Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/1696/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 17
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7 до
ОСОБА_5, виконавчого комітету
Запорізької міської ради, ОСОБА_4, треті
особи: ТОВ «ЗМБТІ», приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8, ОСОБА_3, про визнання
незаконним розпорядження про
приватизацію квартири та свідоцтва про
право власності на житло, визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири, -

В С Т А Н О В И
Л А:

У січні 2011 року ОСОБА_6 в інтересах якої
діє ОСОБА_7, звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_5, виконавчого
комітету Запорізької міської ради,
ОСОБА_4 про визнання незаконним
розпорядження про приватизацію
квартири та свідоцтва про право
власності на житло, визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири,
який в ході судового розгляду уточнила.

У позові зазначалось, що станом на
01.01.2008 року в квартирі АДРЕСА_1 були
зареєстровані та проживали наймач
квартири - ОСОБА_5, невістка наймача -
ОСОБА_7 та позивачка - онука наймача.

Заочним рішенням Комунарського
районного суду від 16.01.2008 року ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 визнані такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням і були зняті з
реєстраційного обліку. Ухвалою
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 19.06.2008 року заяву ОСОБА_6
про перегляд заочного рішення суду
було задоволено, заочне рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 16.01.2008 року було
скасоване, справу призначено до
розгляду в загальному порядку (а.с. 102).

Рішенням Комунарського районного суду
від 28.10 2008 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_10 відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду від 24.12.2008
року зазначене рішення суду було
скасовано та справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 21.12.2010 року позовну
заяву ОСОБА_10, ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
ОСОБА_6, 3 особи - ОСОБА_4, КП «ВРЕЖО № 5»,
відділ громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в
Запорізькій області, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням,
залишено без розгляду (а.с. 109).

27.02.2008 року Комунарська районна
адміністрація Запорізької міської
ради прийняла розпорядження про
приватизацію вказаної квартири та
видала лише ОСОБА_5 свідоцтво про право
власності на житло, оскільки ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 були зняті з реєстраційного
обліку за заочним рішенням
Комунарського районного суду від 16.01.2008
року. 07.03.2008 року ОСОБА_5 продала спірну
квартиру ОСОБА_4 за договором купівлі -
продажу від 07.03.2008 року, посвідченим
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
реєстр № 782.

Посилаючись на вказані обставини,
позивачка просила суд визнати
незаконним розпорядження №395р від
27.02.2008 року Комунарської районної
адміністрації Запорізької міської
ради про приватизацію квартири за
адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 та
свідоцтва про право власності на житло
№28677 від 27.02.2008 року, видане
Комунарською районною адміністрацією
Запорізької міської ради на ім'я
ОСОБА_5; скасувати державну реєстрацію
права власності на квартиру на ім'я
ОСОБА_5, здійснену ОП «ЗМБТІ» на
підставі свідоцтва про право власності
на житло №28677 від 27.02.2008 року; визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений
07.03.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8; скасувати державну
реєстрацію права власності на квартиру
на ім'я ОСОБА_4, здійснену ОП «ЗМБТІ» на
підставі договору купівлі-продажу від
07.03.2008 року; витребувати у ОСОБА_4 та
передати ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 29.11.2011 року була
здійснена заміна первісного
відповідача - Комунарської районної
адміністрації Запорізької міської
ради належним відповідачем -
виконавчим комітетом Запорізької
міської ради та залучено до участі у
справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору, - орган опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Комунарському району, ОП Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації, приватного нотаріуса
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8

Рішенням Комунарського районного суду
від 02.02.2012 року, яке залишено без змін
ухвалою апеляційного суду від 25 квітня
2012 року, відмовлено у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6

Ухвалою ВССУ від 19.09.2012 року рішення
Комунарського районного суду від 02.02.2012
року та ухвалу апеляційного суду від
25.04.2012 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 17 лютого 2014 року позов
ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_7 до
ОСОБА_5, виконавчого комітету
Запорізької міської ради, ОСОБА_4
задоволено частково.

Визнано незаконним розпорядження
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради №395р від
27.02.2008 року про приватизацію квартири
за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5

Визнано незаконним свідоцтво про право
власності на житло №28677 від 27.02.2008 року,
видане Комунарською районною
адміністрацією Запорізької міської
ради на ім'я ОСОБА_5

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_1, укладений 07.03.2008 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали
апеляційні скарги, в яких, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просять
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційних скарг і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 разом з
синами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вселилися у
квартиру АДРЕСА_1 на підставі обмінного
ордеру № 3787 від 23.10.1982 року (а.с. 110-111).

Згодом у зазначену квартиру вселилися
в установленому порядку ОСОБА_7 як
невістка (дружина сина наймачки
ОСОБА_10) та ОСОБА_6 як онука основного
наймача.

Заочним рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2008
року позов ОСОБА_10, ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
ОСОБА_6, 3 особа - служба громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб Комунарського РВ ЗМУ УМВС України
в Запорізькій області, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, було
задоволено. Визнано ОСОБА_7 та ОСОБА_6
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1. Зобов'язано службу
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ
УМВС України в Запорізькій області
зняти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з
реєстраційного обліку у вказаній
квартирі (а.с. 101).

Розпорядженням голови
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради № 395р від 27
лютого 2008 року «Про приватизацію житла
за адресою: АДРЕСА_1» квартиру АДРЕСА_1
було передано у приватну власність
ОСОБА_5 (т.1 а.с.124).

27.02.2008 року Комунарською районною
адміністрацією Запорізької міської
ради ОСОБА_5 було видано свідоцтво про
право власності на житло № 28677 та 05.03.2008
року ОП ЗМБТІ зареєструвало її право
власності на вищевказану квартиру (а.с.
127-129, т.1).

07 березня 2008 року між ОСОБА_5
(продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було
укладено договір купівлі-продажу
квартири, який було посвідчено
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
реєстровий № 782, відповідно до якого
ОСОБА_4 набула право власності на
вказану спірну квартиру, яке було
зареєстроване ОП «Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації» 05.05.2008 року (т.1 а.с.126).

Ухвалою Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 19
червня 2008 року у справі № 2-П-17/08 (т.1
а.с.102) заочне рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 16 січня
2008 року, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були
визнані такими, що втратили право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1, було скасовано,
справу призначено до розгляду в
загальному порядку.

Ухвалою Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 21
грудня 2010 року у справі № 2-168/2010 (т.1
а.с.109) позовну заяву ОСОБА_10, ОСОБА_5 до
ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням було залишено без
розгляду.

Таким чином, із матеріалів справи
вбачається, що на час приватизації
ОСОБА_5 27 лютого 2008 року спірної
квартири заочне рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 16 січня
2008 року, на підставі якого були зняті з
реєстрації в цій квартирі ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 не можна вважати таким, що
набуло законної сили, оскільки за
заявою ОСОБА_7, ОСОБА_6 про перегляд
заочного рішення було скасовано, а
позовна заява ОСОБА_10, ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням була залишена без
розгляду.

Відповідно до вимог ст.ст. 5, 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» N 2482-XII від 19 червня 1992
року право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду з
використанням житлових чеків
одержують громадяни України, які
постійно проживають в цих квартирах
(будинках) або перебували на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов
до введення в дію цього Закону.
Приватизація державного житлового
фонду здійснюється уповноваженими на
це органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку). Передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина.

Отже, на момент прийняття
розпорядження про приватизацію
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 фактично не
втратила права на проживання у цій
квартирі, тому вона мала право на
участь у її приватизації.

З огляду на зазначене, висновки суду
про визнання незаконними
розпорядження Комунарської районної
адміністрації Запорізької міської
ради №395р від 27.02.2008 року про
приватизацію квартири АДРЕСА_1 та
свідоцтва про право власності на житло
№28677 від 27.02.2008 року, виданого
Комунарською районною адміністрацією
Запорізької міської ради на ім'я ОСОБА_5
відповідають матеріалам справи та
закону.

Відповідно до ст. 203 ЦК України (в
редакції, яка була чинною на момент
виникнення спірних відносин) зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною першою ст. 215 ЦК
України визначено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК
України якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз'яснено у пункту 5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009
року, відповідно до статей 215 та 216 ЦК
України, вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
зазначеної квартири, укладеного 07.03.2008
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідченого
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
реєстровий №782, оскільки він не
відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України
у зв'язку з порушенням права ОСОБА_6 на
участь у приватизації цієї квартири
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Така позиція викладена в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 серпня 2012 року про
скасування попереднього рішення суду у
цій справі. Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК
України висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення є обов'язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при новому розгляді справи.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відмову у задоволенні вимог позивачки
про скасування державної реєстрації
права власності на квартиру на ім'я
ОСОБА_5, здійснену ОП «Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації 05.03.2008 року. Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», Цивільним кодексом України
та іншим законодавством, чинним як на
час проведення державної реєстрації за
ОСОБА_5 права власності на спірну
квартиру, так і на цей час, такий спосіб
захисту цивільних прав як скасування
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно не передбачений. За
ст. 26 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» скасування
державної реєстрації прав може бути
лише на підставі рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора про державну реєстрацію
прав. Проте, такі позовні вимоги не
заявлялися.

Також, суд першої інстанції
правомірно відмовив у задоволенні
позовних вимог про витребування
спірної квартири у ОСОБА_4, яка на даний
час прав та інтересів позивачки жодним
чином не порушує, оскільки на тепер
вона не є власником зазначеної
квартири. Відповідно до їформаційних
довідок з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно щодо спірної
квартири від 08.01.2014 року власником
квартири АДРЕСА_1 зареєстровано іншу
особу - ОСОБА_3, яка фактично проживає в
цій квартирі з чоловіком та дитиною (т.3,
а.с. 82, 86, 88).

Цивільним кодексом України
передбачені засади захисту права
власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України
надає власнику право витребувати майно
із чужого незаконного володіння.
Частиною 1 статті 388 ЦК України
визначено випадки, у яких власник має
право витребувати нерухоме майно від
добросовісного набувача. Проте,
позивачка не являється власником
квартири, вона лише мала право
користування цією квартирою.

Основні доводи апеляційних скарг
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такі: суд
неправомірно визнав недійсними
зазначені розпорядження про
приватизацію квартири, свідоцтво про
право власності на житло, недійсним
договір купівлі-продажу квартири,
оскільки позивачка не проживає в
зазначеній квартирі з 2003 року,
добровільно знялася з реєстрації в цій
квартирі 05.02.2008 року, Комунарською
районною адміністрацією Запорізької
міської ради не допущено порушень
законодавства при проведенні
приватизації квартири ОСОБА_5, відсутні
будь-які законні підстави для визнання
договору купівлі-продажу квартири,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_4
та ОСОБА_3 являються добросовісними
набувачами квартири та закон не
передбачає можливість витребування
цієї квартири у них.

Натомість зазначені доводи не
впливають на законність ухваленого
судом рішення з таких підстав.
Оскаржуваним рішенням не було
витребувано у добросовісних набувачів
спірну квартиру, та право власності за
ОСОБА_3 не припинено, а отже немає
підстав вважати, що цим рішенням
остання позбавлена права власності на
спірну квартиру. Крім того ОСОБА_3 не
позбавлена права відстоювати своє
право власності як добросовісний
набувач майна у відповідності зі ст. 388
ЦК у разі пред'явлення до неї такого
позову.

Доводи апелянта ОСОБА_4 про те, що
суд не з'ясував обставин розгляду
питання про застосування повороту
виконання заочного рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 16 січня 2008 року у іншій
справі, не впливають на висновки суду,
оскільки такі вимоги у цій справі не
заявлялися.

Доводи апеляційних скарг про
порушення норм процесуального права і
неправильне застосування норм
матеріального права не знайшли свого
підтвердження.

З огляду на викладене, рішення
суду відповідає фактичним обставинам
справи та закону. Підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України,
судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 17 лютого 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: