РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року Підволочиський
районний суд Тернопільської області в
складі:

головуючої судді
Могачевської В.Й.

за участю секретаря судового засідання
Реєнт Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
Підволочиську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В::

ОСОБА_1, інтереси якої представляє
ОСОБА_4 на підставі довіреності від 12
листопада 2013 року посвідченої
секретарем виконкому Воробіївської
сільської ради Підволочиського району
Тернопільської області ,
зареєстрованої в реєстрі за № 83
звернулася до суду із позовною заявою
до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про
стягнення з відповідачів на її користь
9000 (дев"ять тисяч) гривень для
відшкодування моральної шкоди,
завданої їй неправомірними діями
відповідачів.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка
посилалася на те, що 01 вересня 2008 року,
відповідачі, які являлися службовими
особами Воробіївської сільської ради
Підволочиського району Тернопільської
області, грубо порушивши ст. ст. 8,11
Закону України про службу в органах
місцевого самоврядування, ст. ст.
121,141-143, 149 ЗК України прийняли незаконні
рішення №№ 186-188,223 від 23.01.2009 року № 243
від 01.06.2009 року , які рішенням
Підволочиського районного суду від 31
травня 2013 року були визнані недійсними,
про передачу земельної ділянки, яка
знаходилася в користуванні її
чоловіка, котрий помер 26.12.2011 року, без
її вилучення у визначеному законом
порядку, жителям смт. Підволочиськ
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які
виготовили Державні акти на право
власності .

З метою покриття вище вказаних
незаконних рішень, у 2008 році було
виготовлене фіктивне рішення сесії
Воробіївської сільської ради за 1996 рік,
чим грубо порушено її Конституційні
права та права члені її сім"ї на землю.

Внаслідок неправомірних дій
відповідачів їм, літнім людям було
завдано значних фізичних і моральних
страждань . В першу чергу страждав її
чоловік - ОСОБА_9, котрий помер не
дочекавшись поновлення свого права на
землю, яке свідомо було порушено
відповідачами. Чоловік помер, будучи
оббреханий відповідачами, що він
самовільно захопив землю (був
складений акт про самозахоплення
земельної ділянки). Їм погрожували
розправою і приїжджали з попередженням
, щоб їхня нога не була на полі. Все це
призвело до значного погіршення ї її і
чоловікового здоров"я. Чоловік,
діставши нервову хворобу, впав в
депресію, постійно боявся що до них
прийдуть кривдники і заберуть хату. У
неї з"явилися часті головні болі, почав
підвищуватися тиск, а тому вони змушені
були неодноразово вертатися до
лікарів. На протязі п"яти років, під час
збору доказів та в процесі оскарження
вищевказаних рішень не лише вона, а й
усі члени її сім"ї зазнали глибоких
душевних переживань та фізичних
страждань, що безперечно має
негативний вплив на стан здоров"я.

В процесі розгляду справи представник
позивачки подала заяву про залишення
без розгляду позов її довірительки в
частині стягнення моральної шкоди з
ОСОБА_5 , яка тривалий час знаходиться
за кордоном, зменшила суму позову про
стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до 6000 ( шести тисяч) гривень, а
тому ухвалою суду залишено вимоги
позивачки в частині стягнення
моральної шкоди з ОСОБА_5 ( колишнього
сільського голови с. Воробіївка ) та
продовжено розгляд відносно ОСОБА_2 і
ОСОБА_3

В судовому засіданні представник
позивачки змінені позовні вимоги
підтримала, дала пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві.

При цьому доповнила, що ще при житті
батька вона особисто займалася
вирішенням питання про повернення
батьку, а після смерті батька матері,
незаконно вилученої земельної ділянки.
Неодноразово зверталася в сільську
раду до колишнього голови, а також до
відповідачів ОСОБА_2 - землевпорядника
і ОСОБА_3 - секретаря сільської ради з
проханням пояснити причину передачі
земельної ділянки батька іншим особам,
а також надання їм документів, на
підставі яких приймалося рішення без
повідомлення і попередження
землекористувача. Однак відповідачі по
справі грубо до них відносилися.
Спочатку ніхто не хотів пояснити
причину такої поведінки, однак, після
її звернення в різні інстанції, в тому
числі і в правоохоронні органи,
появилося фіктивне рішення сесії
Воробіївської сільської ради за
травень 1996 року , яке як кругом
вказували відповідачі і було підставою
прийняття в вересні 2008 року рішення про
передачу належної її батькові
земельної ділянки постороннім особам,
хоч і ОСОБА_3, яка працювала секретарем
Воробіївської сільської ради і ОСОБА_2,
яка була землевпорядником дуже добре
було відомо, що даною земельною
ділянкою більше 40 років користувався
її батько.

Більше того, в липні 2009 року було
складено акт про порушення вимог
земельного законодавства, в якому
зазначено, що батько самовільно
захопив земельну ділянку незаконно
виділену постороннім особам, який
підписаний відповідачкою ОСОБА_2, що
послужило однією з причин загострення
хвороб батька, його зневіри в
справедливість .

Крім того, мати, яка після смерті батька
успадкувала належне йому майно, також
дуже болісно реагувала на ситуацію, яка
склалася із належною їм земельною
ділянкою, постійно переживала, у
зв'язку з чим підвищувався
артеріальний тиск, дуже часто боліла
голова, а тому змушена була частіше
звертатися до лікарів, нести додаткові
витрати на придбання медикаментів .

Відповідачка ОСОБА_3 позов визнала
частково і пояснила, що за час роботи в
Воробіївській сільській раді спочатку
на посаді бухгалтера, пізніше на посаді
секретаря сільської ради, вона жодного
рішення виконкому чи сесії
Воробіївської сільської ради, в тому
числі і рішення за 1996 рік, не
підробляла. Про те, що земельну ділянку,
в 2008 році, якою користувався ОСОБА_9
передали іншим особам - жителям смт.
Підволочиська вона знала, хоча ніякого
відношення до підготовки і
виготовлення документів не мала.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову
заперечила і пояснила, що вона з липня
2008 року працювала землевпорядником
Воробіївської сільської ради . В серпні
чи вересні 2008 року вона дійсно
виїжджала в урочище « Кут » де
знаходилася земельна ділянка, яку
пізніше передали жителям смт.
Підволочиськ. Її вина в тому, що вона не
перевірила чи хтось користувався або
користується нею на час прийняття
рішення. Однак, вважає що значно більшу
відповідальність повинні нести інші
службові особи, з вини яких була
передана земельна ділянка і виник спір,
а не вона.

Вислухавши пояснення представника
позивачки, відповідачів, дослідивши та
оцінивши докази по справі, суд
приходить до висновку що позовні
вимоги підлягають до часткового
задоволення, виходячи з таких
міркувань.

Рішенням Підволочиського районного
суду від 31 травня 2013 року, яке набрало
законної сили було задоволено позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7,
Воробіївської сільської ради
Підволочиського району Тернопільської
області та відділу Дерземагенства у
Підволочиському районі Тернопільської
області про визнання незаконними
рішень сесії сільської ради,
скасування Державних актів на право
власності на земельну ділянку та
визнання права власності на земельну
ділянку.

Даним рішенням суду було:

- визнано недійсними рішення
Воробіївської сільської ради № 186, 187, 188
від 01.09. 2008 року п'ятого скликання
дванадцятої сесії Воробіївської
сільської ради Підволочиського району
Тернопільської області про надання
дозволу на складання проекту щодо
відведення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства із земель запасу
Воробіївської сільської ради : ОСОБА_6
площею 0.45 га;

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 0.25 га , кожному.

- визнано недійсним рішення № 223 від 23.01.
2009 року чотирнадцятої сесії 5 скликання
Воробіївської сільської ради про
надання дозволу щодо відведення
земельних ділянок в селі Просівці
Підволочиського району Тернопільської
області ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

- скасовано державні акти на право
власності на земельні ділянки
розташовані в с. Поросівці
Підволочиського району Тернопільської
області, серії ЯЖ № 005936, 005937 та 005935
видані 14 квітня 2009 року управлінням
Держкомзему в Підволочиському районі
на підставі рішення № 223 від 23.01. 2009 року
чотирнадцятої сесії п'ятого скликання
Воробіївської сільської ради
Підволочиського району Тернопільської
області ОСОБА_6 на земельну ділянку
площею 0.45 га, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на
земельні ділянки площею 0.25 га (
кожному ) .

- визнано за ОСОБА_1 право на земельну
ділянку площею 1.89 га, із яких 0.25 га -
присадибна та 1.64 га для ведення
особистого селянського господарства,
якою при житті користувався її чоловік
- ОСОБА_9, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, факт порушення вимог
земельного законодавства при передачі
земельної ділянки якою користувався
ОСОБА_9 іншим особам і порушення його
прав як землекористувача, а після його
смерті прав позивачки встановлено
даним рішенням.

А відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України - обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Позивачка, яка вважає що її права
порушені з вини відповідачів,
реалізовуючи надане їй право на захист,
звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно роз'яснень які містяться в
п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року з наступними
змінами « Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (
немайнової шкоди) » під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ , заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
землевпорядник і секретар
Ворорбіївської сільської ради
Підволочиського району Тернопільської
області не вжили заходів для захисту
законних прав землекористувача ОСОБА_9,
а після його смерті його дружини -
ОСОБА_1 - позивачки по справі,які
змушені були неодноразово, на протязі
більш як чотирьох років звертатися в
різні інстанції, в тому числі і в
правоохоронні органи за захистом свої
порушених прав, що призвело до
погіршення стану здоров"я, що
підтверджується наявними у справі
медичними довідками ( виписками з
індивідуальних карток амбулаторного
хворого ОСОБА_9 та ОСОБА_1 ) , з яких
видно, що в період з 2008 року і ОСОБА_9 і
ОСОБА_1 частіше зверталися до лікарів
за медичною допомогою з приводу
гіпертонічного кризу ( значного
підвищення артеріального тиску ).

Крім того з пояснень представника
позивачки, які ніким не спростовані,
видно, що на її батьки дуже важко
переживали ту ситуацію, яка склалася із
незаконно вилученою в них земельною
ділянкою.

При вирішенні вимог щодо розміру
відшкодування моральної шкоди суд, з
урахуванням норм п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 « Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (
немайнової ) шкоди » із змінами,
внесеними згідно з Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 25
травня 2001 року та вимог ст. 23 ЦК України
бере до уваги характер та обсяг
душевних страждань, які виразилися у
переживаннях через вилучення
земельної ділянки та передачі її іншим
особам, дискомфорту, якого зазнала
позивачка через неправомірні дії
відповідачів, які не вжили всіх
передбачених законом заходів для
захисту їх порушених прав, що призвело
до погіршення стану здоров"я покійного
чоловіка позивачки і самої позивачки,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
приходить до висновку що з
відповідачки на користь позивачки слід
стягнути моральну шкоду в розмірі 3000 (
три тисячі ) гривень по 1500 ( півтори
тисячі ) гривень з кожної.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України із відповідачів на користь
позивачки слід стягнути судові
витрати, які складаються із судового
збору в сумі 229 ( двісті двадцять дев"ять
) гривень 40 копійок .

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 12, 116, 118, 149, 152, 153, 155 ЗК України , ст. ст.
19, 42 Закону України « Про місцеві ради
народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування », ст. ст. 14,
19 , 55 Конституції України, ст. ст. 57, 64, 209,
212, 213 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути на її користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3
3000 ( три ) тисячі гривень по 1500 ( півтори
тисячі ) гривень з кожної для
відшкодування завданої їй моральної
шкоди, а також 229 ( двісті двадцять
дев'ять гривень 40 копійок для
відшкодування судових витрат -
сплаченого при зверненні до суду
судового збору.

Апеляційну скаргу може бути подано до
апеляційного суду Тернопільської
області через Під волочиський районний
суд протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя :