Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1429/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Черниш Т. В.
УХВАЛА

Іменем України

11.06.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого -судді Черниш
Т.В.,

суддів Кривохижі В.І.,
Голованя А.М.,

при секретарі Дімановій
Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до державного
підприємства «Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу» про повернення майна,
набутого без достатньої правової
підстави, та усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, за
апеляційною скаргою відповідача на
рішення Ульянівського районного суду
Кіровоградської області від 12 березня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 через
свого представника ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до Кіровоградської
сортодослідної станції
Кіровоградської філії ДП «Центр
сертифікації та експертизи насіння і
садивного матеріалу Державного
підприємства «Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу» про повернення майна,
набутого без достатньої правової
підстави, та усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою.
Позивач зазначала, що 21 січня 2008 року
уклала з Кіровоградською державною
сортодослідною станцією договір, за
яким того ж дня передала останній в
оренду належну їй земельну ділянку
площею 2,53 га, розташовану на території
Новоселицької сільської ради
Ульянівського району.

Довідавшись про реорганізацію
юридичної особи-орендаря, вона
зверталась до директора з заявою про
припинення дії договору, пославшись на
визначену п. 37 договору підставу, їй
пообіцяли повернути земельну ділянку
після закінчення його дії 21 січня 2012
року, а потім - після збирання врожаю 2012
року.

Однак і на час звернення до суду
відповідач продовжує використовувати
належну їй земельною ділянкою без
відповідних правових підстав.

Посилаючись на такі обставини,
позивач просила на підставі ст. 1212 ЦК
України витребувати від відповідача
та повернути їй земельну ділянку,
зобов'язати відповідача не чинити
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою шляхом її передачі за
відповідним актом приймання-передачі
та стягнути судові витрати.

За заявою представника позивача
ухвалою від 12 грудня 2013 року замінено
відповідача-на правонаступника- ДП
«Центр сертифікації та експертизи
насіння і садивного
матеріалу»(далі-Підприємство) (а.с.108, 109)

Рішенням Ульянівського районного
суду від 12 березня 2014 року позов
задоволено.

Ухвалено витребувати від ДП
«Центр сертифікації та експертизи
насіння і садивного матеріалу»,
структурний підрозділ-Кіровоградська
сортодослідна станція
Кіровоградської філії ДП «Центр
сертифікації та експертизи насіння і
садивного матеріалу» та повернути
ОСОБА_2 належну їй земельну ділянку №
НОМЕР_1, яка знаходиться на полі №10
Новоселицької сільської ради
Ульянівського району.

Зобов'язано відповідача не чинити
ОСОБА_2 перешкод в користуванні
зазначеною земельною ділянкою.
Стягнуто на її користь судові витрати.

Задовольняючи заявлені позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що після закінчення дії договору
(21 січня 2012 року) Підприємство як
правонаступник первинного орендаря в
порушення визначених пп.19,29 умов
договору земельну ділянку не повернув,
продовжує користуватись нею, чим
чинить перешкоди ОСОБА_2 в реалізації
її права власності

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове рішення, яким в позові
відмовити.

Зазначено, зокрема, що висновок
суду про закінчення дії спірного
договору 21 січня 2012 року не ґрунтується
на доказах, суперечить умовам договору
та вимогам ст.ст. 18,20 Закону «Про оренду
землі», оскільки договір оренди від 21
січня 2008 року пройшов державну
реєстрацію лише 18 червня 2009 року і з
того часу є укладеним; суд не дав
належної оцінки доводам щодо наявності
підстав вважати договір поновленим
відповідно до ч.6 ст.33 Закону України
«Про оренду землі».

В засіданні апеляційного суду
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги. Позивач,
повідомлена про час та місце розгляду
справи належним чином, до суду не
з'явилась, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України не перешкоджає розглядові
справи.

Перевіривши за матеріалами
справи законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України,
дослідивши докази та заслухавши
пояснення представника відповідача,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до частини другої
статті 792 Цивільного кодексу України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким
регулюються відносини, пов'язані з
орендою землі, в тому числі порядок
набуття, реалізації і припинення права
на оренду земельної ділянки та
укладення договорів оренди, є Закон
України «Про оренду землі»(далі-Закон).

За змістом статей 18, 20 Закону (у
редакції, яка була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин)
договір оренди землі підлягає
державній реєстрації, якщо такий
договір укладений. Після державної
реєстрації укладеного договору оренди
землі він набирає чинності.

Частиною першою статті 638 ЦК
України передбачено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотні умови договору
оренди земельної ділянки визначені ч. 1
ст. 15 Закону.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України проголошено
принцип свободи договору, якою
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Своє волевиявлення на укладення
договору учасник правочину виявляє в
момент досягнення згоди з усіх
істотних умов, складання та скріплення
підписом письмового документа, у якому
фіксуються правові наслідки.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_2 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю є
власником земельної ділянки площею 2,53
га, розташованої в межах території
Новоселицької сільської ради
Ульянівського району (а.с.8), яку вона
передала в платне користування для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
Кіровоградській державній
сортодослідницькій станції за
укладеним між ними 21 січня 2008 року
договором оренди, зареєстрованим 18
червня 2009р. в Ульяновському відділенні
№22 Кіровоградської регіональної філії
Центру державного земельного кадастру
(а.с.10-12).

Пунктом 8 договору оренди
визначено: строк дії договору 5 років,
початок його дії-21 січня 2008 року, а
закінчення- 21 січня 2012 року.

Згідно ст. 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.
Договір набирає чинності з моменту
його укладення. Строк дії договору
визначається на розсуд сторін, якщо
тільки в законі чи акті державного
органу, обов'язкового для сторін, не
обмежується строк його чинності.

Сторони дійшли згоди і щодо інших
визначених ст. 15 Закону істотних умов
договору оренди земельної ділянки,
скріпивши договір своїми підписами 21
січня 2008 року. Цю дату суд першої
інстанції визнав моментом укладення
договору.

Згідно зі статтею 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень» (в
редакції на час реєстрації договору
оренди) державна реєстрація речових
прав на нерухоме майно - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру, тобто реєстрацією є запис,
фіксація фактів або явищ з метою обліку
та надання їм статусу офіційно
визнаних актів, внесення до списку або
книги обліку. Реєстрація договору є
адміністративним актом, тобто
елементом зовнішнім щодо договору.

Відповідно до положень договору
оренди та Закону «Про оренду землі» в
момент державної реєстрації набирає
чинності (набуває юридичної сили)
договір, укладення якого вже відбулося,
і така реєстрація не може змінювати
моменту укладення договору Така
правова позиція висловлена Пленумом
Верховного Суду України в постанові
від 19 лютого 2014 р. у справі №6-162 ц13, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою
для всіх судів.

За змістом наведеного в
постанові Верховного Суду України від 6
березня 2013 року у справі №6-5цс13
правового висновку державна
реєстрація договору оренди земельної
ділянки у період визначеного сторонами
строку дії договору забезпечує
правомірне, договірне використання
орендарем орендованої земельної
ділянки відповідно до норм Земельного
кодексу України, Цивільного кодексу
України, Закону України від 6 жовтня 1998
року № 161-XIV «Про оренду землі» та
Закону України від 11 лютого 2010 року
№1878-VІ «Про внесення змін до Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» та інших законодавчих актів
України» незалежно від дати проведення
такої реєстрації .

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги про те, що моментом
укладення договору і початком перебігу
строку його дії є дата державної
реєстрації (18 червня 2009 року),
безпідставні.

Як підтверджено матеріалами
справи, в день підписання договору
відповідач прийняв земельну ділянку в
оренду за актом прийому - передачі від
21січня 2008 року (а.с.13), з того часу
фактично користувався земельною
ділянкою та сплачував позивачу орендну
плату, що сторонами не оспорювалось.

Матеріали цивільної справи не
містять доказів того, що сторони, у
зв'язку з затримкою державної
реєстрації договору оренди біля
півтора року, досягли згоди щодо
продовження строку дії укладеного ними
21 січня 2008 року договору оренди та
узгодили інший кінцевий строк дії
цього договору, зокрема, 18 червня 2014
року, на який вказує представник
відповідача

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції вважав встановленим, що
сторони при укладенні договору оренди
моментом закінчення строку його дії
визначили 21 січня 2012 року, як зазначено
в п.8 договору.

Згідно ст.31 Закону договір оренди
землі припиняється в разі закінчення
строку, на який його було укладено.
Аналогічна умова міститься в п. 34
договору.

Доводи відповідача про
автоматичне поновлення договору від 21
січня 2008 року на той самий строк і на
тих самих умовах не ґрунтується на
законі та доказах, оскільки орендарем
не здійснено передбачених ст. 33 Закону
(в редакції Закону №3038-У1 від 17 лютого
2011 року) та п.8 договору дій задля
продовження(поновлення) дії договору
ні після 21 січня 2012 р., ні після 21 січня
2013 року (якщо виходити з зазначеного в
п.8 договору 5-річного терміну його дії).

Відповідач як орендар не
повідомив орендодавця у встановлений
законом або договором строк про свої
наміри на продовження договору оренди,
користується земельною ділянкою після
спливу строку, незважаючи на
заперечення орендодавця, додаткова
угода до договору оренди землі про його
поновлення не укладена, тому по
закінченню строку оренди в орендаря
відпала правова підстава для
користування земельною ділянкою.

Після припинення дії договору
орендар зобов'язався повернути
орендодавцеві земельну ділянку у
стані, не гіршому, порівняно з тим, у
якому він її одержав (п.19). Такий
обов'язок передбачений і ст. 34 Закону.

Між тим, як підтверджується
довідкою Новоселицької сільської
ради від 4 лютого 2014 року, спірна
земельна ділянка №НОМЕР_1 зайнята ДП
«Центр СЕНСМ» та в 2013 році була засіяна
зерном кукурудзи(а.с.122).

Встановивши за таких обставин
факт безпідставного використання
відповідачем земельної ділянки після
закінчення дії договору оренди і
порушення у зв'язку з цим законних
прав позивача як власника, суд дійшов
до обґрунтованого висновку про
наявність визначених ст.ст. 1212, 391 ЦК, ч. 2
ст. 152 ЗК підстав для витребування
земельної ділянки, усунення перешкод в
користуванні нею, визнавши правильним
обраний позивачкою спосіб захисту.

Доводи апеляційної скарги такого
висновку не спростовують.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
достатньо повно з'ясував обставини
справи, тому визначені ст. 309 ЦПК
України підстави для скасування
правильного по суті рішення з
наведених в апеляційній скарзі мотивів
відсутні.

Виходячи з викладеного та
керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу» відхилити.

Рішення Ульянівського районного
суду Кіровоградської області від 12
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий-суддя

Судді