РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8238/14-ц

пр. № 2/759/3562/14

19 червня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі суду:
суддя Величко Т.О. при секретарі
Самайда А.В. розглянувши цивільну
справу

за позовом
ОСОБА_1;

до
ОСОБА_2;

третя особа:
ОСОБА_3;

про виділення частки із майна,
належного подружжю на праві спільної
сумісної власності,

В
С Т А Н О В И В:

Позивач у справі звернувся із вказаним
позовом до відповідача, посилаючись на
те, що з 20.02.1988 року по 02.08.2012 року
перебував у зареєстрованому шлюбі із
відповідачем. Зазначав, що від шлюбу
має повнолітню доньку ОСОБА_3, яа після
укладення шлюбу має прізвище ОСОБА_3, та
є третьою особою у справі. Позивач
зазначав, що згідно Свідоцтва про право
власності на житло від 31.01.2006 року він
був власником квартири АДРЕСА_1.
Позивач зазначав, що згідно рішення
Святтшинського районного суду м. Києва
від 13.03.2013 року по справі №2/759/1869/13 за
ОСОБА_3 визнано право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1. Згідно
рішення Сваятошинського районного
суду м. Києва від 27.09.2013 року по справі
№2/759/3675/13 в порядку поділу майна
подружжя позови основний та
зустрічний ОСОБА_2, ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1. Позивач
зазначав, що належна йому на праві
власності 1/3 частина спірної квартири
не була предметом позову про поділ
спільного майна подружжя. Позивач
зазначав, що вартість 1/3 частини
спірної квартири становить 205000,00 грн.
Позивач зазначав рішенням державного
реєстратора від 10.01.2014 року йому
відмовлено у державній реєстрації
права власності на квартиру АДРЕСА_1 у
зв»язку із тим, що подані документи не
відповідають вимогам, або не даюать
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, оскілки неможливо
визначити розмір частки, на якій
заявлено право по рішенню суду,
спільного майна подружжя, а тому
просить суд визнати за ним право
власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на обставини зазначені у
позовній заяві та доказів долучених до
матеріалів справи.

Відповідачка та її представник у
судовому засіданні позов не визнали
подали письмові зарперечення проти
позову ( а.с. 60-61), посилаючись на те що
відповідачка не порушувала право
власності позивача на 1/3 частину
спірної квартири, та який також про це
не вказує у позовній заяві, зазначали,
що позивач у справі погодився із
рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 27.09.2013 року по справі
№2/759/3675/13, яке не оскаржував.

Третя особа: ОСОБА_3 виступала на боці
відповідача проти позову заперечувала.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні данні, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці данні
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко-і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлене договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо самостійного заробітку
(доходу). Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що
є у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. У разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

Судом встановлено, що згідно рішення
Святошинського районного суду м. Києва
27.09.2013 року по справі №2/759/3675/13, в
порядку поділу майна подружжя позови
основний та зустрічний ОСОБА_2, ОСОБА_1
задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, т.б. під час розгляду справи
відповідач ОСОБА_1 не заперачував проти
визання за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частину спірної квартири.

Судом встановлено, що Свідоцтво про
право власності на житло від 31.01.2006 року
згідно якого позивач був власником
квартири АДРЕСА_1, не скасоване та є
дійсним.

Позивачем не надано суду доказів у
порядку ст. 15, ст.ст. 57-60 ЦПК України, у
чому полягає його порушене право з боку
відповідача, щодо захисту його
порушених, не визнаних або оспорюваних
прав з її боку.

На підставі зазначеного, аналізуючи
зібрані по справі докази в їх
сукупності, та надані сторонами
пояснення по справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об»єктивному та безпосередньому
досліджені наявних у справі доказів,
враховуючи те, що в судовому засіданні
достовірно досліджені докази, суд
приходить до висновку про те, позов
задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 88 ЦЦПК України судові
витрати відшкодуваню з відповідачів не
підлягають.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст.10, 11,15, 57- 61,208, 209, 212- 218, 294, ЦПК
України, ст. ст. 368- 372 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати відшкодуванню з
відповідача не підлягають.

Рішення суду може бути окаржено
до Апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з часу поголошення, у разі
відсутності осіб, протягом десяти днів
з часу отриманя копії рішення суду.

Суддя:
Т.О. Величко