Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1372/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Гармаш
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.06.2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Письменного
О.А.

із
секретарем - Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 31 березня
2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних у сумі 1487700 грн., та
судових витрат. В обґрунтування позову
зазначав, що 23.03.2010 року між ним та
ОСОБА_3 була досягнута домовленість про
надання у борг коштів у сумі 1450000 грн.
Вказана домовленість була оформлена
заявою відповідача від 23.03.2010 року,
посвідченою нотаріально, в якій
відповідач підтвердив факт отримання
від нього коштів строком на три роки.
У червні 2012 року цю заяву у нього було
викрадено, на даний час її
місцезнаходження не відоме. Відповідач
добровільно борг не повертає, тому
позивач просив суд задовольнити його
позов.

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 31.03.2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
борг з урахуванням індексу інфляції та
трьох процентів річних від
простроченої суми - 1487700 грн., та судовий
збір 3677,50 грн.

В апеляційній скарзі відповідачем
ставиться питання про скасування
судового рішення з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального та порушенням норм
процесуального права і ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволення позову. Зазначено, що судом
не було з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи та не грунтуються на доказах.
Так, позивачем суду не було надано
розписки про отримання ним грошей, а
тому не підтверджено факт передачі
коштів, суд не взяв до уваги наявні у
справі договори, згідно яких гроші в
борг брав ОСОБА_4, а не відповідач.
Посвідчена нотаріусом заява
складалась на підтвердження наміру в
майбутньому укласти договір позики,
проте кошти не були передані
позивачем, письмові докази щодо їх
отримання суду не надані.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, який
підтримав доводи апеляційної скарги,
позивача та його представника, які
згодні з рішенням суду, вивчивши
матеріали справи, перевіривши в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 борг 1450000 грн., що з
урахуванням інфляції та трьох
процентів річних від простроченої
суми складає 1487700 грн., вважав
доведеними викладені позивачем
обставини щодо неповернення
відповідачем у встановлений строк
боргу. При цьому послався на копію
виписки з реєстру нотаріальних дій за
№ 503 від 23.03.2010 року приватного
нотаріуса Світловодського міського
нотаріального округу Кіровоградської
області ОСОБА_5 про засвідчення
справжності підпису ОСОБА_3 на заяві до
компетентних органів про те, що він
позичив у ОСОБА_2 1450000 грн. строком на
три роки (а.с.5, 64, 151) та повідомлення
Чигиринського районного відділу УМВС
України в Чигиринській області від
12.09.2013 року за № 6037 на звернення ОСОБА_2
про не встановлення місця знаходження
розписки ОСОБА_3, що була викрадена у
червні 2012 року (а.с.6).

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що такі висновки суду є
помилковими і не відповідають вимогам
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказані вимоги не дотримані судом при
ухваленні рішення.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передачу грошової суми.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво - чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Згідно з ч. 2 ст. 545 ЦК України якщо
боржник видав кредиторові борговий
документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

За договором позики на
позичальника покладається обов"язок
повернути позикодавцеві грошові кошти,
отриманні ним у борг, а на позикодавця
покладається обовязок підтвердити
прийняття його виконання шляхом
повернення позичальникові розписки
про отримання виконання.

У випадку відмови позикодавця
видати розписку позичальник має право
затримати виконання зобовязання.

Тобто правовідносини позики
вимагають обов"язкової перевірки
наявності оригіналів розписок (інших
письмових документів) у кредитора, що є
підтвердженням невиконання
зобов"язання боржником.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд встановлює наявність або
відсутність обставин, котрими
обгрунтовують свої вимоги і
заперечення сторони, на підставі
доказів, які містять інформацію щодо
предмета доказування, як зазначено у ч.
1 ст. 57 ЦПК, ч. 1 ст. 58 ЦПК. Відповідно до
ст. 212 ЦПК суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо за своїм внутрішнім
переконанням. Результати оцінки
доказів відображаються в рішенні, в
якому наводятьс

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції безпідставно дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підтверджуються
наявними у справі доказами. Вирішуючи
спір та вважаючи доведеними вимоги
позивача, судом також взято до уваги
показання свідків, однак суд не звернув
уваги на те, що в даному випадку не
допускаються показання свідків як
засіб доказування факту вчинення
правочину.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, оскільки позивачем не
надано суду оригіналу розписки (заяви,
договору позики) на підтвердження
невиконання зобов'язань боржником, а
виписка з реєстру нотаріальних дій та
повідомлення з Чигиринського
районного відділу УМВС України в
Чигиринській області не можуть бути
належними доказами на підтвердження
отримання та неповернення
відповідачем коштів в сумі 1450000 грн.,
тому зазначені ОСОБА_2 обставини не
можуть вважатися доведеними.

Інших доказів на підтвердження
обставин отримання відповідачем
коштів у борг та зникнення (викрадення)
зазначеної позивачем заяви ОСОБА_3 про
одержання позики не було надано суду,
не заявлялось клопотання про їх
витребування.

Докази та обставини, на які посилається
позивач, спростовуються матеріалами
справи, яким не була дана належна
правова оцінка судом першої інстанції,
висновки суду не відповідають
обставинам справи та вимогам норм
матеріального права.

Тому відповідно до вимог ч.ч. 2, 3, 4 ст.309
ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог за їх безпідставністю та
недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319,
325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 31 березня 2014 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості
відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: