інстанції Яковлєва Л.В.Провадження №
22-ц/780/3038/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді:
Яворського М.А.,

суддів:
Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі:
Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» та ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 19 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» про стягнення
грошової компенсації за невикористані
дні щорічної відпустки при звільненні,
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні та видачі
трудової книжки, моральної шкоди та
понесених судових витрат на оплату
правової допомоги,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом з уточненням
своїх вимог та просив у відповідності
до норм ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України
стягнути з ДП «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» грошову компенсацію за
невикористані дні щорічної відпустки
при звільненні в сумі 1990,03 грн.,
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні та видачі
трудової книжки в сумі 34112 грн.,
моральну шкоду в розмірі 1000 грн.,
понесені судові витрати з оплати
правової допомоги в розмірі 4 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 19.06.2013
р. ОСОБА_1 було зараховано на посаду
адміністратора сайту відділу реклами
комерційної дирекції ДП «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» на умовах
строкового трудового договору до 19
вересня 2013 року .

29.08.2013 р. перебуваючи в приміщенні
терміналу «F» ДП «МА «Бориспіль», під
час виконання службового завдання
начальника відділу Шахова A.B., він
отримав травму, а саме: перелом п'ятої
плюснової кістки лівої стопи, що
підтверджується довідкою № 9752 від
29.08.2013 р. з Деснянського районного
травматологічного пункту Поліклініки
№ 2 Деснянського району м. Києва та до
04.10.2013 р. він перебував на лікарняному.

29.09.2013 р. він отримав від відповідача
листа щодо отримання трудової книжки.

07.10.2013 р. позивач прийшов на роботу та
письмово звернувся до відповідача з
листом, яким просив оплатити
лікарняний № 1 та № 2, провести повний
розрахунок при звільненні та надати
розрахункові відомості., на що
відповідач відмовив в прийомі
лікарняних листів, пояснивши це тим, що
нещасний випадок, який стався, не
пов'язаний з виробництвом.

25.11.2013 р., після неодноразових звернень,
відповідач видав трудову книжку із
внесеним до неї записом про його
звільненні, у зв'язку із закінченням
строкового трудового договору з 30.09.2013
року, однак відповідач до цього часу не
розрахувався та не сплатив йому
повного розрахунку при звільненні, а
саме не виплатив компенсацію в розмірі
1990,03 гривень за 7 календарних днів
невикористаної відпустки.

Окрім виплати грошової компенсації за
всі невикористані дні щорічної
відпустки, на думку позивача
відповідач повинен сплатити середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні та видачі трудової
книжки, що становить 120 робочих днів та
складає 34 112 гривень.

Крім майнової шкоди, внаслідок
неправомірних дій відповідача, він
вважає, що йому завдано моральну шкоду,
яка виразилась в тому, що він мав
витрачати непередбачені значні
зусилля і багато часу на вирішення
питань щодо відновлення порушених
прав. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості, яка
оцінюється в сумі 1000 грн. та поніс
значні судові витрати, пов'язані з
оплатою роботи адвоката, що становлять
4000 грн.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 19 березня 2014 року у позові
задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні та видачі
трудової книжки в сумі 33 546, 22 грн.,
моральну (немайнову) шкоду в розмірі 500
грн. та понесені витрати з оплати
правової допомоги в розмірі 4 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ДП «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 19.03.2014 р. та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі,
посилаючись на те, що судом не було
повною мірою з'ясовано поняття та
складову заробітної плати, у зв'язку з
чим було неправомірно стягнуто грошову
компенсацію, тому рішення ухвалено з
порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Позивач у справі ОСОБА_1 також подав
апеляційну скаргу, в якій просить
змінити рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від

19.03.2014 р. в частині стягнення з ДП
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль»
грошової компенсації за невикористані
дні щорічної відпустки при звільненні
в сумі 1990,03 грн. та в частині стягнення з
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні в сумі 33830,51
грн., посилаючись на те, що суд не вірно
здійснив розрахунок та визначив
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися на
розгляд вказаної справи у
відповідності до вимог ст. 303 ЦПК
України, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не
підлягає замовленню, а апеляційна
скарга ДП «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» підлягає задоволенню, а
рішення скасуванню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
між позивачем та ДП Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» було укладено
трудовий договір на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін, що
підтверджується наказом № 11-07/1-713/п від
19 червня 2013 року, згідно якого ОСОБА_1
був прийнятий на роботу з 19.06.2013 р. по
30.09.2013 р. на посаду адміністратора сайту
комерційної дирекції відділу реклами.

В період з 29.08.2013 р. по 04.10.2013 р. позивач у
справі не виконував свої трудові
обов'язки у зв'язку з непрацездатністю .

Згідно акту № 3 від 13.09.2013 р. ДП МА
«Бориспіль» щодо проведення
розслідування нещасного випадку, що
стався 29.08.2013 р., нещасний випадок з
адміністратором сайту відділу реклами
комерційної дирекції ДП «МА
«Бориспіль» ОСОБА_1 було визнано таким,
що не пов'язаний з виробництвом, тому що
однозначно стверджувати, що травма
отримана у робочий час комісія не може,
оскільки відсутні свідки і не
виключено, що травма отримана після
закінчення робочого дня та обмежитись
складанням акту.

30.09.2013 року ОСОБА_1 було звільнено з
роботи у зв'язку із закінченням строку
трудового договору, (п.2 ст. 36 КЗпП
України), з виплатою компенсації за 7
календарних днів невикористаної
щорічної відпустки, що підтверджується
наказом № 11-07/1-1130/п від 30.09.2013 року.

Вирішуючи вказаний спір та
задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції мотивував свій
висновок тим, що відповідач у справі,
порушуючи вимоги ст. 116 КЗпП України не
провів повний розрахунок із позивачем
у справі у день звільнення, а тому суд
прийшов до висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
в частині стягнення з відповідача
грошових коштів за час затримки
розрахунку, моральної шкоди та витрат
пов'язаних з оплатою правових послуг.

Однак визнати вказаний висновок суду
першої інстанції законним та
обґрунтованим колегія суддів не може
виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Так з матеріалів справи вбачається, що
відповідно до наказу № 11-07/1-713/п від 19
червня 2013 року, ОСОБА_1 був прийнятий на
роботу в Державному підприємстві
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з
19.06.2013 р. по 30.09.2013 р. на посаду
адміністратора сайту комерційної
дирекції відділу реклами, що
підтверджується відповідним наказом.
(а.с. 47).

Наказом № 11-07/1-1130/п від 30 вересня 2013
року, ОСОБА_1 був звільнений з роботи в
Державному підприємстві «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» з 30 вересня 2013
року на підстав п.2 ст. 36 КЗпП України.
Цим же наказом позивачу було
рекомендовано виплатити компенсацію
за 7 днів невикористаної щорічної
відпустки. (а.с. 46).

Так відповідно до наданого
відповідачем розрахункового лист
позивача на підприємстві, вбачається,
що у вересні 2013 року позивачу було
нараховано 1388, 73 грн, як компенсації на
невикористану відпустку . (а.с. 61).

Згідно до довідки №11-5911-23 від 23 січня 2014
року виданої відповідачем - Державним
підприємством «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» позивач ОСОБА_1
відпрацював у вказаному підприємстві
у червні 6 робочих днів та отримав
відповідну грошову оплату в розмірі
1828,47 грн. , у липні 23 робочих дні та
отримав відповідно 6298 грн., у серпні
відпрацював 20 робочих днів та отримав
5803,81 грн., у вересні 2013 року позивач не
відпрацював жодного із 21 робочих днів
та відповідно до виписки із особистого
карткового рахунку 29 вересня 2013 року
йому було перераховані 2200 грн. (а.с. 48,
а.с.18 зв. б., 74, 75, 76).

За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 82 КЗпП України
та п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про
відпустки" (далі - Закон) до стажу
роботи, що дає право на щорічну основну
відпустку зараховується час, коли
працівник фактично не працював, але за
ним згідно з законодавством
зберігалися місце роботи (посада) та
заробітна плата повністю або частково
(в тому числі час оплаченого вимушеного
прогулу, спричиненого незаконним
звільненням або переведенням на іншу
роботу).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
оплату праці" структура заробітної
плати складається з основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати, а також
заохочувальних та компенсаційних
виплат. До останніх належать виплати
у формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Тобто компенсація за невикористану
відпустку входить до структури
заробітної плати, тому звернення до
суду за захистом такого права не
обмежено будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 цього ж Закону
в разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки.

Відповідно до вимог ст. У відповідності
до ст. 116 КЗпП України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

З матеріалів справи вбачається, що
наказ про звільнення позивача ОСОБА_1 №
11-07/1-1130/п був виданий на підприємстві 30
вересня 2013 року, і цього ж дня позивачу
було направлено повідомлення про
отримання трудової книжки або надання
згоди на направлення трудової книжки
поштою з доставкою .

Оскільки з матеріалів справи
вбачається, що відповідач у справі ДП
«МА Бориспіль» при звільненні
позивача дотрималося вимог ст. 116 КЗпП
України та ст. ст. 2, 24 Закону України
«Про оплату праці» та перерахувало
позивачу на час звільнення 2200 грн. у
вересні місяці тому будь яких підстав
для застосування до відповідача
відповідальності передбаченої ст. 117
КЗпП України у суду, тому рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову у зв'язку з його
не обґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" задовольнити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 19 березня 2014 року скасувати та
увалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державного підприємства "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" про стягнення
грошової компенсації за невикористані
дні щорічної відпустки при звільненні,
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні та видачі
трудової книжки, моральної шкоди та
понесених судових витрат на оплату
правової допомоги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
М.А.Яворський

судді:

Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв