Справа № 463/279/14
Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/3435/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ПАТ «Укрсиббанк» на заочне
рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 28 лютого 2014 року у справі
за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_3,
третіх осіб Відділу державної
реєстрації речових прав та нерухомого
майна реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, Винницької державної
нотаріальної контори про зобов»язання
до вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Личаківського
районного суду м.Львова від 28 лютого 2014
року у позові ПАТ «Укрсиббанк» до
ОСОБА_3, третіх осіб Відділу державної
реєстрації речових прав та нерухомого
майна реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, Винницької державної
нотаріальної контори про зобов»язання
до вчинення дій відмовлено.

Рішення суду оскаржив ПАТ
«Укрсиббанк». В апеляційній скарзі
покликається на його незаконність та
необґрунтованість. Зокрема зазначає,
що ОСОБА_3 є правонаступником прав та
обов»язків ОСОБА_4 в межах вартості
майна, одержаного в спадщину, яке
передано в іпотеку з метою
забезпечення виконання кредитного
договору. Проте, спадкоємець
(Іпотекодавець) - ОСОБА_3 свідомо
ухиляється від свого обов»язку щодо
отримання свідоцтва про право на
спадщину, не вчиняє дій щодо
обов»язкової реєстрації прав
власності на набуте у власність в
порядку спадкування майно, що є
предметом іпотеки, з метою уникнення
стягнення заборгованості перед банком,
згідно з рішенням Личаківського
районного суду м.Львова від 23.12.2011 року.
Як наслідок державний виконавець в
ході виконавчого провадження
позбавлений можливості реалізувати
майно з огляду на вищевикладене. Тобто,
проведення державним виконавцем
реалізації майна, яке не зареєстровано
за боржником у встановленому законом
порядку є неможливим, а боржник
ухиляється від обов»язку проведення
відповідної реєстрації. На даний час
заставна нерухомість згідно з
реєстрами є власністю особи, право якої
припинилося на підставі п.11 ч.1 ст. 346 ЦК
України у зв»язку з її смертю, а саме
ОСОБА_4 Така реєстрація є
недостовірною, завдає збитків АТ
«УкрСиббанк» як стягувачу та
іпотекодержателю, порушує загальні
принципи права власності та цивільного
обороту, не відповідає фактичним
обставинам, а саме успадкування ОСОБА_3
спірної нерухомості та проживання в
ній. Таким чином, позовні вимоги
полягають в зобов»язанні ОСОБА_3 щодо
виконання свого обов»язку як
спадкоємця, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно, отримати
свідоцтво про право на спадщину на
нерухоме майно (обов»язок передбачений
ст.1297 ЦК України) та зобов»язання
ОСОБА_3 щодо виконання свого обов»язку,
як власника нерухомого майна, провести
державну реєстрацію свого права
(обов»язок передбачений ст.182 ЦК
України та ч.1 ст.3 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень»). Просить рішення
Личаківського районного суду м.Львова
від 28 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, з»ясувавши
обставини справи та перевіривши доводи
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення скарги та
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 04.01.2008
року, в забезпечення виконання
зобов»язання за кредитним договором
укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 04.12.2008 року, укладено договір
іпотеки, згядно з яким ОСОБА_4 передала
в іпотеку житловий будинок у АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,006 га, яка
знаходиться за тією ж адресою. Згідно з
свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 померла
17.06.2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи
спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є її
дочка ОСОБА_3, яка 17.12.2010 року звернулася
із заявою про видачу свідоцтва про
право на спадщину за заповітом, однак
свідоцтво про право на спадщину не
видавалося.

Відмовляючи у позові суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про відсутність можливості та
процедури зобов»язання до реєстрації
нерухомого майна на підставі рішення.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових
прав»Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини (частина п'ята
статті 1268 ЦК), проте право власності на
нерухоме майно у разі прийняття
спадщини виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації речового
права на нерухоме майно (стаття 19
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди
повинні розмежовувати право на
спадщину як майнове право (об'єкт
спадкування) та виникнення права
власності на спадкове майно як на
об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має
право звернутися із заявою про
державну реєстрацію переходу права
власності до органу, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно, після прийняття спадщини в
порядку, передбаченому законом. Якщо
право власності спадкодавця не було
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно,
правовстановлюючими є документи, що
підтверджують підставу для переходу
права власності в порядку
правонаступництва, а також документи
спадкодавця, що підтверджують
виникнення у нього права власності на
нерухоме майно (стаття 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до ст.1296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобовязаний звернутися до нотаріуса за
видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 1296 ЦК України визначено,
що відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Зволікання з виконанням зобов'язань,
передбачених ч. 1 ст. 1297, ч. 1 ст. 1299 ЦК
України, щодо оформлення права на
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, або їх невиконання також не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину. Саме до цього зводяться
роз'яснення, надані Пленумом
Верховного Суду України в п. 27
постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про
судову практику у справах про
спадкування" згідно з яким отримання
спадкоємцем, який прийняв спадщину,
свідоцтва про право на спадщину
відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а
не обов'язком спадкоємця.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину
стосовно нерухомого майна, але
зволікає з виконанням обов'язку,
передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з
метою ухилення від погашення боргів
спадкодавця, кредитор має право
звернутися до нього з вимогою про
погашення заборгованості спадкодавця,
розмір якої може бути визначений за
правилами статті 625 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Разом з цим, у роз'ясненнях, наданих у п.
36. постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" від 30.03.2012 року № 5
зазначено, що у разі переходу права
власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до третьої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, суди мають
враховувати, що іпотека є дійсною для
набувача відповідного нерухомого
майна. Особа, до якої перейшло право
власності на предмет іпотеки, набуває
статусу іпотекодавця, має всі його
права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі й на
тих самих умовах, що існували до
набуття ним права власності на предмет
іпотеки (стаття 23 Закону України "Про
іпотеку").

Проте якщо право власності на предмет
іпотеки переходить до спадкоємця
фізичної особи - іпотекодавця, який є
відмінним від боржника, такий
спадкоємець не несе відповідальності
перед іпотекодержателем за виконання
основного зобов'язання, але в разі його
порушення боржником він відповідає за
задоволення вимог іпотекодержателя в
межах вартості предмета іпотеки. Якщо
боржник та іпотекодавець - одна й та
сама особа, то після її смерті до
спадкоємця переходять не лише права та
обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за
основним зобов'язанням у межах
вартості спадкового майна.

Таким чином доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, рішення районного суду
відповідає нормам матеріального та
процесуального права і встановленим
обставинам.

Тому даючи оцінку рішенню суду першої
інстанції в порядку апеляційного
провадження, в межах доводів скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
його законність та обгрунтованість.

Відтак, на підставі ст.308 ЦПК
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ПАТ «Укрсиббанк»
відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 28 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра