РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

336/2009/14-ц

2/336/1341/2014

20 червня 2014 року
м. Запоріжжя

шевченківський районний суд м.
Запоріжжя в складі

головуючого судді
Зарютіна П.В.

при секретарі
Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу
за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з своїм
вищезгаданим позовом.

У позовній заяві вказує, що 16 лютого 2012
року між позивачем та відповідачами
був укладений договір, згідно до якого
позивач надав, а відповідачі отримали у
борг грошові кошти у розмірі 15 960
гривень, що еквівалентно 2000 доларів
США, та зобов'язалися повернути ці
гроші до 12 червня 2012 року.

У визначений строк відповідачі гроші
не повернули, чим порушили свої
зобов'язання.

Станом на 17 березня 2014 року офіційний
курс долара США становить - 9,6007 гривень
за один долар США, тобто сума боргу на
момент подачі позову до суду становить
19 201,40 гривень.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просить суд стягнути солідарно
з відповідачів борг за договором
позики у загальному розмірі 19 201,40
гривень та судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача наполіг на заявленому позові
за вищевказаними підставами, а
відповідачі - не явилися.

Оскільки відповідачі не надали
суду інформації щодо їх адреси,
відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України
судова повістка разом із розпискою та
копіями відповідних документів була
надіслана відповідачам поштою
рекомендованим листом із
повідомленням за адресою їх місця
проживання, зареєстрованою у
встановленому законом порядку.

При цьому ОСОБА_3 подала суду
заперечення, за якими вона позовні
вимоги визнала частково, вказуючи на
те, що особисто із загальної суми
позики отримала лише 5000 гривень, і не
від позивача, а ці гроші їй виділив
ОСОБА_2, який сам і ініціював укладення
договору та сам мав виконувати його.
Більш того, вона в період з 16 березня по
17 травня 2012 року повернула позивачеві
частину боргу в сумі 1955,16 гривень.

Всебічно з'ясувавши обставини справи,
вивчивши її матеріали, дослідивши
надані у справі докази у сукупності,
суд дійшов до висновку, що заявлений
позов підлягає частковому задоволенню
на підставі встановлених фактичних
обставин справи та відповідних їм
правовідносин.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець ами.)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 16.02.2012 року між
позивачем та відповідачами був
укладений в письмовій формі договір
позики.

Згідно названого договору позивач
надав відповідачам у позику грошові
кошти - 15 960 гривень, які відповідачі
отримали строком до 12.06.2012 року.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

За поясненнями позивача, відповідачі
не виконали свого зобов'язання та не
повернули йому позику - отримані ними
за договором грошові кошти.

Повернення суми позики має бути
підтверджене письмово, проте суду не
було надано жодних доказів того, що
відповідачі вчинили дії, що могли б
свідчити про виконання ними своїх
зобов'язань за договором позики.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Таким чином суд доходить до висновку,
про те, що відповідачі порушили взяті
на себе зобов'язання, не повернули
позивачеві у визначений договором
строк отриману позику, а саме, 15 960
гривень, а не еквівалент 2000 доларів США,
як вважає позивач, заявляючи позов
ціною у 19 201,40 гривень.

Натомість, за положенням ст. 541 ЦК
України солідарний обов'язок або
солідарна вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Але вказаних підстав щодо зобов'язань
відповідачів судом не встановлено.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям під час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважних причин (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба та т.і.) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута під час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

При цьому за змістом ст. 69 СК України
частки майна дружини та чоловіка є
рівні, якщо інше не визначене
домовленістю між ними або шлюбним
контрактом.

Оскільки судом із укладеного договору
позики встановлено, що відповідачі на
момент отримання ними позики були
подружжям, отримували позику на
потреби сім'ї, то, зважаючи на
вищевказані вимоги, кожний із подружжя
має повернути позивачеві половину від
отриманого.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України
ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 заборгованість за договором
позики від 16.02.2012 року у розмірі 7980
гривень та 121,80 гривень судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 заборгованість за договором
позики від 16.02.2012 року у розмірі 7980
гривень та 121,80 гривень судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Запорізької області
через Шевченківський районний суд
м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
П.В. Зарютін