Справа № 351/2437/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1371/2014
Головуючий у 1 інстанції Собко В.М. В. М.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Соколовського В.М.,

суддів: Горблянського Я.Д.,
Беркій О.Ю.,

секретаря: Драганчук У.М.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
фірма "Родник Плюс" про відшкодування
моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агропромислова фірма "Родник Плюс" на
рішення Снятинського районного суду
від 04 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд із позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агропромислова фірма "Родник Плюс"
(надалі ТзОВ "Агропромислова фірма
"Родник Плюс") про відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що з
1988 року працював на посаді електрика на
хлібозаводі №28 в м. Снятині після
закінчення Отинянського ПТУ №33, а з
17.02.2011 року працював на посаді
електрика в ТзОВ Агропромислова фірма
«Родник Плюс». 10 квітня 2012 року при
заміні на стовпі електросвітильника
вуличного освітлення біля складу та
бригадного будинку він різко почав
падати вниз з шестиметрової висоти і
впав на землю, внаслідок чого одержав
наступні травми: відкритий підтаранний
вивих правої стопи, відкритий перелом
внутрішньої кістки правої гомілки та
правої таранної кістки, закритий
перелом і вивих лівої таранної кістки,
струс головного мозку, про що було
складено акт про нещасний випадок
пов'язаний з виробництвом від 17.04.2012
року. Після цього він знаходився на
лікуванні п'ять разів, один раз на
санаторно-курортному лікуванні. В
загальному знаходився на лікуванні
однин рік і два місяці. Згідно висновку
МСЕК йому було встановлено 50 процентів
втрати професійної працездатності та
визначена потреба у стаціонарному,
амбулаторному та санаторно-курортному
лікуванні та протезування ціпком, у
зв'язку з неможливістю самостійно
пересуватися. Позивача визнано
інвалідом III групи трудового каліцтва
та призначено пенсію в розмірі 894 грн.
Його звільнено з роботи, так як за
станом здоров'я він не може працювати
на попередній посаді, а іншою роботою,
яка б підходила за станом здоров'я, він
забезпечений не був. Зазначав, що йому
завдано моральної шкоди, яка полягає в
тому, що він тривалий час - більше року -
знаходився на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, зазнав
фізичного болю, фактично став
інвалідом, пересуватись може лише за
допомогою ціпка, дуже повільно і на
невеликі відстані, у зв'язку з цим
більше часу знаходиться вдома, від чого
постійно страждає; стосунки позивача з
друзями, рідними та в сім'ї, оточуючими
людьми порушені. Через його стан
здоров'я, неможливість продовження
активного громадського життя, порушені
також його нормальні життєві зв'язки,
він веде замкнутий стиль життя і це
викликало пригнічений настрій та
погіршилися стосунки в сім'ї. Для
виїзду він змушений замовляти таксі, що
приводить до матеріальних витрат при
мінімальній пенсії і також створює
незручності у його житті та призводить
до душевних страждань. Завдану йому
моральну шкоду оцінює в 100000 грн. і
просить її стягнути з відповідача на
свою користь.

Рішенням Снятинського районного суду
від 04 квітня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто із TзOB
"Агропромислова фірма "Родник Плюс" на
користь ОСОБА_2 30000 грн. завданої йому
моральної шкоди та 1000 грн. судового
збору.

На дане рішення ТзОВ "Агропромислова
фірма "Родник Плюс" подала апеляційну
скаргу, в якій посилається неповне
з'ясування обставин справи, ненадання
належної оцінки доказам, суперечність
обставин матеріалам справи та
положенням законодавства. Зокрема,
апелянт зазначає, що відповідно до
законодавства відповідачем було
створено комісію для проведення
розслідування нещасного випадку, за
наслідками якого було складено акт про
ведення розслідування нещасного
випадку за формою Н-5 та акт про
нещасний випадок пов'язаний з
виробництвом за формою Н-1, відповідно
до яких причинами нещасного випадку
було те, що позивач без оформлення
наряду-допуску на виконання робіт на
висоті та без залучення при виконанні
даних робіт іншого електротехнічного
працівника, самостійно почав
виконувати роботи на висоті, чим
порушив пп.2.4, 3.17 інструкції з охорони
праці для електромонтера з ремонту та
обслуговування електроустаткування,
затвердженої директором ТзОВ
"Агропромислова фірма "Родник Плюс".
Апелянт стверджує, що ним було
здійснено всі необхідні дії для
запобігання травмуванню позивача
(проведено навчання, інструктажі з
охорони праці, про що свідчать підписи
позивача у відповідних журналах). Цим
доводиться, що дії відповідача не є
незаконними і відсутня його вина у
спричиненні моральних страждань, а
тому відсутні підстави для стягнення
шкоди з відповідача відповідно до ст.1167
ЦК України. На думку апелянта, судом
вищезазначених обставин не враховано,
чим порушено пункти 3, 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31 березня 1995 року "Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди". Також стверджує, що
суд у своєму рішенні всупереч вказаним
роз'ясненням не зазначив жодних
обґрунтувань розміру моральної шкоди,
відсутні докази понесення позивачем
будь-яких затрат. З цих підстав апелянт
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заперечив
проти задоволення апеляційної скарги
та просив її відхилити, оскільки вважає
рішення суду законним та
обґрунтованим.

Апелянт - ТзОВ "Агропромислова фірма
"Родник Плюс" належно повідомлений про
розгляд справи, проте в судове
засідання представник апелянта не
прибув, подав заяву про відкладення
судового засідання, однак причин
неявки не зазначив.

Колегія суддів за таких обставин
вирішила, на підставі ст.305 ЦПК України,
розглядати справу без участі
представника апелянта.

Вислухавши доповідача, заперечення
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам
відповідає.

Частково задовольняючи позов та
стягуючи з відповідача на користь
позивача 30000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив з того, що є всі законодавчі
підстави для стягнення з відповідача
на користь позивача вказаної суми
моральної шкоди.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_2 з 17.02.2011 року
працював на посаді електрика в ТзОВ
"Агропромислова фірма "Родник Плюс". 10
квітня 2012 року з позивачем стався
нещасний випадок за таких обставин: при
заміні на стовпі електросвітильника
вуличного освітлення біля складу та
бригадного будинку він різко почав
падати вниз і впав на землю. Внаслідок
чого одержав наступні травми:
відкритий підтаранний вивих правої
стопи, відкритий перелом внутрішньої
кістки правої гомілки та правої
таранної кістки, закритий перелом і
вивих лівої таранної кістки, струс
головного мозку, про що 17.04.2012 року. було
складено акт про нещасний випадок
пов'язаний з виробництвом (а.с.3-5).
Одразу ж позивач був доставлений
швидкою допомогою в Снятинську
центральну районну лікарню в
травматологічне відділення, де
знаходився на витяжці з 10.04.по 29.05.2012
року. Другий раз він знаходився на
стаціонарному лікуванні з 16.10.2012 року
по 26.10.2012. року, третій раз - з 06.11.2012 року
по 16.11.2012 року, четвертий раз - з 04.01.2013 р.
по 16.01.2013 р., п'ятий раз - з 15.02.2013 року по
25.02.2013 року. В проміжках між
стаціонарним лікуванням він
знаходився на амбулаторному лікуванні
та з 29.04.2013 року по 19.05.2013 року він
знаходився на санаторно-курортному
лікуванні (а.с.10-15). Дані обставини
відповідачем не заперечувались.

Згідно висновку МСЕК ОСОБА_2 було
визначено 50 процентів втрати
професійної працездатності та потреба
у стаціонарному, амбулаторному,
санаторно-курортному лікуванні та
протезування ціпком. Позивача визнано
інвалідом III групи трудового каліцтва
та призначено пенсію в розмірі 894 грн.
(а.с.6,9).

За наслідками проведеного
розслідування 17.04.2012 року також було
складено акт про проведення
розслідування нещасного випадку за
формою Н-5 (а.с.32-34).

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу
України закріплено право кожної особи
на захист свого цивільного права у
випадку його порушення, невизнання або
оспорювання. Одним із способів такого
захисту є відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, що гарантується
Конституцією України, Цивільним
кодексом України і відповідними
законами України та міжнародними
конвенціями.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 ч "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з зі оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

У п.3 вказаної Постанови зазначено, що
під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Як встановлено із матеріалів
справи та пояснень позивача,
підприємство не забезпечило його
належними засобами праці, що призвело
до падіння з висоти та каліцтва. Тому
факт заподіяння позивачу моральної
шкоди з боку підприємства
підтверджується тим, що він тривалий
час знаходився на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, зазнав
фізичного болю, фактично став
інвалідом, пересуватись може лише за
допомогою ціпка дуже повільно і на
невеликі відстані, у зв'язку з цим
більше часу знаходиться вдома. Стан
здоров'я позивача призвів до порушення
його нормальних життєвих зв'язків.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт; 3) в інших випадках,
встановлених законом.

Дана норма передбачає відшкодування
моральної шкоди за наявності всіх
загальних умов відповідальності за
завдання шкоди, а саме: протиправної
поведінки, моральної шкоди, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
завданою моральною шкодою та вини
заподіювача. У випадку відсутності
хоча б однієї з вказаних умов відсутні
підстави відшкодування моральної
шкоди.

Згідно п.5 вищезазначеної Постанови
особа (фізична чи юридична)
звільняється від відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди, якщо
доведе, що остання заподіяна не з її
вини.

Безпідставним є посилання
апелянта на те, що його вини у
спричиненні шкоди позивачу не має,
оскільки його поведінка є правомірною
на тій підставі, що ним проведено всі
необхідні навчання та інструктажі з
позивачем та в акті про проведення
розслідування нещасного випадку
зазначено, що позивач без оформлення
наряду-допуску на виконання робіт на
висоті та не залучення при виконанні
даних робіт іншого електротехнічного
працівника, самостійно почав
виконувати роботи на висоті, чим
порушив п.п.2.4, 3.17 інструкції з охорони
праці для електромонтера з ремонту та
обслуговування електроустаткування,
затвердженої директором від 28.04.2011
року. Проте колегія суддів вважає, що
порушення п.п.3.17 сталося не з вини
позивача, виконання цього пункту
інструкції позивачем було неможливим з
об'єктивних причин за умови
відсутності іншого електротехнічного
працівника на підприємстві (на
підприємстві є тільки одна посада
електрика), а тому за недотримання
даного пункту інструкції
відповідальність повинен нести
відповідач. Також підприємством не
було надано позивачу необхідних
засобів та знарядь праці, що призвело
до падіння з висоти та каліцтва
працівника.

Що стосується порушення вимог
п.п.2.4 інструкції - виконання позивачем
робіт без оформлення наряду-допуску на
виконання робіт на висоті, то такі
доводи відповідача не були
підтверджені в судовому засіданні,
наряди-допуски суду представником
відповідача надані не були.

Позивач стверджував, що
відповідачем не було його забезпечено
необхідним інвентарем - кігтями,
ременем безпеки, та електричним
інструментом належної якості, чого
відповідачем не спростовано.

Отже, із вищенаведеного
вбачається, що у спричиненні нещасного
випадку є також опосередкована вина
відповідача, яким не забезпечено
ОСОБА_2 належних умов та засобів,
необхідних для виконання посадових
обов'язків. Відсутності вини
відповідачем не доведено, хоча
обов'язок доведення її відсутності
законодавством покладений на
відповідача.

Що стосується грошового відшкодування
моральної шкоди, визначеного судом,
колегія суддів вважає, що такий розмір
визначено з дотриманням законодавства,
з урахуванням характеру
правопорушення, глибини фізичних та
душевних страждань позивача,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації (50 процентів втрати
працездатності, протезування ціпком,
інвалідність третьої групи), ступеня
вини відповідача. Визначення розміру
відшкодування здійснено судом із
дотриманням вимог розумності і
справедливості.

З огляду на викладене, суд дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не спростовують правильних висновків
суду.

Розглянувши справу в межах
заявленого позову та в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанції з'ясовано всебічно та повно,
дано їм вірну правову оцінку, а рішення
судом ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агропромислова фірма "Родник Плюс"
відхилити.

Рішення Снятинського районного
суду від 04 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.Ю. Беркій