Справа № 495/2647/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_2 виданий 17.05.1999 року)

ОСОБА_2 (довіреність № 3553 від
20.08.2012 року)

від відповідача: Гавриленко Є.В.
(довіреність № 29/42 від 10.01.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/2647/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до Білгород-Дністровської міської ради

про встановлення факту проживання
однією сім'єю та визнання права
власності

В С Т А Н О В И В :

10.04.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до
Білгород-Дністровської міської ради
(далі по тексту - відповідач) про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права власності.

Так, позивач просив суд:

- встановити факт проживання ОСОБА_1 і
ОСОБА_4 однією сім'єю більше 5 років з 1992
року по ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартирі АДРЕСА_1;

- визнати ОСОБА_1 спадкоємицею
четвертої черги спадкування після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4;

- визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 право власності на
спадкове майно, а саме: 41/100 частини
квартири АДРЕСА_1;

- визнати технічний паспорт на ім'я
ОСОБА_4 на 41/100 частини квартири АДРЕСА_1
втраченим.

Позивач - ОСОБА_1, та її представник -
ОСОБА_2, в судових засіданнях заявлені
позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання спадкоємицею та визнання
права власності підтримали в повному
обсязі та просили їх задовольнити. В
свою чергу, представником позивача у
судовому засіданні заявлено про
відмову від позовної вимоги ОСОБА_1 про
визнання технічного паспорту
втраченим.

Відповідач - Б-Дністровська МР, відзив
або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду
не надала, але її представники в
судових засіданнях проти заявлених
ОСОБА_1 позовних вимог заперечували та
просили у їх задоволенні відмовити в
повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, заслухавши в судових
засіданнях пояснення учасників
судового процесу, суд дійшов до
висновку про законність, правомірність
та обґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
власницею 41/100 частини квартири АДРЕСА_1
була ОСОБА_4, що підтверджується:

- розпорядженням органу приватизації №
10044 від 24.12.2008 року;

- свідоцтвом про право власності на
житло від 24.12.2008 року;

- витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 21611489 від
20.01.2009 року.

Власниками 59/300 та 118/300 частин квартири
АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (29/300) та ОСОБА_5 (118/300),
що підтверджується:

- розпорядженням органу приватизації №
6795 від 03.12.1999 року;

- свідоцтвом про право власності на
житло від 03.12.1999 року;

- договором дарування квартири № 5621 від
27.09.2000 року;

- технічним паспортом
(інвентаризаційна справа № 4964-58,
реєстровий номер 5717) від 02.10.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3 від 13.10.2011 року, актовий
запис за № 590.

Після смерті ОСОБА_4 залишилася
спадщина у вигляді 41/100 частини
квартири АДРЕСА_1.

Як встановлено матеріалами справи, в
період з 1992 року по 12.10.2013 року у
квартирі АДРЕСА_1 мешкали разом ОСОБА_4
(в кімнаті № 1) та ОСОБА_5 (в кімнаті № 2).

ОСОБА_1 було подано до суду заяву,
згідно якої вона просила приєднати до
матеріалів справи заяви свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, а також
заслухати в судовому засіданні
пояснення зазначених свідків.

В судовому засіданні 06.05.2014 року, за
клопотанням (заявою) ОСОБА_1, були
допитані в якості свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Із заяв свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 та з наданих ними в судовому
засіданні пояснень, які були
повідомлені про кримінальну
відповідальність за неправдиві
показання, вбачається наступне.

У квартирі АДРЕСА_1 однією сім'єю
проживали сім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_4, у них
були родинні відносини. Вони спільно
утримували підсобні приміщення
квартири, сплачували за послуги по
квартирі за користування спільних
приміщень, проводили ремонтні роботи.
ОСОБА_1 завжди допомагала ОСОБА_4, в тому
числі продуктами харчування і
фінансово, не тільки коштами на
приватизацію квартири, сплатою послуг,
а й на лікування. ОСОБА_4 неодноразово
бажала оформити заповіт на ОСОБА_1, але
не встигла у зв'язку зі смертю. Крім
того, знайомий ОСОБА_4 - ОСОБА_8, померлий
ІНФОРМАЦІЯ_4, який іноді приходив до
неї, створював перешкоди у здійсненні
заповіту на користь ОСОБА_1 Більш того,
ОСОБА_8 з'являвся у спірній квартирі
лише для того, щоб позичити гроші у
ОСОБА_4 або коли йому не було де випити
чи заночувати, при цьому ображавши
ОСОБА_4, що було неодноразово підставою
для виклику міліції та складання на
нього відповідних протоколів про
скоєння адміністративних
правопорушень.

Відповідно до складених 05.09.2012 року та
08.10.2012 року комісією КП «ЖЕО №1» Актів, в
квартирі АДРЕСА_1 згідно домової книги
прописані ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_10,
ОСОБА_9 ОСОБА_4, яка мешкала в кімнаті 1
померла ІНФОРМАЦІЯ_3. На момент
складання акту в квартирі проводиться
ремонт ванної та в туалеті замінені
вхідні двері. В житловій кімнаті № 1
знаходились будівельні матеріали
ОСОБА_1 для проведення ремонтних робіт.
В житловій кімнаті № 2 знаходились речі
сім'ї ОСОБА_1 Інших осіб, які б мешкали у
квартирі та вели б домашнє
господарство не має.

У зв'язку із втратою ОСОБА_4 оригіналів
правовстановлюючих документів на
квартиру та необхідністю встановлення
факту проживання однією сім'єю,
нотаріусом було рекомендовано ОСОБА_1
звернутися до суду.

Дані обставини і стали підставою для
звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним
позовом про встановлення факту
проживання однією сім'єю та визнання
права власності.

Відповідно до пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», справи про
спадкування розглядаються судами за
правилами позовного провадження, якщо
особа звертається до суду з вимогою про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, які можуть вплинути на
спадкові права й обов'язки інших осіб.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України
встановлено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу
України, спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово. Кожна наступна черга
спадкоємців за законом одержує право
на спадкування у випадку відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття.

Відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу
України, у четверту чергу право на
спадкування за законом мають особи, які
проживали зі спадкоємцем однією сім'єю
не менш як п'ять років до часу відкриття
спадщини. Спадкоємцем четвертої черги
за законом являється позивачка.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» встановлено, що при
вирішенні спору про право на спадщину
осіб, які проживали зі спадкодавцем
однією сім'єю не менш як п'ять років до
часу відкриття спадщини (четверта
черга спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила частини
другої статті 3 Сімейного кодексу
України про те, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Зазначений
п'ятирічний строк повинен виповнитися
на момент відкриття спадщини і його
необхідно обчислювати з урахуванням
часу спільного проживання зі
спадкодавцем однією сім'єю до набрання
чинності цим Кодексом. До спадкоємців
четвертої черги належать не лише жінка
(чоловік), які проживали однією сім'єю
зі спадкодавцем без шлюбу, таке право
можуть мати також інші особи, якщо вони
спільно проживали зі спадкодавцем,
були пов'язані спільним побутом, мали
взаємні права та обов'язки, зокрема,
вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші
особи, які взяли до себе дитину як члена
сім'ї, тощо.

Спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини (ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268
ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи та
підтверджено в ході судового засідання
єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 (померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3), який претендує на
спадщину у вигляді 41/100 частини
квартири АДРЕСА_1, на сьогоднішній день
є ОСОБА_1, яка проживала із спадкодавцем
однією сім'єю з 1992 року по день її
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто більше п'яти
років, та вела спільне
домогосподарство з ОСОБА_4, допомагала
та доглядала за нею.

Крім того, на даний час спадкоємець
ОСОБА_4 (померлої ІНФОРМАЦІЯ_3) - ОСОБА_1,
фактично вступила у вищезазначену
спадщину, оскільки з померлою
проживала однією сім'єю та вела спільне
господарство. На сьогоднішній день
позивач продовжує доглядати та
підтримувати 41/100 частини квартири
АДРЕСА_1, що належало спадкодавцю -
ОСОБА_4

Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про задоволення
позовної заяви ОСОБА_1 до
Б-Дністровської МР про встановлення
факту проживання однією сім'єю та
визнання права власності.

Керуючись ст.ст. 328, 1216, 1217, 1258, 1264, 1268,
Цивільного кодексу України,

ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218, 234,
256 Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Білгород-Дністровської міської ради
про встановлення факту проживання
однією сім'єю та визнання права
власності - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
(померлої ІНФОРМАЦІЯ_3) однією сім'єю
більше 5 років з 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_3
в квартирі АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
спадкоємицею четвертої черги
спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на
спадкове майно, а саме: 41/100 частини
квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко