АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/7434/2013
Головуючий у І інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач: Корчевний Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської
О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Івченко О.М., Меєчко
Д.П.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 16 квітня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У жовтні 2013 року позивач Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «ПриватБанк» звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_1, та просив стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором № б/н від 23.08.2005 р.
та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим,
що, відповідно до укладеного Договору
№ б/н від 23.08.2005 року відповідач отримав
кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

При укладанні договору сторони
керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно
цієї статті договором приєднання є
договір, умови якого встановленні
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та банком
Договір, що підтверджується підписом у
заяві.

Відповідно до п. 9.12 Умов та
правил надання банківських послуг
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Договором передбачено порядок та
умови погашення кредиту, погашення
заборгованості умов договору,
погашення заборгованості по кредиту,
сплати нарахованих за період
користування відсотків, комісії за
користування кредитом та інших витрат.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав в повному обсязі, а саме - видав
відповідачу платіжну картку зі
встановленим кредитним лімітом в
розмірі, встановленому договором - 5 000,
00 грн. згідно з заявою відповідача від
23.08.2005 р., які фактично отримані
відповідачем.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил
надання банківських послуг
позивальник зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором.

Згідно п. 6.6 Умов та правил
надання банківських послуг у разі
невиконання зобов'язань за договором,
на вимогу банку виконати зобов'язання з
повернення кредиту, у тому числі
простроченого кредиту та овердрафту),
оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг при
порушенні позичальником строків
платежів по кожному з грошових
зобов'язань, передбачених цим
договором більш ніж на 120 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми
позову.

Відповідач повернув кредит
частково, не повернувши весь отриманий
кредит, а також не сплатив проценти за
користування кредитом, внаслідок чого
утворилася заборгованість за
договором.

Оскільки в порушення умов
договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК
України, відповідач зобов'язання за
вказаним договором не виконав, станом
на 19.09.2013 р. утворилася заборгованість
по тілу кредиту - 4 065, 09 грн., по
процентам - 27 745,58 грн..

На підставі п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг позивач
просив стягнути з відповідача також
штраф, який складається з фіксованої
частини - 500, 00 грн. та процентної
складової - 1 595,53 грн., а також вирішити
питання про стягнення з відповідача
судових витрат.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від 16 квітня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку "ПриватБанк"
заборгованість за договором №б/н від
23.08.2005 р. в сумі 34 006, 20 грн., а також
судовий збір в сумі 340, 06 грн., а всього
стягнутo 34 346 грн. 26 коп.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Вказує, що вказане рішення є
незаконним та необґрунтованим,
оскільки суд належним чином не
враховував та не спростував доводи
відповідача про сплив позовної
давності.

Зазначає, що суд вказує на
обставини, які суперечать договору між
сторонами, а саме посилається на
відсутність графіку погашення
платежів, а таким чином і моменту
(строку) виконання зобов'язання, що
суперечить п. 5.4 Правил користування
платіжною карткою, які судом
необгрунтовано проігноровано і жодним
чином не спростовано.

Відповідно до вказаного п. 5.4 ,
строк погашення кредиту по платіжним
картам відбуваються у наступному
порядку: строк погашення процентів по
кредиту - щомісячно, строк погашення
кредиту - в повному розмірі, не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній картці.

Посилається на відмову суду в
задоволенні клопотання відповідача
про витребування у позивача інформації
про дату випуску та строк дії платіжної
картки НОМЕР_1, що була випущена на ім'я
позивача за договором № б/н від 23.08.2005
р., та зазначає що вказана інформація
має важливе значення для визначення
строку позовної давності, оскільки
відповідно до п.3.1.3 Правил користування
платіжною карткою по закінченню строку
дії вона дійсно перевипускається, але
лише при умові «наявності грошових
коштів на картковому рахунку для
оплати розрахункових операцій».

Зазначає, що згідно розрахунку
заборгованості, наданої позивачем,
станом на останній день дії картки на
ній були відсутні грошові кошти, що
унеможливлює її пере випуск. Крім того,
позивач не надав суду жодних доказів
пере випуску картки.

Колегія суддів, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає задоволенню,
з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи,
відповідно до укладеного Договору №
б/н від 23.08.2005 року відповідач отримав
кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

При укладанні договору сторони
керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно
цієї статті договором приєднання є
договір, умови якого встановленні
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Договором передбачено порядок та
умови погашення кредиту, погашення
заборгованості умов договору,
погашення заборгованості по кредиту,
сплати нарахованих за період
користування відсотків, комісії за
користування кредитом та інших витрат.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач свої
зобов'язання за договором виконав в
повному обсязі, а саме - видав
відповідачу платіжну картку зі
встановленим кредитним лімітом в
розмірі, встановленому договором - 5 000,
00 грн. згідно з заявою відповідача від
23.08.2005 р., які фактично отримані
відповідачем.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил
надання банківських послуг
позивальник зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором.

Згідно п. 6.6 Умов та правил надання
банківських послуг у разі невиконання
зобов'язань за договором, на вимогу
банку виконати зобов'язання з
повернення кредиту, у тому числі
простроченого кредиту та овердрафту),
оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг при
порушенні позичальником строків
платежів по кожному з грошових
зобов'язань, передбачених цим
договором більш ніж на 120 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми
позову.

Судом вірно встановлено, що
відповідач повернув кредит частково,
не повернувши весь отриманий кредит, а
також не сплатив проценти за
користування кредитом, внаслідок чого
утворилася заборгованість за
договором.

Однак суд першої інстанції прийшов
до передчасного висновку, що оскільки в
порушення умов договору, а також ст. ст.
509, 526, 1054 ЦК України, відповідач
зобов'язання за вказаним договором не
виконав, станом на 19.09.2013 р. утворилася
заборгованість по тілу кредиту - 4 065, 09
грн., по процентам - 27 745,58 грн..

Судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для вирішення вказаного позову, а саме -
не досліджено письмову заяву
представника відповідача з
запереченнями проти задоволення
позову з підстав пропущення позивачем
строку позовної давності.

Згідно зі ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції.

Судом встановлено, що згідно з
заявою від 23.08.2005 року відповідач
отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48.00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом (а.с. 8, 9).

Вказаний Договір складається з
заяви позичальника, Умов і правил
надання банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідач погодився з тим, що
його письмова заява від 23.08.2005 року,
разом з Умовами і правилами надання
банківських послуг та Правилами
користування платіжною карткою
складає Договір про надання
банківських послуг, про що свідчить
його підпис.

Відповідачем не заперечується
факт отримання ним платіжної картки та
грошових коштів в сумі 5000, 00 грн.

Згідно статей 256, 527, 530, ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Статтею 1046 ЦК України
передбачено, що за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг, договір
діє протягом 12 місяців з моменту його
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна зі сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично лонгується на такий
самий строк.

Однак суд першої інстанції не
звернув увагу на умови п.3.1.3 Правил
користування платіжною карткою, які є
невід'ємною частиною Договору, а саме -
по закінченню строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк (шляхом надання клієнту карти з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не надійшла письмова заява держателя
про закриття картрахунка, а також при
умові наявності грошових коштів на
картрахунку для оплати послуг по
виконанню розрахункових операцій по
картрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи,
а саме розрахунку заборгованості,
наданої позивачем, станом на 31.08.2006 р.
заборгованість відповідача складала
по тілу кредита - 3006,33 грн, загальна
заборгованість за процентами - 1158,76
грн., з чого випливає, що на картрахунку
були відсутні грошові кошти, що
унеможливлювало перевипуск картки та
подальше виконання умов договору.

Оскільки позивач володів
інформацією про неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань, про
відсутність грошових коштів на картці,
що унеможливлювало її перевипуск
згідно умов п.3.1.3 Правил користування
платіжною карткою, та не надав суду
жодних доказів перевипуску картки, суд
першої інстанції передчасно не
застосував норми перебігу строку
позовної давності з моменту, коли
позивач дізнався про порушення своїх
прав, а саме - останній день строку дії
картки, 23.08.2006 р.

Згідно з п. 6.3., 6.4 Умов і правил
надання банківських послуг, клієнт
зобов'язаний отримати виписку про стан
свого карткового рахунку та про
проведені операції по рахунку та у
випадку незгоди зі змінами Правил
та/або тарифів надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору та
погасити наявну перед банком
заборгованість.

Судом першої інстанції
встановлено, що відповідач не
заперечує, що ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» за отриманням платіжної
картки з новим строком дії,
пролонгованим відповідно до п.п. 3.1.3., 9.12
Умов і правил надання банківських
послуг не звертався.

Оскільки доказів своєчасного
виготовлення та видачі відповідачу
картки з продовженим терміном дії в
матеріалах справи немає, суд дійшов до
передчасного висновку про наявність
законних підстав щодо задоволення
позовних вимог про стягнення
нарахованої позивачем заборгованості.

Згідно заяви відповідача про
застосування позовної давності (а.с.
62-64) , вона підлягає задоволенню,
оскільки до умов договору мають
застосовуватися вимоги ч. 5 ст. 261 ЦК
України, яка встановлює перебіг
позовної давності за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання.

Цивільне законодавство
передбачає два види позовної давності:
загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей
конкретних правовідносин початок
перебігу позовної давності пов'язаний
з певними юридичними фактами та їх
оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК
України).

У зобов'язаннях, в яких строк
виконання не встановлено або визначено
моментом вимоги кредитора, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається,
судом встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору (ст.5.4) позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
процентів по кредиту щомісячно за
попередній місяць, строк погашення
кредиту - в повному обсязі не пізніше
останнього дня місяця, зазначеного на
платіжній карті (в полі MONTH), також
встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору
(графіком погашення кредиту)
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення тіла кредиту
повинно здійснюватись позичальником
до 23.08.2006 р., а процентів за попередній
місяць - в наступному за місяцем, в
рахунок якого вносяться кошти, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок
суду першої інстанції про відсутність
підстав для застосування позовної
давності до вимог банку про стягнення
заборгованих на час звернення до суду
платежів ґрунтується на неправильному
застосуванні норм матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Отже, аналізуючи умови договору
сторін та зміст зазначених правових
норм, слід дійти висновку про те, що у
випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
23.08.2006 р., не знайшло підтвердження в
матеріалах справи доказів про його
продовження, повинно обчислюватися з
моменту настання строку погашення
останнього платежа по тілу кредита, а
саме 23.08.2006 р.

Стаття 266 ЦК України передбачає,
що зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо).

За таких обставин включення для
обрахування пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

З матеріалів справи вбачається, що
судом на відповідача покладено
сплачений позивачем судовий збір в
сумі 340, 06 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
вищезазначені судові витрати
підлягають стягненню з позивача на
користь держави.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти, належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про незаконність
і необґрунтованість рішеннясуду
першої інстанції у цій справі, що є
наслідком для його скасування.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315 та 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 16 квітня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту: в задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
відмовити.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "ПриватБанк" у дохід держави
судовий збір в сумі 340, 06 грн.

Рішення набирає чинності
негайно, проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: