Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1502/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.06.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі :

головуючої судді :
Авраменко Т.М.

суддів:
Савченко С.О., Суровицької Л.В.,

при секретарі :
Крисановій Ю.О.

за участю сторін, представника ОСОБА_2,
представника органу опіки та
піклування

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
та її представника ОСОБА_2 на рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 07 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа: орган опіки та піклування
про визначення місця проживання
дитини, зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визначення місця
проживання дитини.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т А Н
О В И Л А:

В липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_3, третя особа: орган
опіки та піклування про позбавлення
материнських прав та визначення місця
проживання дитини.

Зазначав, що з 15 серпня 2002 року по 14
травня 2007 року перебував з
відповідачем в зареєстрованому шлюбі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася
донька ОСОБА_6. З березня 2008 року донька
проживає з ним. Відповідач не
піклується про доньку, мали місце
випадки жорстокого поводження з нею.

Просив позбавити відповідача
материнських прав та визначити місце
проживання доньки з ним.

В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4
про відібрання дитини та визначення
місця проживання доньки з нею.
Зазначає, що дитина проживала з нею, з 16
лютого 2007 року ОСОБА_4 зобов'язаний
сплачувати їй аліменти на утримання
доньки, проте протягом двох останніх
років аліменти не сплачує, ухиляється
від виконання батьківських обов'язків,
мали місце випадки насилля в сім'ї, яке
чинить ОСОБА_4 30 червня 2013 року він
вчинив сварку, в присутності дитини
побив її, вигнав з дому, протиправно
забрав дитину та не дозволяє бачитися з
нею.

Просила відібрати дитину у позивача,
повернути дитину їй , визначити місце
проживання дитини з нею.

Ухвалою Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 09 жовтня 2013 року
позовна заява про позбавлення
материнських прав за заявою позивача
залишена без розгляду ( т.1 а.с.136).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 07 березня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено, визначено
місце проживання малолітньої ОСОБА_6 з
батьком. В задоволенні зустрічного
позову відмовлено. Суд встановив, що
дитина стала заручником неприязних
відносин між батьками, склалося
враження, що на свідомість дитини існує
постійний вплив, який став причиною
негативного ставлення до матері,
частково знайшли підтвердження доводи
відповідача, що батько спекулює
почуттями дитини. Суд дійшов висновку,
що зміна місця проживання дитини є
небажаною, визначення місця проживання
дитини з матір'ю на даний час може
завдати шкоди психоемоційному стану
дитини, тому зустрічний позов до
відновлення зв'язку між матір'ю та
дитиною є передчасним.

В апеляційній скарзі відповідач
та її представник просять скасувати
рішення суду першої інстанції,
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Зазначають, що внаслідок незаконних
дій батька дитини, який її самовільно
забрав від матері, мати не має
можливості спілкуватися з нею, а її
неодноразові звернення з липня 2013 року
до органу опіки та піклування до цього
часу не розглянуті. Суд не дав належної
оцінки тому факту, що на дитину
чиниться батьком психологічний тиск, а
визначення місця проживання з батьком
завдає шкоди дитині. Констатуючи, що
позивач характеризується позитивно,
суд не врахував, що він за колишнім
місцем служби в УМВС України в
Кіровоградській області
характеризується вкрай негативно.

В засіданні апеляційного суду
відповідач ОСОБА_3 та її представник
підтримали доводи апеляційної скарги,
просили врахувати, що в даний час на
розгляді в Кіровському районному суді
м.Кіровограда перебуває кримінальна
справа, порушена щодо ОСОБА_4 за
вчинення насильства в сім'ї - 30 червня
2013 року він побив ОСОБА_3

Позивач просив відхилити
апеляційну скаргу, оскільки рішення
суду відповідає обставинам справи,
вимогам закону та бажанню дитини
проживати з ним.

Представник органу опіки та
піклування просив залишити рішення
суду без змін, оскільки за
рекомендаціями психолога дитині краще
проживати з батьком. Підтвердив, що в
органі опіки і піклування перебуває
заява ОСОБА_3 про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною, однак ця заява
не розглядається, оскільки між
батьками є спір про визначення місця
проживання дитини.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, а обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Задовольняючи позов про визначення
місця проживання дитини з батьком, суд
виходив з того, що причиною негативного
ставлення дитини до матері є постійний
вплив на свідомість дитини, тому до
відновлення зв'язку між матір'ю та
дитиною визначення місця проживання
дитини з нею є передчасним, однак такий
висновок суду не ґрунтується на
вимогах закону.

Як встановлено судом і
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2002
року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася
донька ОСОБА_6 ( т.1 а.с.12).

Рішенням Кіровського районного
суду м.Кіровограда від 12 березня 2007
року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на
утримання доньки, яка проживає з нею,
стягнуто аліменти (т.1 а.с.92).

Згідно зі ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Мати і батько мають рівні
права та обов'язки щодо дитини (ст.141 СК
України).

Відповідно до ст. 6 СК України
правовий статус дитини має особа до
досягнення нею повноліття. Малолітньою
вважається дитина до досягнення нею
чотирнадцяти років.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України
місце проживання дитини, яка досягла
десяти років, визначається за спільною
згодою батьків та самої дитини.

У випадку, якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які
проживають окремо (в тому числі в одній
квартирі), про те, з ким із них і хто саме
з дітей залишається, суд, виходячи з
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей, повинен
ухвалити рішення, яке відповідало б
інтересам неповнолітніх. При цьому суд
ураховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Згідно з положеннями ч.1 і ч.2 ст. 171
СК України дитина має право на те, щоб
бути вислуханою батьками, іншими
членами сім'ї, посадовими особами з
питань, що стосуються її особисто, а
також питань сім'ї. Дитина, яка може
висловити свою думку, має бути
вислухана при вирішення між батьками,
іншими особами спору щодо її виховання,
місця проживання, у тому числі про
позбавлення батьківських прав,
поновлення батьківських прав, а також
спору щодо управління її майном.

Батьки мають переважне право
перед іншими особами на те, щоб
малолітня дитина проживала з ними (ч.1
ст.163 СК України).

Сторони в засіданні апеляційного
суду пояснили, що дійсно в 2007 році
припинили сімейні стосунки, ОСОБА_3 з
донькою виїхала за місцем проживання
своїх батьків, але в 2008 році вони
помирилися, ОСОБА_3 з дитиною
повернулася в м.Кіровоград і вони
проживали разом однією сім'єю в
АДРЕСА_1, яка належить родичам позивача.

ОСОБА_4 зазначає, що сімейні
стосунки між ними припинено в січні 2013
року і дитина залишилася проживати з
ним, а ОСОБА_3 посилається на те, що
сімейні стосунки припинено 30 червня 2013
року, оскільки в цей день відповідач
побив її при дитині, про що є
кримінальне провадження, вигнав з дому,
не пускає її в квартиру, дитину забрав,
доступу до доньки вона не має,
відповідач та його батьки чинять
перешкоди у їх спілкуванні, вона може
побачитися з дитиною тільки в школі на
перерві, бо після закінчення уроків
дівчинку забирають додому.

Батьки зобов'язані виховувати
дитину в дусі поваги до прав та свобод
інших людей, любові до своєї сім'ї та
родини, свого народу, своєї
батьківщини, зобов'язані піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток (ч.1 і ч.2
ст.150 СК Уrраїни).

Висновок суду першої інстанції
про те, що дитина стала заручником
неприязних відносин між батьками, що
на свідомість дитини існує постійний
вплив, який став причиною негативного
ставлення до матері, є правильним.
Догляд за дитиною здійснює мати
позивача, яка замінила їй маму.
Зазначене підтверджується
рекомендаціями Центру
соціально-психологічної реабілітації
дітей ( т.1 а.с.197), характеристикою (т.1
а.с70), поясненнями дитини в суді першої
інстанції та психолога ОСОБА_7 03
березня 2014 року (т.1 а.с.207).

Орган опіки та піклування подає
суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержуваних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи. Суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини (ч.5 і ч.6 ст.19 СК України).

Висновок органу опіки та
піклування про доцільність визначення
місця проживання дитини з батьком
обґрунтовано результатами
психологічного обстеження (т.1 а.с.211, т.2
а.с.32), разом з тим в зазначеному
висновку не враховано рекомендації
психолога про те, що дитина потребує
уваги та підтримки з боку рідних,
налагодження теплих стосунків та
спілкування з матір'ю, надання
можливості висловлювати свої почуття
та бажання (т.1 а.с.197).

В суді першої інстанції ОСОБА_4
зазначав, що позов про визначення місця
проживання доньки з матір'ю визнає за
умови зняття ОСОБА_3 з реєстрації в
квартирі АДРЕСА_1 та її реєстрації за
фактичним місцем проживання, але
оскільки відповідач від цього
відмовилася, то просив у задоволенні
позову відмовити (т.1 а.с.217).

Сторони мають належні житлові,
побутові, матеріальні умови, за місцем
проживання характеризуються
позитивно, позивач за місцем роботи в
органах міліції характеризувався
негативно, за нинішнім місцем роботи
характеризується позитивно,
відповідач за місцем роботи
характеризується позитивно
(т.1а.с.65-69,94-95,97-99,103-105,163-165,201-203).

Характеристикою від 29 липня 2013 року
зі школи підтверджується, що батьки
займаються вихованням дівчинки, яка
навчається на високому та достатньому
рівнях (т.1 а.с.73).

Декларацією прав дитини,
прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, у принципі 6
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

За таких обставин, оцінюючи
докази у справі у їх сукупності,
враховуючи особисті стосунки, які
склалися між сторонами, причини не
проживання дитини з матір'ю, виходячи з
інтересів дитини, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
виняткових обставин для розлучення
дитини з матір'ю.

Дитина місця проживання не
змінювала, тому передбачені ст.162 СК
України підстави для відібрання дитини
відсутні.

Оскільки вирішуючи спір, суд
неправильно застосував норми
матеріального права, то відповідно до
ст.309 ЦПК України, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в позові.

На підставі викладеного, керуючись
п.2 ч.1 ст.307 , п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 07
березня 2014 року скасувати.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визначення місця проживання дитини
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3
задовольнити частково. Визначити місце
проживання малолітньої ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3. В іншій
частині зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: