У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
захист прав споживачів та стягнення
безпідставно набутих коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Хмельницької
області від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з указаним позовом, просив визнати
дії публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») незаконними, стягнути з
відповідача на його користь грошові
кошти у розмірі 90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25
травня 2005 року між ним та ПАТ КБ
«ПриватБанк» був укладений договір про
споживчий кредит, відповідно до якого
він отримав грошові кошти на придбання
мобільного телефону на суму 1 623 грн 70
коп. строком до 23 лютого 2007 року. Він
виконав свої фінансові зобов'язання. У
2012 році року відповідач безпідставно
списав на погашення заборгованості за
вказаним кредитним договором з його
особистого карткового рахунку НОМЕР_1
внесені ним власні кошти у розмірі 90
грн. Відповідачем пропущено строк
позовної давності для списання
грошових коштів з його рахунку.

Рішенням Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 22 листопада
2013 року позов задоволено. Визнано дії
ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання
грошових коштів у розмірі 90 грн із
карткового рахунку НОМЕР_1 незаконними.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на
користь ОСОБА_3 90 грн безпідставно
стягнених коштів. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 28 січня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що строк
давності повернення споживчого
кредиту ОСОБА_3 минув 23 лютого 2012 року
відповідно до п.п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту, тому списання
коштів банком 28 квітня 2013 року
відбулося після спливу строку позовної
давності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в позові,
апеляційний суд виходив із того, що
відповідачем не пропущено строк
позовної давності для списання коштів
із рахунків відповідача за кредитним
договором, оскільки ПАТ КБ
«ПриватБанк» не звертався у
позасудовому порядку або з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, а
відповідно до умов договору, у зв'язку
із неналежним виконанням позивачем
його умов списав з карткового рахунку.

Із висновками суду апеляційної
інстанції не можна погодитися з огляду
на таке.

Як встановлено судами, 25 травня 2005 року
між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був
укладений договір про споживчий кредит
№ DNH4КР88420392, за умовами якого
позичальник отримав грошові кошти у
розмірі 1 623 грн 70 коп. строком до 23
лютого 2007 року включно зі сплатою 2,09 %
на місяць на залишок заборгованості за
кредитом (а.с. 4-5).

Кредит був наданий позичальнику для
придбання мобільного телефону «Нокіа
62301» вартістю 1 389 грн.

За умовами кредитного договору,
позивач зобов'язувався своєчасно
повертати кредит, надавати банку
грошові кошти (щомісячний платіж) у
сумі 200 грн. 06 коп. для погашення
заборгованості за договором, яка
складається із заборгованості за
кредитом та процентами, а також інші
витрати банку відповідно до п. п. 3.9, 3.17.

20 квітня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» був укладений договір
про надання банківських послуг №?
406069, на підставі якого позивачу
була емітована платіжна картка
Кредитка «Універсальна» (а.с. 89-90).

Як встановлено апеляційним судом, у
зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3
умов кредитного договору від 25 травня
2006 року утворилася заборгованість, яка
станом на 17 січня 2014 року складає 3 270
грн 03 коп. (а.с. 114-115), на погашення якої
ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 квітня 2012 року
списав з платіжної картки Кредитка
«Універсальна» позичальника 90 грн.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк
може списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження. Грошові кошти можуть
бути списані з рахунка клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених
договором між банком і клієнтом.

Висновок апеляційного суду, що
списання банком з карткового рахунку
ОСОБА_3 грошових коштів відбулося
відповідно до п. 1.31.6 Умов та правил
надання банківських послуг, які є
невід'ємною частиною укладеного між
сторонами договору банківською
обслуговування 20 квітня 2012 року, є
помилковим, оскільки вказаний договір
був укладений після спливу строку
позовної давності укладеного між
сторонами договору № DNH4КР88420392 від 25
травня 2006 року.

Крім того, не можна погодитись із
висновками апеляційного суду у частині
щодо позовної давності.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність , це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права а або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Згідно із правовим висновком,
викладеним у постанові Верховного Суду
України від 30 жовтня 2013 року, справа №
6-59цс13, положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів» у
системному зв'язку із самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб установити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача, як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Висновки апеляційного суду про не
пропущення ПАТ КБ «ПриватБанк» строку
позовної давності для списання коштів
із соціального карткового рахунку
відповідача не відповідають вимогам п.
7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів».

Поза увагою апеляційного суду
залишилося те, що строк давності
повернення споживчого кредиту ОСОБА_3
минув 23 лютого 2012 року відповідно до
п.п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту,
а 28 квітня 2012 року банк списав кошти з
рахунку позивача борг за кредитним
договором у порушення п. 7 ч. 13 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Таким чином, апеляційний суд помилково
скасував законне рішення суду першої
інстанції.

Разом із тим, вирішуючи спір, суд першої
інстанції застосував до спірних
правовідносин ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Проте суд першої інстанції не звернув
увагу на те, що між сторонами виникли
правовідносини із кредитного договору,
що унеможливлює застосування до них
положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Ураховуючи наведене, рішення
апеляційного суду необхідно скасувати
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, виключивши із мотивувальної
частини останнього посилання на ст. ст.
1212, 1213 ЦК України, як на правову
підставу вирішення спору.

Керуючись статтями 335, 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 28 січня 2014
року скасувати, рішення Нетішинського
міського суду Хмельницької області від
22 листопада 2013 року залишити в силі,
виключивши із його мотивувальної
частини посилання на ст. ст. 1212, 1213 ЦК
України, як на правову підставу
вирішення спору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

О.В. Попович