Єдиний унікальний номер 205/9550/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року

Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого
судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Назаренко
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні 1/2 частиною сараю та
виселення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні 1/2 частиною сараю та
виселення.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначила, що на підставі договору
дарування від 23 липня 2012 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 767, їй
належить 30/100 часток домоволодіння
АДРЕСА_1.

Після отримання у власність 30/100
часток домоволодіння в житловому
будинку А-1, приміщення 1-2,1-3; в прибудові
А-1 приміщення 1-1, веранди а-1, крильця-а,
огорожі та споруди №1,2,4,І, вона
відремонтувала, благоустроїла, провела
газ та водопостачання.

Однак, відповідач ОСОБА_2 самовільно
зайняла її 1/2 частину сараю Б та погріб
під сараєм Б та вчиняє перешкоди в
користуванні зазначеним майном.

Також, на її неодноразові звернення
до ОСОБА_2, щодо звільнення вказаного
майна, вона категорично відмовляється ,
посилаючись на те, що 1/2 частина сараю
Б та погріб під сараєм Б є її власністю.

У зв'язку з зазначеним змушена
звернутись до суду та просить виділити
в натурі 1/2 частину сараю Б з
урахуванням її права власності на
погріб під Б та усунути перешкоди в
користуванні 1/2 частини сараю Б,
погребу під Б, розташованих на
території домоволодіння АДРЕСА_1,
шляхом виселення та зобов'язати ОСОБА_2
не чинити в подальшому перешкоди у
користуванні 1/2 частиною сараю Б та
погребу під Б розташованих на
території домоволодіння АДРЕСА_1.

Ухвалою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 06 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Дніпропетровської міської ради в
частині поділу домоволодіння АДРЕСА_1
між співвласниками, виділ в натурі 30/100
частин домоволодіння, визначення
порядку користування земельною
ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 та
виділ в натурі 1/2 частини сараю Б з
урахуванням права власності на погріб
під Б розташованих на території
домоволодіння АДРЕСА_1 - залишено без
розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_4 позовні
вимоги підтримали в повному обсязі та
просили задовольнити.

В судове засіданні відповідач
ОСОБА_2 не з'явилась. Про день місце та
час розгляду справи сповіщена належним
чином. Про причини своєї неявки суд не
повідомила, письмових заяв від неї не
надходило.

Суд вислухавши учасників судового
процесу, дослідивши матеріали справи ,
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно договору дарування частини
домоволодіння від 26 грудня 2000 року
посвідченого приватним нотаріусом
ДМНО ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі
за №911, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
котра діяла за себе та від імені своєї
неповнолітньої доньки ОСОБА_8, було
подаровано 30/ 100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1. 30/100 вказаного домоволодіння
належало ОСОБА_6 на підставі рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 вересня 2000 року,
згідно якого за ОСОБА_6 визнано право
власності в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_9,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на 30/100 часток
домоволодіння по АДРЕСА_1, що
складається з: в житловому будинку А-1,
приміщення І-І, веранди а-1, крильця а, 1/2
частина сараю Б, погребу під Б, сараю Е,
вбиральні Г, огорожі та споруди №І;2,4,,
І./а.с.59-60/. Цим же рішенням суду було
визнано право власності на 56/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, що
складається з: в житловому будинку А-1
приміщення 2-3, 2-4, 2-5, прибудова А2I,
прибудови А3-I, веранди а3, навіс а, ?
частини сарая Б, сарая Д, гаража Ж,
огорожі №5,9,10. В загальному
користуванні: огорожі та споруди: №I, 2,
4, I.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно нотаріально посвідченого
договору дарування частини
домоволодіння від 23 липня 2012 року
зареєстрованого в реєстрі за №767,
зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 07 вересня
2012 року, реєстраційний №24632890, ОСОБА_1
отримала від ОСОБА_8 у власність 30/100
часток домоволодіння АДРЕСА_1 з
господарчими та побутовими будівлями
та спорудами./а.с.12/.

