Єдиний унікальний номер 257/722/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4769/2014
Головуючий у 1 інстанції: Чудопалова
Доповідач: Тимченко О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді:
Тимченко О.О.,

суддів:
Дундар І.О., Осипчук О.В.,

при секретарі:
Біляєві М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Київському районі м. Донецьк на рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 23 квітня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька, про відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 23 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:
стягнуто з відповідача на користь
позивача у рахунок відшкодування
заподіяної моральної шкоди 10 500 грн. В
іншій частині позовну відмовлено,
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погодившись з рішенням відповідач
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька приніс апеляційну
скаргу, в якій ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норми матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування доводів зазначає, що
відшкодування моральної шкоди в даному
випадку передбачено ст.1167 ЦК України та
ст.237-1 КЗпП України і сума моральної
шкоди повинна бути стягнута з
підприємства, де працював позивач, а не
з Фонду, враховуючи зміни в Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що
спричинили втрату працездатності»,
оскільки на час розгляду справи дія
норм Закону, якими було передбачено
підстави та порядок відшкодування
моральної шкоди зупинена. Фонд не є
особою, яка спричинила шкоду
позивачеві, втрата працездатності у
позивача сталася не у зв'язку з
неправомірними діями або
бездіяльністю відповідача. Спричинена
моральна шкода у спірних
правовідносинах за законодавством не є
матеріально-правовою презумпцією, а
тому має доводитися не лише сам факт
спричиненої моральної шкоди, а і її
розмір. Також судом не враховано, що
страхова виплата проводиться
потерпілому незалежно від втрати ним
професійної працездатності, отже,
довідка МСЕК про відсоток стійкої
втрати працездатності є підставою для
розрахунку відшкодування потерпілому
страхових виплат (одноразової допомоги
і щомісячних страхових виплат) і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Позивачем не було
надано доказів заподіяння йому
моральної шкоди у зв'язку з
ушкодженням здоров'я на виробництві з
вини відповідача. У позовній заяві
відсутні посилання на те, у чому саме
полягає завдання моральної шкоди
позивачеві з боку відповідача, не
обґрунтовано її розмір та не надано
жодних доказів, які б це
підтверджували. Втрата
працездатності у позивача сталася не у
зв'язку з неправомірними діями або
бездіяльністю Фонду.

Позивач в судове засіданні не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, довідка
про доставку SMS повідомлення «Повістка
про виклик до суду» (а.с. 51).

Представник відповідача ВВД ФССНВВ та
ПЗ України у м. Київському районі м.
Донецька в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
їх задовольнити.

Апеляційний суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутність
сторін, оскільки відповідно до вимог
ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або
інших осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Судом першої інстанції
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що позивач ОСОБА_1 з 1988 року
працював на вугільному підприємстві ОП
«Шахта ім. Засядька» з повним робочим
днем під землею, був звільнений по п.2
ст.40 КЗпП України (а.с. 6-10). 17 вересня 2002
року за місцем роботи позивача був
складений акт про розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 108, яким встановлено, що причиною
захворювання є недосконалість
технологічного процесу, важкий
фізичний труд в умовах не благодійного
клімату. Відсутність засобів малої
механізації для замінити ручного труда
(а.с. 3). Висновком МСЕК від 01 жовтня 2002
року позивачу встановлена ступень
втрати професійної працездатності 50 %
за сукупність, з яких: 35 % вперше по
професійному захворювання і 15 % у
зв'язку із трудовим каліцтвом (а.с. 4).

Суд першої інстанції,
задовольняючи частково позовні вимоги
про стягнення моральної шкоди у
розмірі 10 500 грн., виходив з положень
ст.ст. 1, 21, 28, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
на Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
покладено обов'язок відшкодувати
застрахованим особам моральну шкоду у
зв'язку з ушкодженням здоров'я,
заподіяну умовами виробництва.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд виходить з наступного.

Суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про те, що позивачу
внаслідок ушкодження здоров'я
заподіяна моральна шкода, яка полягає у
моральних переживаннях і порушено його
звичні нормальні зв'язки, які
потребують від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, а тому
стягнув на користь позивача 10 500 грн. у
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої професійним захворюванням
виходячи із засад розумності та
справедливості.

Такий висновок суду є правильним
і відповідає вимогам закону.

За змістом ст.ст. 1, 21, 28, 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України покладено
обов'язок відшкодувати застрахованим
особам моральну шкоду у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, заподіяну
умовами виробництва, при цьому сума
страхової виплати не може перевищувати
двохсот розмірів мінімальної
заробітної плати, встановленої на день
виплати.

В судовому засіданні знайшло
підтвердження, що позивач працюючи на
підприємствах вугільної промисловості
більш 14 років у шкідливих умовами
праці, в наслідок чого, отримав
професійне захворювання і висновком
МСЕК від 01 жовтня 2002 року позивачу
вперше встановлена втрата професійної
працездатності по професійному
захворюванню 35 %.

За таких обставин суд дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
у позивача права вимагати
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю, за нормами Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» .

Вказаний висновок суду відповідає
положенням ст.23 ЦК України та Рішенню
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року №1-9 рп/2004 згідно з яким, моральна
шкода потерпілого від нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, які він поніс у зв'язку з
каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Виходячи з викладеного, є не
спроможними доводи апеляційної скарги,
щодо не доведення позивачем факту
завдання йому ушкодженням здоров'я
моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції
України та ст.5 ЦК України, акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Тому апеляційний суд не може
погодитися з доводами апеляційної
скарги відповідача про відсутність
правових підстав для відшкодування
моральної шкоди, оскільки страховий
випадок стався до набрання чинності
нормативними актами щодо зупинення
виплати та виключення норм про
відшкодування моральної шкоди.

Встановивши, що висновком МСЕК
від 01 жовтня 2002 року позивачу вперше
встановлена втрата професійної
працездатності по професійному
захворюванню 35 %, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що відповідно до вимог статей 1, 21, 28 та 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року,
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд врахував конкретні
обставини справи, характер та ступінь
моральних страждань позивача,
перебування останнього на лікуванні у
зв'язку з професійним захворюванням,
наслідки цього захворювання,
погіршення стану здоров'я позивача,
порушення нормального укладу життя й
визначив таке відшкодування у розмірі
10 500 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо факту
заподіяння моральної шкоди не
встановлений висновком МСЕК,
безпідставні і не ґрунтуються на
законі, який не передбачає
обов'язковість висновків МСЕК в даному
випадку. Сам факт ушкодження здоров'я
свідчить про заподіяння моральної
шкоди.

Ухвалене судом першої
інстанції рішення відповідає
встановленим обставинам справи та
вимогам матеріального і
процесуального закону.

Згідно із статтею 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Інші доводи скарги також були
предметом дослідження, але на
правильність висновків суду не
впливають і їх не спростовують.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
права або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 23 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: