АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________Про
вадження: 22ц/790/3777/14
Головуючий І інстанції - Фанда
Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді
- КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії
- ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "Приватбанк" на
рішення Комінтернівського районного
суду міста Харкова від 31 березня 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українське Фінансове Агентство "Верус"
в особі філії "Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українське
Фінансове агентство "Верус" в
Комінтернівському районі міста
Харкова, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором кредиту,-

в с т а н о в и л а :

До Комінтернівського районного суду м.
Харкова звернулося ПАТ КБ "Приватбанк"
з позовною заявою, в якій просило
стягнути з відповідача ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 29378,03 грн.; стягнути з
відповідачів ТОВ "УФА "Верус" та ОСОБА_3
солідарно на користь позивача 200,00 грн.
та стягнути з ОСОБА_3 судові витрати у
розмірі 295,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на те, що ОСОБА_3 зобов'язання
за кредитним договором належним чином
не виконав, у зв'язку з чим виникла
заборгованість.

Рішенням Комінтернівсьго районного
суду м. Харкова від 31 березня 2014 року
позовні вимоги залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі та
стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та на незаконність рішення, винесеного
внаслідок неповного з`ясування
обставин.

Зокрема, в своїй апеляційній скарзі
позивач зазначає, що відповідно до
укладеного договору № б/н від 06.07.2006
року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі
10000,00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Стверджує, що ОСОБА_3 не надавав Банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за Кредитом,
відсотками, а також іншими витратами
відповідно умов Договору, чим
зобов'язання за вказаним договором не
виконав.

Так, станом на 31.07.2013 року він має
заборгованість 29578,03 грн.

Зазначає, що суд помилково застосував
встановлену законом позовну давність в
три роки та відмовив в задоволенні
вимог, оскільки відповідно до ч.1 ст.259
ЦК України, при укладенні Кредитного
договору сторони пунктом 9.12 визначили,
що договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання і якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Таким чином, сторони в письмовій формі
домовились про строк дії договору до
повного виконання зобов'язань
сторонами, тоді як відповідач досі його
не виконав.

Враховуючи чинне законодавство,
сторони досягли згоди та уклали
Кредитний договір в якому передбачили,
що термін його дії припиняється в
момент виконання зобов'язань
сторонами, а відтак досягнення
домовленості вважається таким, що
настало в момент підписання Кредитного
договору сторонами.

Вказує, що суд при винесенні рішення
невірно трактував норми ЦК України
стосовно початку перебігу строку
позовної давності щодо позовних вимог
про стягнення заборгованості та
неустойки (штрафу та пені), що призвело
до винесення незаконного рішення.

Зазначає, що відповідач уклав
Кредитний договір з позивачем в
письмовій формі, вчинив підпис
власноручно, маючи при цьому
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення
відповідача було вільним, а отже,
Кредитний договір укладений належним
чином, з додержанням всіх передбачених
законодавством вимог, є правомірним та
дійсним.

Крім того, позивач вказує на порушення
судом ряду норм процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, обговоривши доводи
апеляційної скарги та, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги заявлені поза межами
строку позовної давності.

З таким висновком, суд апеляційної
інстанції погоджується з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 був
укладений договір б/н від 06 липня 2006
року , відповідно до якого позивач
надавав відповідачу кредит у розмірі
10000грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с. 8-11).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
( ч.4 ст. 267 ЦК України). Цивільне
законодавство передбачає два види
позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Зі змісту заяви і умов кредитного
договору вбачається, що порядок
погашення заборгованості здійснюється
щомісячними платежами у розмірі 7
відсотків від суми заборгованості
(зворот а.с.8).

Відповідно до Умов і правил надання
банківських послуг (а.с. 9) мінімальний
обов'язковий платіж визначено, як
платіж, що складається з нарахованих до
сплати відсотків і частини
заборгованості по Кредиту.

Останній платіж відповідачем було
здійснено в липні - серпні 2009 року.

З позовом позивач звернувся 21
листопада 2013 року, тобто після спливу
строку позовної давності.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність сплила
і до додаткової вимоги.

Суд першої інстанції правильно
встановив фактичні обставини по справі
і дав належну оцінку наданим сторонами
доказам і дійшов правильного висновку
про залишення позовних вимог без
задоволення у зв"язку зі спливом строку
позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Що стосується посилання позивача на
п.9.12 і п.3.13 Умов і правил надання
банківських послуг, як на підставу для
незастосування строків позовної
давності, то судова колегія вважає ці
доводи позивача помилковими, оскільки
сторони передбачили неодноразову
пролонгацію договору, що не є
домовленістю сторін про збільшення
позовної давності.

Надана в суді апеляційної інстанції
позивачем роздруківка з «Приват-24»
копії електронної картки зі строком
дії до березня 2013 року, в якій
зазначений Клієнтом ОСОБА_3 не
спростовує висновків суду, оскільки
право на звернення до суду у позивача
виникло у відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК
України від дня, коли особа довідалася
про порушення свого права, тобто, з
серпня 2009 року.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що після закінчення строку дії
договору і платіжної картки боржником
була отримана нова картка.

Будь яких доказів, які б спростовували
висновки суду - сторони не надали.

Відповідно до ст.ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.1 ст. 60, ст.ст. 60, 303, 304, 308, 313,
314, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду міста Харкова від 31 березня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя -

Судді колегії -