Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1688/14
Головуючий у 1 інстанції: Мовчан О.Г.
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.

Судді Коваленко А.І.,

Дашковська А.В.,

При секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 11 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 до Роздольської
сільської ради Михайлівського району
Запорізької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, треті особи - Михайлівська
державна нотаріальна контора
Михайлівського району Запорізької
області, Реєстраційна служба
Михайлівського районного управління
юстиції в Запорізькій області, про
встановлення фактів прийняття в
управління та володіння спадкового
майна та визнання права власності на
житловий будинок в порядку спадкування
за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 звернулася до суду
із вищезазначеним позовом, який в
подальшому уточнила та обґрунтовувала
наступним.

06 грудня 1960 року позивачка одружилася
із ОСОБА_8, з яким з 16 листопада 1976 року
стали постійно проживати в будинку
матері чоловіка - ОСОБА_9 за адресою:
АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла, після
смерті відкрилася спадщина на належне
їй майно. Спадкоємцями першої черги
були її син ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_5,
однак вони у встановлений законом
строк до нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини не
зверталися, свідоцтва про право на
спадщину не отримували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_8,
спадкоємцями після смерті якого є його
дружина - позивач ОСОБА_3, син ОСОБА_6 та
дочка ОСОБА_7, які також у встановлений
законом строк із заявами про прийняття
спадщини не зверталися, свідоцтва про
право на спадщину не отримували.

Позивачка зазначала, що зареєстрована
та фактично проживає в АДРЕСА_1 з 16
листопада 1976 року. Після смерті ОСОБА_9
та ОСОБА_8 вона продовжує проживати в
будинку, сплачує земельний податок та
користується спірним майном. Заповітів
від імені ОСОБА_9 та ОСОБА_6 не
складалось .

Вказуючи на факт спільного місця
проживання та реєстрації за однією
адресою на день смерті ОСОБА_9 з сином
ОСОБА_8 та подальше проживання ОСОБА_8
після смерті матері в належному їй
будинку, позивач зазначала про
фактичне прийняття сином ОСОБА_8 в
управління спадкового майна матері
ОСОБА_9. Крім того, позивач зазначала
про фактичне прийняття нею в
управління спадкового майна чоловіка
ОСОБА_8 в порядку спадкової трансмісії
після смерті ОСОБА_9.

Також вказувала, що через невизнання
Роздольською сільською радою
Михайлівського району Запорізької
області права власності на житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами АДРЕСА_1 за нею та
неможливістю отримання нею свідоцтва
про право на спадщину за законом через
відсутність правовстановлюючих
документів, вона не має можливості
оформити право власності на
нерухомість в порядку спадкування.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 11 лютого
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника позивачки, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції зазначав,
що через встановлені протиріччя між
заявленими вимогами та обставинами,
викладеними на їх обґрунтування та у
зв'язку з очевидною відсутністю спору,
підстави для задоволення позову
відсутні.

Проте, такий висновок суду зроблено
без повного з'ясування обставин справи.

Згідно з ч. 4 ст. до ст.. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд
першої інстанції не дотримався
встановленого ст. 212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об'єктивного розгляду
обставин справи аналізує та оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи та
заперечення сторін.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої
інстанції не дотримався вимог ч.4 ст. 10
ЦПК України та обмежився посиланням на
те, що позивачка не надала належних
доказів на підтвердження факту
прийняття спадщини та існуванні
перешкод в отриманні свідоцтва на
спадщину за законом.

Встановлено, ОСОБА_9 є матір'ю ОСОБА_8

Згідно довідки Роздольської сільської
ради Михайлівського району
Запорізької області №94 від 24.02.2014 року,
ОСОБА_8 був зареєстрований і проживав
разом із матір'ю ОСОБА_9 і дружиною
ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 з 1976 року ( а.с.104).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 (а.с.13).

Після її смерті залишилось
домоволодіння АДРЕСА_1, яке було
передано їх на підставі рішення
райвиконкому від 16.11.1989 року, проте за
життя спадкодавець не отримала
свідоцтво про право власності на
вказане майно.

Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно на ім'я ОСОБА_9 отримано
26.04.2006 року (а.с.8-9).

По собі заповіту не залишила.
Спадкоємцями першої черги за законом
відповідно до ст. 529 ЦК України 1963 року
були - син ОСОБА_8 та донька відповідач у
справі ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвами про народження (а.с.14-16). Із
заявами про прийняття спадщини до
нотаріальної контори жоден з них не
звертався.

Після смерті ОСОБА_9, разом із дружиною.
у вказаному будинку, проживав ОСОБА_8 та
його дружина ОСОБА_3, сплачував плату за
земельний податок, користувався майном
померлої (а.с.104).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер. Після
його смерті залишилася спадщина у
вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 .

За положеннями ст. 526 ЦК (в редакції 1963
року, діючої на час виникнення спірних
правовідносин), місцем відкриття
спадщини є останнє місце проживання
спадкодавця.

Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року
прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Згідно ст. 525 ЦК України 1963 року часом
відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця.

Відповідно до змісту ст. 549 ЦК України
1963 року визнавалося, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном чи подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Отже. враховуючи надані докази та
наведені законодавчі норми, ОСОБА_8
прийняв спадщину, оскільки фактично
вступив у володіння спадковим майном
та проживав до моменту своєї смерті у
будинку АДРЕСА_1 Проте свідоцтво про
право на спадщину у встановленому
законом порядку не оформлював,
оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_2 (а.с.17).

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_8 були його дружина - позивач у
справі ОСОБА_3 та відповідачі у справі -
син ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7, що
підтверджується свідоцтвами про
народження та свідоцтвом про одруження
(а.с.7, 58-60).

Спадкоємці ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є
відповідачами у справі визнають факт
прийняття ОСОБА_3 спадщини та не
заперечують проти визнання за нею
право власності на спадкове майно (
а.с.29,31)

Згідно довідки Роздольської сільської
ради Михайлівського району
Запорізької області №426 від 19.11.2013 року
ОСОБА_3 фактично проживає і
зареєстрована в АДРЕСА_1 з 16.11.1976 року.
Після смерті чоловіка ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та свекрухи
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
ОСОБА_3 проживає у вказаному будинку,
сплачує плату за земельний податок,
користується майном померлих (а.с.18).

Таким чином, факт спільного проживання
та реєстрації за однією адресою ОСОБА_3
на час смерті спадкодавця ОСОБА_8, а
також подальше користування та ведення
господарства у спадковому будинку
протягом шести місяців після смерті
чоловіка, свідчить про фактичне
прийняття спадщини ОСОБА_3 відповідно
до законодавства, яке діяло на час
смерті спадкодавця Цивільним кодексом
1963 року

З мотивів, викладених вище, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
ОСОБА_3 прийняла спадщину у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно
до положень ст.. 549 ЦК України , яка діяла
на час виникнення спірних
правовідносин.

З копії спадкової справи №9/2014 до майна
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8
вбачається, що 14.03.2014 року позивачка
ОСОБА_3 звернулася до Михайлівської
державної нотаріальної контори
Михайлівського району Запорізької
області із заявою про видачу свідоцтва
про право спадщини за законом (а.с.157).
Відповідачі у справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7
до нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини не зверталися.

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії №181/02-14 від 24.04.2014 року
відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року чоловіка
ОСОБА_8 на житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.179-180).

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року №7
«Про судову практику у справах про
спадкування» зазначено, що свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством.

За наявності умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розглядові
не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформлені
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Виходячи із викладеного, оскільки
позивачка вважається такою, що
прийняла спадщину відповідно до вимог
ст.. 549 ЦК України, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин,
існують об'єктивні перешкоди в
отриманні свідоцтва про право на
спадщину за законом в нотаріальній
конторі, судова колегія дійшла
висновку про обґрунтованість доводів
апеляційної скарги та про наявність
передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції з постановленням нового
рішення про встановлення факту
прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті
чоловіка ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року та визнання за нею в
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_8 право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 11 лютого 2014
року у цій справі скасувати та ухвалити
нове рішення наступного змісту:

«Встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_8,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_8 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, що
складається з житлового будинку літ. А
1, загальною площею 45,36 кв. м, житловою
площею 28,07 кв. м, літня кухня 1 Б, гараж 1
В, сарай 1 Г, погріб 1 п, водопровід 1,
огорожа 2.»

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: