Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 435/8269/13-ц
Провадження № 22ц/782/1704/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого судді
Назарової М.В.

суддів Іванової
І.П., Карташова О.Ю.

при секретарі
Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 24 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення суми, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У серпні 2013 року позивачка звернулася
до суду із позовом, який згодом
доповнила, та просила стягнути з
відповідача на її користь 250 грн. та
судові витрати. В обґрунтування позову
посилалася на те, що за її замовленням
від 18 березня 2013 року ТОВ
«Експертно-юридичне бюро «Гривна» було
виконано роботи по встановленню
межових знаків на належній їй на праві
приватної власності земельній ділянці
за адресою: АДРЕСА_1, за що вона сплатила
500 грн. Вважає, що відповідно до вимог
ст. 160 Земельного Кодексу України
відповідачка винна їй половину цих
витрат як власниця суміжної земельної
ділянки.

Оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції в задоволенні позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги, оскільки
судом порушені норми матеріального та
процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, розглянувши
справу у межах доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
необґрунтованості позовних вимог з
огляду на недоведеність звернення
позивача до органів місцевого
самоврядування з метою врегулювання
спору та дії по встановленню межових
знаків вчинено організацією, яка не має
на то повноважень.

Такі висновки суду ґрунтуються на
вимогах закону та матеріалах справи з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачка є
власником земельної ділянки площею 0,749
га за адресою: АДРЕСА_1, призначену для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що підтверджується
державним актом /а.с. 40/.

Відповідно до договору, укладеного між
позивачкою та ТОВ «експертно-юридичне
бюро «Гривна Плюс», сторони домовились
про встановлення межових знаків за
адресою: АДРЕСА_1, ціна договору - 500 грн.
/а.с. 6/.

Відповідно до акту приймання передачі
виконаних робіт позивачка прийняла
виконані роботи по встановленню
межових знаків за вищевказаною адресою
та сплатила за ці роботи винагороду у
розмірі 500 грн. /а.с. 7/.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції допитаний експерт ОСОБА_4
пояснив, що ТОВ «експертно-юридичне
бюро «Гривна Плюс» не має ліцензії на
встановлення межових знаків, та що
зазначені дії мають право проводити
уповноважені на це органи. Він особисто
виконав дослідження та надав висновок
спеціаліста.

Позивачкою надані докази того, що нею
понесені витрати на суму 500 грн. /сплата
за договір/, 300 грн. /юридична допомога/
та 195,04 грн. на відсилання
кореспонденції.

Доказів того, що відповідач надавала
свою згоду на укладення позивачем
договору з ТОВ «Гривна Плюс», матеріали
справи не містять.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках
коли вони зникли. Види межових знаків і
порядок відновлення меж визначається
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів.

Частина 2 статті 158 ЗК України
передбачає, що виключно судом
вирішуються земельні спори з приводу
володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей. Органи
місцевого самоврядування вирішують
земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності і користуванні
громадян, та додержання громадянами
правил добросусідства, а також спори
щодо розмежування меж районів у містах
/частина 3 вказаної норми/.

Відповідно до п. в/ ст. 183 ЗК України
одним із завдань землеустрою є
встановлення на місцевості меж
адміністративно-територіальних
утворень, територій з особливим
природоохоронним, рекреаційним і
заповідним режимами, меж земельних
ділянок власників і землекористувачів.

Відповідно до п.п. д/, е/, є/ ст. 184 ЗК
України землеустрій, зокрема,
передбачає складання проектів
відведення земельних ділянок,
встановлення в натурі /на місцевості/
меж земельних ділянок, підготовку
документів, що посвідчують право
власності або право користування
землею, у випадках, передбачених
законом.

Статтею 185 ЗК України передбачено, що
землеустрій здійснюється державними
та іншими землевпорядними
організаціями за рахунок коштів
Державного бюджету України, бюджету
Автономної Республіки Крим і місцевих
бюджетів, а також коштів громадян та
юридичних осіб. Землеустрій
здійснюється відповідно до закону.

До того ж, одним із основних
нормативно-правових актів, що регулює
порядок встановлення /відновлення/ меж
земельних ділянок в натурі є
«Інструкція про встановлення
/відновлення/ меж земельних ділянок в
натурі /на місцевості/ та їх
закріплення межовими знаками», що
затверджена наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
№376 від 15 травня 2010 року, яка встановлює
спеціальну процедуру щодо вирішення
питання про встановлення меж земельних
ділянок в натурі та передбачено
перелік осіб, що здійснюють
встановлення /відновлення/ межових
знаків на земельних ділянках.

За таких обставин підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача половини вартості понесених
нею витрат за встановлення межових
знаків, а так само похідних від них
витрат на листування з відповідачем
немає.

Таким чином, суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
застосував норми матеріального права у
спірних правовідносинах, норми
процесуального права при цьому не
порушив.

Доводи апеляційної скарги про те, що
експерт ОСОБА_4 на місці визначив, що
мова йде не у встановленні межових
знаків, а в їх відповідності Державному
акту на землю на ім'я позивача, тому
ліцензія в цьому випадку не потрібна,
не заслуговують на увагу, адже у самому
висновку № 1028/10.7 визначено, що
предметом є саме надання послуг по
встановленню межових знаків на
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1
/а.с. 61-65/.

До того ж, саме за виконання цієї
послуги апелянтом сплачено 500 грн.
вказаній установі.

Довід апеляційної скарги про
помилковість висновку суду про те, що
відповідач не давала своєї згоди на
укладення договору з ТОВ «Гривна Плюс»,
не ґрунтується на вимогах закону, є
помилковим, оскільки апелянтом не
доведено наявність всіх вимог,
передбачених ст. 106 ЗК України, що
регулює обов'язки щодо визначення
спільних меж. Для покладення на
відповідача витрат по встановленню
суміжних меж необхідно як дотримання
встановлених вказаною нормою правил,
так і відомості про те, що ОСОБА_3 є
власником або користувачем суміжної
земельної ділянки, які в матеріалах
справи взагалі відсутні.

Інші доводі апеляційної скарги, які
фактично є підставами позову і яким
судом дана належна оцінка, не
спростовують правильних висновків
суду.

Враховуючи вищевикладене, діючи в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити і на
підставі ст. 308 ЦПК України, рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 24 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: