У х в а л а

16 червня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є. Черненко В.А.,

розглянувши заяву дочірнього
підприємства «Ілліч-Агро Донбас»
публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 травня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до дочірнього
підприємства «Ілліч-Агро Донбас»
публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (далі - ДП
«Ілліч-Агро Донбас» ПАТ
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча») про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому
просила визнати недійсним договір
оренди землі № 34 без дати, укладений
між нею та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча», зареєстрований
5 травня 2010 року в державному
підприємстві «Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельним
ресурсам» за № 65.

В обґрунтування позову зазначала, що 26
грудня 2008 року на підставі рішення
голови Новоазовської районного
державної адміністрації № 615 від
14 листопада 2008 року їй був виданий
державний акт на право власності на
земельну. Земельна ділянка площею 5, 074
га, з цільовим призначенням для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташована на території
Самійлівської сільської ради
Новоазовського району Донецької
області. На час видачі державного акту
на право власності на земельну ділянку,
землями сільськогосподарського
призначення Самійлівської сільської
ради Новоазовського району, в тому
числі земельною ділянкою позивачки,
користувалось ДП «Ілліч-Агро Донбас»
ПАТ «Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча». У 2009 році
відповідач повідомив її про
необхідність укладення договору
оренди земельної ділянки, при цьому
відповідач надав їй останні сторінки
договору, які вона підписала. В
подальшому, у 2010 році, її було
повідомлено, що для отримання щорічної
орендної плати у розмірі 3 % від
вартості земельної ділянки необхідно
підписати додаткову угоду до договору
оренди землі, копію додаткової угоди
вона отримає після державної
реєстрації договору оренди землі. У 2011
році їй для ознайомлення був наданий
примірник договору оренди землі, який
був зареєстрований 5 травня 2010 року та
додаток до зазначеного договору. При
ознайомленні із текстом договору
оренди землі та додатковою угодою до
нього, позивачка помітила, що договір
не містить усіх істотних умов
передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», а саме: умови про
передачу у заставу і внесення в
статутний фонд права оренди земельної
ділянки.

Ураховуючи викладене, позивачка
вважає, що не відображення у договорі
оренди землі зазначеної істотної
умови, може бути використано
відповідачем у власних потребах та є
грубим порушенням норм земельного
законодавства, а тому просила суд
задовольнити позов.

Рішенням Новоазовського районного
суду Донецької області від 12
березня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 15 квітня 2013 року, позов
ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним
договір оренди землі № 34 без дати,
укладений між ОСОБА_3 та ДП «Ілліч-Агро
Донбас» ПАТ «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»,
зареєстрований 5 травня 2010 року в
державному підприємстві «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельним ресурсам» за № 65. В
порядку виконання судового рішення
зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди
ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» у зборі врожаю
із зазначеної земельної ділянки.
Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 травня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження в указаній справі.

У квітні 2014 року ДП «Ілліч-Агро Донбас»
ПАТ «Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» звернулося до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 травня 2013 року у зв'язку з
неоднаковим застосуванням судом
касаційної інстанції норм
ст. 15 Закону України «Про оренду
землі».

Згідно із ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

На підтвердження своїх доводів заявник
долучив до заяви копії ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 січня 2014 року і від 31
березня 2014 року, та копію постанови
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 25 грудня 2013
року, постановлені за результатом
розгляду, на думку заявника,
аналогічних справ, де по-іншому
застосовані ті самі норми
матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту заяви та доданої до неї копії
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 січня
2014 року не вбачається неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, оскільки із
доданого до заяви судового рішення не
вбачається однакових фактичних
обставин та подібних правовідносин у
порівнянні з судовим рішенням, яке
оскаржується.

Крім того, відповідно до роз'яснень,
наданих у п. 9 вищеуказаної постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2011
року, судовими рішеннями, на які
заявник посилається на підтвердження
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 ЦПК, можуть
бути рішення: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ; Вищого
адміністративного суду України; Вищого
господарського суду України; Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України, ухвалені як судом
касаційної інстанції; апеляційних
судів загальної юрисдикції як судів
касаційної інстанції в цивільних
справах, яким право на перегляд у
касаційному порядку цивільних справ
було надано Законом «Про внесення змін
до Закону України «Про судоустрій
України щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ» від 22 лютого
2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права.

Таким чином, постанова Верховного Суду
України не входить до переліку судових
рішень, на які може робитись посилання
щодо підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, оскільки
Верховний Суд України не є судом
касаційної інстанції.

Окрім того, ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
від 31 березня 2014 року про допуск справи
до провадження Верховного Суду України
постановлена із процесуальних питань,
та не є такою, що перешкоджає
провадженню у справі, тому вона не може
бути предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України (п. 8 постанови).

Оскільки неоднакового застосування
норми матеріального права не було, а
виникли питання щодо доведення
позовних вимог, що є застосуванням норм
процесуального права (про порушення
прав позивача укладеним договором) і
вони не є підставою для допуску до
провадження, то в задоволенні заяви
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за заявою дочірнього
підприємства «Ілліч-Агро Донбас»
публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 травня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до дочірнього
підприємства «Ілліч-Агро Донбас»
публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (далі - ДП
«Ілліч-Агро Донбас» ПАТ
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча») про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко