 від 03.11.2011 р. на право
зайняття спірної кімнати що
узгоджується зі ст.. 54 ч. 5 ЖК України . З
18.11.2011 р. ОСОБА_1 в спірній квартирі
зареєстрована.

Згідно з наданими доказами,
реалізуючи своє право на приватизацію
житла ОСОБА_2 про наявність у неї члена
сім'ї ОСОБА_7 органу приватизації не
повідомляла. До приватизації житла та
при житті ОСОБА_7 ані позивач (ОСОБА_2)
ані ОСОБА_7 в порядку ст.. 105 ЖК України
питання про об'єднання окремих
договорів найму житла і укладення
одного спільного договору найму на все
займане приміщення квартири перед
наймодавцем або судом не ставили.
Позивач (ОСОБА_2) до померлої ОСОБА_7 у
кімнату площею 13, 6 кв.м. у встановленому
порядку визначеному ст. 65 ЖК України,
тобто з письмової згоди померлої в
якості члена сім'ї наймача не
вселялась, та весь час до смерті ОСОБА_7
зберігала за собою право користування
5741000 частини квартири (житловою
кімнатою площею 17, 7 кв.м.) яка належить
їй на праві власності.

З огляду на те, що позивач
(ОСОБА_2) перебуває у шлюбі зі ОСОБА_4 (
позивачем по самостійному позову в
даній справі) статус подружжя як сім'ї
презюмується за законом, позивач як
один з подружжя не може визнаватися
членом іншої сім'ї, зокрема померлої
ОСОБА_7 одночасно. Можливість
перебування в якості члена сім'ї у двох
і більше сім'ях одночасно законом не
передбачено.

Статтею 54 ЖК України передбачена
можливість надання звільненого
ізольованого жилого приміщення що
звільняється у квартирі в якій
проживають два або більше наймачі,
наймачу, який потребує поліпшення
житлових умов, а уразі відсутності
такого іншому наймачеві. Та в решті
іншим особам у загальному порядку. При
цьому мають бути дотримані вимоги
ст.ст. 34-42 ЖК України.

Позивач (ОСОБА_2) є власником 5741000
частини квартири. На обліку як особа, що
потребує поліпшення житлових умов не
перебуває, оскільки таки докази не
надавалися. Законних підстав на
зайняття нею спірної кімнати, що
звільнилася після смерті ОСОБА_7 на
отримання ордеру на підставах,
визначених ст. 54, 58 ЖК України не має.
Відповідно видючою ордеру громадянам
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 законі права позивача
не порушувались, а тому вона не вправі
оспорювати правомірність виданого
ордеру і ставити питання про визнання
його недійсним за вимогами ст. ст. 58, 59
ЖК України. Відповідно позивач ( ОСОБА_2)
не вправі вимагати визнання недійсним
договору жилого найму, укладеного між
Приморською районною адміністрацією
Одеської міської ради та ОСОБА_1.»

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

З матеріалів справи вбачається,
доведене зазначеним рішенням суду та
не спростоване ОСОБА_4, що він як
позивач с самостійними вимогами по
даній справі проживає у 5741000 частині
квартири АДРЕСА_1, що складає житлову
кімнату площею 17, 7 кв.м., яка належить на
праві власності його дружині ОСОБА_2.
Позивач по самостійному позову ОСОБА_4
є членом сім'ї ОСОБА_2, тобто проживає у
вказаній квартирі на правах члена сім'ї
власника, визначених ст.. 156 ЖК України
та 405 ЦК України.

Також, по справі є доведеним, що при
звільненні після смерті ОСОБА_7
ізольованої кімнати площею 13, 6 кв.м.
інших наймачів в розумінні ст.ст. 54 та
65-1 ЖК України в зазначеній квартирі №
23 не було, тому як ОСОБА_2 на той час
набула право власності на 5741000 частини
квартири, та її права не підлягають
регулюванню положеннями ст.ст. 54, 61, 65
ЖК України.

Виходячи з наведеного, суд визнає
що позивач по самостійним вимогам
ОСОБА_4 на обліку як особа, що потребує
поліпшення житлових умов також не
перебуває, оскільки таки докази не
надавалися. Законних підстав на
зайняття ним спірної кімнати, що
звільнилася після смерті ОСОБА_7 на
отримання ордеру на підставах,
визначених ст. 54, 58 ЖК України не має.
Звідси, суд встановлює, що ОСОБА_4 не
довів наявність порушених його прав
діями відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та
Приморської РА ОМР.

Посилання представника ОСОБА_9 на те що
останній є наймачем іншої частині
квартири та на нього оформлений
лицевій рахунок для сплати по
комунальним платежам, також не
спростовує вищевказаного висновку
суду. ОСОБА_4 не наданий до справи
договір найму, але навіть у разі його
наявності вказаний договір повинен був
укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як
власником 5741000 частин квартири, тому
зазначені правовідносини регулюються
положеннями ст. 158-159 ЖК України щодо
договору найму жилого приміщення у
квартирі, що належить громадянинові, та
положення ст. 54 ЖК України на такого
наймача не розповсюджуються, тому як
такого права не має у власника частини
квартири.

Відповідно видючою ордеру
громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 законі
права позивача ОСОБА_9 не порушувались,
а тому він не вправі оспорювати
правомірність виданого ордеру і
ставити питання про визнання його
недійсним за вимогами ст. ст. 58, 59 ЖК
України. Відповідно позивач ОСОБА_4 не
вправі вимагати визнання недійсним
договору жилого найму, укладеного
між Приморською районною
адміністрацією Одеської міської ради
та ОСОБА_1 а також реєстрацію ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 за адресою квартири АДРЕСА_1.
Також, суд визнає безпідставними
позовні вимоги ОСОБА_9 щодо визнання за
ним права на отримання спірної кімнати
площею 13, 6 кв.м. у квартирі № 23.

Таким чином, самостійні вимоги
ОСОБА_9 не підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Водночас, заслухавши пояснення
представника позивача ОСОБА_1,
оглянувши матеріали справи ( довідки з
домової книги про склад сім'ї, ордер від
03.11.2011 р., докази розподілення за
системою ГЕРЦ комунальних платежів на
сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_9, довідку та
висновок Приморського РВ ОМУ ГУМВС
України по заяві ОСОБА_1 за 19.07.2012 року,
Акти обстеження КП ЖКС
«Портофранківський» від 16.07.2012 р., 09.09.2012
р., від 05.02.2014 року, суд встановлює, що
позивач ОСОБА_1 відповідно до положень
ст. 9 ЖК України правомірно звернулася
з позовною вимогою щодо зобов'язання
відповідача ОСОБА_2, як власника іншої
частини квартири не чинити перешкод
при вселенні до спірної кімнати площею
13,6 кв.м. та вселення її в цю кімнату на
підставі наявного права на проживання.
Тому, зазначені позовні вимоги суд
визнає обґрунтованими, доведеними та
такими, що підлягають задоволенню.

В свою чергу, суд визнає, що первинним
позивачем не доведене належними та
допустимими доказами обставини
самоуправного зайняття ОСОБА_2 чи
членами її сім'ї приміщення спірної
кімнати площею 13,6 кв.м. у квартирі № 23
та проживання у неї. У зв'язку з чим, суд
встановлює що позовна вимога в частині
виселення ОСОБА_2 та членів її сім'ї в
порядку ст. 116 ЗК України не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 223 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю
третьої особи Приморської районної
адміністрації ОМР та ОСОБА_3 про
виселення, зобов'язання не чинити
перешкод при вселенні та вселення до
кімнати за ордером - задовольнити
частково.

Зобов'язати відповідача ОСОБА_2
не чинити перешкод при вселенні ОСОБА_1
у кімнату площею 13, 6 кв.м. у комунальній
квартирі АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в у кімнату
площею 13, 6 кв.м. у комунальній квартирі
АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог в
частині виселення ОСОБА_2 та членів її
сім'ї - відмовити.

У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 до Приморської районної
адміністрації ОМР, ОСОБА_1, ОСОБА_3, за
участю третьої особи ОСОБА_2 про
визнання ордеру та похідного від нього
договору найму квартири та реєстрації
недійсними, визнання права на
отримання під житло кімнати шляхом
надання ордеру на це приміщення та
укладення договору найму жилого
приміщення - відмовити у повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області,
через Приморський районний суд міста
Одеси, шляхом подачі апеляційної
скарги на рішення суду протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя

А.В. Науменко

14.05.2014