Виходячи з вищевикладеного позивачка
ОСОБА_1, стала власником 30/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 в тому складі,
що було раніше визначено рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 вересня 2000 року.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2,
самовільно зайняла 1/2 частину сараю Б
та погребу під Б, що належить на праві
власності ОСОБА_1 та чинить перешкоди в
користуванні власністю. На
неодноразові звернення позивачки до
відповідача ОСОБА_2, щодо звільнення
належної їй 1/2 частину сараю Б та
погребу під Б категорично
відмовляється, посилаючись на то, що ?
частину сараю Б та погрібу під сараєм Б
вона придбала у попереднього власника.
Але будь-які докази, в підтвердження
переходу права власності на ? частину
сарая Б та погрібу під сараєм Б, з боку
відповідачки ОСОБА_2 суду не надано.

Згідно ст.319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд і має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст..321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено ,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно вимог ч.1ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобовязана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 за
договором- дарування від 23 липня 2012
року правомірно набула право власності
і з моменту державної реєстрації цього
непухомого майна, є його власником,
якій належать непорушні права
володіння,користування та
розпорядження цим майном,в тому числі і
1/2 частиною сараю Б, погребу під Б,
розташованих на території
домоволодінняАДРЕСА_1,а тому позовні
вимоги в частині усунення перешкоди у
користуванні 1/2 частиною сараю Б,
погрібу під Б, розташованих на
території домоволодіння АДРЕСА_1
шляхом зобов'язання ОСОБА_2, не чинити
перешкоди ОСОБА_1 у користуванні 1/2
частиною сараю Б та погрібу під Б,
розташованих на території
домоволодіння АДРЕСА_1 підлягають
задоволенню.

Згідно з Державних будівельних норм
України, затверджених Наказом Держбуду
України від 18.05.2005 року №80 вбачається,
що житловим приміщенням є опалюване
приміщення, розташоване у надземному
поверсі, призначене для цілорічного
проживання і яке відповідає
санітарно-епідеміологічним вимогам
щодо мікроклімату і повітряного
середовища, природного освітлення,
допустимих рівнів нормованих
параметрів відносно шуму, вібрації,
ультразвуку та інфразвуку, електричних
та електромагнітних полів та
іонізуючого випромінювання.

Нежитловим приміщенням є
приміщення в структурі житлового
будинку, що не відноситься до житлового
фонду та є самостійним об'єктом
цивільно-правових відносин.

З аналізу норм житлового
законодавства вбачається, що виселення
є наслідком добровільного або
примусового припинення права
користування саме житловим
приміщенням, що допускається на
підставах, установлених законом.

Відповідно до ст. 379 ЦК України
житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придані для постійного
проживання в них.

Отже, виходячи з вищевикладеного,
позовні вимоги в частині виселення з
сараю Б, погребу під Б розташованих на
території домоволодіння АДРЕСА_1, не
підлягають задоволенню, оскільки не
ґрунтуються на законі .

На основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які посилались
сторони, як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
позивача судові витрати, понесені
позивачем по оплаті судового збору у
розмірі 2 541,09 грн.

На підставі ст.ст. 15,16, 383, 391 Цивільного
кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10,
11, 57 - 61, 88, 209, 212, 214, 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні 1/2
частиною сараю Б, погрібу під Б,
розташованих на території
домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом
виселення та зобов'язання не чинити
перешкоди у користуванні 1/2 частиною
сараю. Б та погрібу під Б - задовольнити
частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні 1/2 частиною сараю Б,
погрібу під Б, розташованих на
території домоволодіння АДРЕСА_1
шляхом зобов'язання ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1
не чинити перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні 1/2 частиною сараю Б та
погрібу під Б, розташованих на
території домоволодіння АДРЕСА_1.

В задоволенні позову в іншій частині -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
Н.Г. Остапенко