Справа №470/701/13-ц 10.06.2014 10.06.2014 10.06.2014
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Лівінського І.В.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Богуславській О.М.

за участі представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства

«Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 06 серпня 2013 року за позовом
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 р. публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що відповідно до
укладеного 07 липня 2007 р. договору
№ NKXRRX10190140 (далі - Договір) відповідач
отримав кредит у розмірі 6124 грн. 18 коп.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 24 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на вказані
обставини, а також на те, що відповідач
виконує свої зобов'язання за Договором
щодо повернення кредитних коштів
неналежним чином, внаслідок чого
заборгованість за договором станом на
26 квітня 2013 р. складає 66616 грн. 33 коп., з
яких 2557 грн. 94 коп. - заборгованість за
кредитом, 17435 грн. 21 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 1837 грн. 20 коп. -
заборгованість з комісії, 41137 грн. 58 коп.
- пеня, а також штрафи: 500 грн.(фіксована
частина), 3148 грн. 40 коп. (процентна
складова), позивач просив суд стягнути
з відповідача вказану суму
заборгованості та судові витрати.

Рішенням Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 06
серпня 2013 р. позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 6015 грн. 94 коп. заборгованості
за договором кредиту від 07 липня 2007 р., з
яких заборгованість за кредитом - 2557
грн. 94 коп., заборгованість по відсоткам
- 1320 грн. 10 коп., заборгованість по
комісії - 1837 грн. 20 коп., 300 грн. пені та 229
грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник
Банка вказує на невідповідність
висновків суду вимогам закону в
частині зменшення стягнутої
заборгованості і просить рішення суду
змінити в частині відмови у стягненні
штрафу та зменшенні пені та
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 07 липня 2007 р. між
закритим акціонерним товариством
«Комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_4 (позичальник) укладено договір
№ NKXRRX10190140, за умовами якого Банк
передав позичальнику кредитні кошти у
розмірі 6124 грн. 20 коп. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 2 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом (при
порушенні позичальником зобов'язань з
погашення кредиту позичальник сплачує
Банку відсотки за користування
кредитом в розмірі 14,17% в місяць із суми
залишку непогашеної заборгованості),
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту в розмірі 1224
грн. 84 коп. та щомісячної винагороди за
надання фінансового інструмента у
розмірі 122 грн. 48 коп. на строк 18 місяців
з 07 липня 2007 р. по 07 січня 2009 р. включно.
Позичальник зобов'язувався
здійснювати погашення заборгованості,
шляхом проведення щомісячної оплати з
20 по 25 число кожного місяця в сумі 531
грн. 98 коп. Також сторони домовились, що
заява позичальника та Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) (Далі - Умови),
з якими позичальник ознайомлений і які
надані йому у письмовій формі, Тарифами
складають кредитно-заставний договір.

Відповідач свої зобов'язання за
Договором щодо повернення кредитних
коштів виконував неналежним чином,
внаслідок чого утворилась
заборгованість.

Звертаючись з позовом, позивач
наполягав на стягненні заборгованості
за договором станом на 26 квітня 2013 р. в
розмірі 66616 грн. 13 коп., з яких: 2557 грн.
94 коп. - заборгованість за кредитом,
17435 грн. 21 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом, 1837
грн. 20 коп. - заборгованість з комісії.
Також позивачем було нараховано у
зв'язку з порушенням відповідачем умов
Договору 41137 грн. 58 коп. пені, 500 грн. -
штрафу (фіксована частина) та 3148 грн. 40
коп. штрафу (процентна складова).

Згідно наданої представником Банку до
суду апеляційної інстанції копії
судового наказу Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 22 липня 2008 р., розрахунку
заборгованості, з ОСОБА_4 було стягнуто
на користь ЗАТ «Комерційний банк
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором, який є предметом
по даній справі, станом на 17 червня 2008 р.
в розмірі 7768 грн. 08 коп., яка складається
з: 4961 грн. 45 коп. - заборгованість за
кредитом, 1606 грн. 46 коп. - заборгованість
по процентам за користування кредитом,
979 грн. 84 коп. - заборгованість по
комісії за користування кредитом та 220
грн. 33 коп. - пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до постанови державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Березнегуватського
районного управління юстиції
виконавчий документ - судовий наказ №
2-Н-131 про стягнення з відповідача 7821
грн. 92 коп. повернуто позивачеві без
виконання.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 10 червня 2014
р. рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 06 серпня 2013 року в частині
стягнення заборгованості за кредитом в
сумі 2557 грн. 94 коп. та комісії в сумі 979
грн. 84 коп. скасовано, провадження по
справі за позовом в цій частині
закрито.

Таким чином, згідно уточненого в
суді апеляційної інстанції позивачем
розрахунку заборгованість ОСОБА_4
станом на 26 квітня 2013 р. складає: 17435 грн.
21 коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 857 грн. 36 коп. -
заборгованість з комісії. Також
позивачем було нараховано у зв'язку з
порушенням відповідачем умов Договору
41137 грн. 58 коп. пені, 250 грн. - штрафу
(фіксована частина) та 914 грн. 63 коп.
штрафу (процентна складова).

Частково задовольняючи позовні
вимоги про стягнення процентів за
користування кредитом, суд вважав, що
позивач безпідставно нарахував
проценти на прострочену
заборгованість в розмірі 170% і вважав
таке нарахування неустойкою.

Між тим, з таким висновком суду
погодитись не можна.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
ст. 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК
України).

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Тобто ст. 625 ЦК України передбачений
особливий вид цивільно-правової
відповідальності і передбачені цією
нормою проценти за своєю природою
відрізняються від процентів, які
підлягають сплаті за правомірне
користування чужими грошовими коштами.

Згідно підписаної відповідачем заяви
при порушення зобов'язань із погашення
кредиту він сплачує Банку відсотки за
користування Кредитом в розмірі 14,17 % в
місяць, розрахованих від суми залишку
непогашеної заборгованості за
кредитом.

Таким чином, сторони в кредитному
договорі встановили збільшення
розміру процентів у зв'язку з
простроченням сплати боргу.

Розмір ставки, на яку збільшена плата
за користування кредитом у разі
прострочки, слід вважати іншим
розміром процентів, встановлених
договором у відповідності з ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

За такого висновок суду, про те, що
встановлення у договорі підвищеної
ставки процентів за користування
кредитом можна вважати неустойкою є
помилковим, і ґрунтується на
неправильному тлумаченні положень
закону та умов укладеного сторонами
Договору, а тому, позивач обґрунтовано
розрахував заборгованість за кредитом,
виходячи з 24% річних на суму
простроченої заборгованості і позовні
вимоги про стягнення процентів за
користування кредитом у визначеній
позивачем сумі (17435 грн. 21 коп.)
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

З висновками суду щодо вирішення
позовних вимог про стягнення пені та
штрафу також в повному обсязі
погодитись не можна.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення штрафу, суд вважав,
що позивач намагається застосувати до
відповідача подвійну цивільно-правову
відповідальність.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

Виходячи з аналізу зазначених
правових норм штраф є
відповідальністю, яка залежить лише
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання й у часі
визначається з настанням однієї з
таких подій як невиконання або
неналежне виконання зобов'язання.

Пенею ж є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
тобто встановлює певні юридичні
наслідки у вигляді обов'язку сплатити
визначену суму, яка залежить не тільки
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання, а й від часу
такого невиконання.

Тобто, пеня та штраф є видами
відповідальності за різні порушення
зобов'язань боржником. Зокрема, штраф
має разовий характер, оскільки
вичерпується з настанням самого факту
порушення зобов'язань.

Відповідно до укладеного сторонами
договору передбачено як нарахування
пені, так й штрафу.

У заяві позичальника від 15 травня 2008 р.
визначено, що при порушенні
позичальником зобов'язань із погашення
кредиту, позичальник сплачує Банку
пеню, розмір якої зазначений у п. 5.1
Умов.

Згідно з п. 5.1 Умов при порушенні
позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених Заявою та п.п.
3.2.2., 3.2.3 Умов Банк має право нарахувати,
а позичальник зобов'язаний сплатити
пеню в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
грн. за кожний день прострочки платежу.

В силу п. 5.3 Умов при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених Договором більш ніж на 30
днів, позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн.+5%
від суми заборгованості.

З пункту 5.4 Умов вбачається, що
нарахування неустойки за кожен випадок
порушення зобов'язань, передбачених
п.п. 5.1, 5.2, 5.3 цих Умов, здійснюється
протягом трьох років з дня, коли
відповідне зобов'язання повинне бути
виконане позичальником.

Відмовляючи у стягненні штрафу, суд не
звернув уваги на вказані обставини та
положення закону, не врахував, що
умовами договору передбачені різні
види цивільно-правової
відповідальності за різні порушення
цих умов (пункти 5.1, 5.3), а саме, що штраф
та пеня відповідно до умов укладеного
сторонами договору нараховуються при
різних обставинах порушення
зобов'язання зі сторони боржника, а
відтак є різними видами
відповідальності за порушення
зобов'язань боржником.

У зв'язку з цим висновок суду щодо
подвійної відповідальності
відповідача за одне і теж саме
порушення зобов'язання є помилковим, а
тому є підстави для стягнення з ОСОБА_4
як пені, так і штрафу.

Колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для застосування до вимог про
стягнення пені наслідків попуску
позовної давності, про що заявлено
представником відповідача у суді (а.с.
28), виходячи з такого.

Як вбачається зі змісту заперечень в
суді першої інстанції представника
відповідача (а.с. 28) та пояснень в суді
апеляційної інстанції, відповідач не
заперечує щодо своєї обізнаності про
зміст Умов, відповідно до п. 5.5 яких,
термін позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю у 5 років.

За такого розрахунок заборгованості з
пені здійснено в межах визначеного
сторонами строку.

При вирішенні питання про стягнення
пені слід також врахувати наступне.

Конституційний Суд України у рішенні
від 7 липня 2013 р. по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов
висновку, що умови договору споживчого
кредиту, його укладання та виконання
повинні підпорядковуватися таким
засадам, згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності.

Крім того, вимога про нарахування та
сплату неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК
України засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку
спотворює її дійсне правове значення,
оскільки із засобу розумного
стимулювання боржника виконувати
основне грошове зобов'язання неустойка
перетворюється на несправедливо
непомірний тягар для споживача а
джерело отримання невиправданих
додаткових прибутків кредитора.

Такий висновок Конституційного Суду
України узгоджується з положеннями
Резолюції Асамблеї ООН «Керівні
принципи для захисту інтересів
споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в
якій наголошено: визнаючи, що споживачі
нерідко перебувають у нерівному
становищі з точки зору економічних
умов, рівня освіти та купівельної
спроможності, принципи захисту
інтересів споживачів мають, зокрема, за
мету сприяти країнам у боротьбі зі
шкідливою діловою практикою усіх
підприємств на національному та
міжнародному рівнях, яка негативно
позначається на споживачах.

Тому Конституційний Суд України
зазначив, що захист цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи, що розмір нарахованої
Банком на підставі умов
кредитно-заставного договору пені є
великий порівняно з розміром
несплаченої заборгованості за
кредитом, процентами за його
користування та комісією та,
враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК
України, відповідно до якої розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, а також матеріальний
та сімейний стан відповідача, заяву
його представника про врахування таких
обставин при визначенні розміру
неустойки, суд правильно вважав за
можливе зменшити розмір нарахованої
позивачем неустойки.

Однак, колегія суддів вважає, що
зменшуючи розмір нарахованої пені з 41137
грн. 58 коп. до 300 грн., суд не в повній
мірі врахував розмір заборгованості за
кредитом, що підлягає стягненню, не дав
належної оцінки обставинам, на які
посилався представник відповідача, і
вважає, що з урахуванням розміру
заборгованості позичальника за
Договором, сімейного та матеріального
стану позивача, загальних засад
справедливості, добросовісності та
розумності, розмір пені необхідно
зменшити до 2000 грн.

Відповідно підлягає й
корегуванню розмір штрафу.

При його нарахуванні слід виходити з
того, що згідно п. 5.3 Умов, які
затверджені наказом Голови правління
Банку № 391 від 21 березня 2006 р. які діяли
на час укладення Договору сторонами,
при порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором,
більше ніж на 30 днів сплачується штраф
у розмірі 250 грн.+5 % від суми
заборгованості, тоді як позивач
наполягає на стягненні фіксованої
частини штрафу в розмірі 500 грн.

За такого розмір штрафу становить 250
грн.+857 грн. 36 коп. (5% від суми
задоволених вимог), а всього - 1164 грн. 63
коп.

Враховуючи викладене та в силу вимог п.
4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду
необхідно скасувати, ухваливши нове
рішення про часткове задоволення
позову, а саме: стягнення на користь
позивача 21457 грн. 20 коп. заборгованості
за договором та відповідно з
урахуванням положень ст. 88 ЦПК України
214 грн. 57 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 06 серпня 2013 року змінити.

Позов публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Сягнути з ОСОБА_4 на користь
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» 21457
(двадцять одна тисяча чотириста
п'ятдесят сім) грн. 20 коп.
заборгованості за кредитним
договором, укладеним 07 липня 2007 року
між закритим акціонерним товариством
«Комерційний банк «ПриватБанк» та
ОСОБА_4, яка складається з 17435 грн. 21 коп.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 857 грн. 36 коп.
комісії, 2000 грн. пені та 1164 грн. 63 коп.
штрафу, а також 214 (двісті чотирнадцять)
грн. 57 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: