Справа № 412/597/14-ц
Провадження № 22ц/782/1662/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року, червня місяця, 10-го дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Луганської
області у складі : головуючого судді:
Яресько А.В., суддів: Авалян Н.М., Туренка
С.І., при секретарі: Веселові С.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганську
апеляційні скарги ПАТ
«Краснодонвугілля» та ОСОБА_1 діючої в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Краснодонського міськрайонного суду
Луганської області від 20 березня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ПАТ «Краснодонвугілля», з
участю третьої особи відділення ВД
Фонду ССНВ України в м. Краснодоні, про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої пошкодженням здоров'я,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду із позовною заявою у якій просив
стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Краснодонвугілля» на
користь ОСОБА_2 відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з
пошкодженням здоров'я на виробництві у
розмірі 45 000 грн. Рішенням
Краснодонського міськрайонного суду
Луганської області від 20 березня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково
та стягнуто з ПАТ «Краснодонвугілля»
на користь ОСОБА_2 в рахунок
компенсації моральної шкоди,
спричиненої пошкодженням здоров'я, 7000,00
гривень. Стягнуто з ПАТ
«Краснодонвугілля» на користь держави
суму судового збору в розмірі 243,60 грн.,
у іншій частині позовних вимог було
відмовлено за необґрунтованістю вимог.

Позивач не погодився із винесеним
рішенням суду та подав на нього
апеляційну скаргу, у якій просив
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 20.03.2014 року змінити,
збільшити розмір стягненої з ПАТ
«Краснодонвугілля» на користь ОСОБА_2
відшкодування моральної шкоди з 7 000
грн. до 45 000 грн.

Крім того , рішення суду було оскаржено
і відповідачем, який теж не погодився
із винесеним рішенням суду та подав на
нього апеляційну скаргу, у якій просив
апеляційну скаргу задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 20.03.2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення яким у позовних
вимогах ОСОБА_2 відмовити за
необґрунтованістю та у зв'язку з
пропуском строку на звернення до суду.

Вислухавши доповідача, представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційних скарг та заперечень,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
доводів апеляційних скарг, колегія
суддів приходить до наступних
висновків.

Так, статтею 213 ЦПК є встановленим,
що рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач з 1991 року
працював на підприємствах вугільної
промисловості - ПАТ
«Краснодонвугілля», був звільнений
22.08.2010 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України. У
акті про нещасний випадок на
виробництві № 3 від 04.09.2009 року було
зазначено, що 02.09.2009 року, під час
виконання професійних обов'язків,
позивача було травмовано: відкритий
перелам обох кісток правої гомілки.
Нещасний випадок стався через
використання не передбаченого
дозвільною документацією спеціального
полка, що мав конструкцію, небезпечну
для проходу людей через відсутність
перекриття з дерев'яного бруса.
Аналогічна інформація міститься в акті
розслідування нещасного випадку, що
стався 02.09.2009 року в СП «УМДРГШО» від
04.09.2009 року. У зв'язку з травмуванням на
виробництві позивач тривалий час
находився як на стаціонарному так і на
амбулаторному лікуванні, йому
неодноразово проводились оперативні
втручання, що підтверджено виписними
епікризами та копіями листків
непрацездатності. В медичній
документації зафіксовані скарги
позивача на больовий синдром,
обмеження рухливості суглоба, набряк
суглоба внаслідок фізичного
навантаження. Також медичною
документацією підтверджені пояснення
позивача щодо розвинення у нього
захворювання кісток, через симптоми
якого позивач потребує періодичного
оперативного втручання. Згідно з
випискою із акта огляду МСЕК позивачу з
29.04.2010 року по 01.05.2011 року було
встановлено 60% втрати працездатності
через трудове каліцтво, він визнаний
інвалідом третьої групи. Після
переогляду позивачу з 01.05.2011 року по
01.05.2012 року встановлено 50 % втрати
працездатності, а з 01.05.2013 року - 45 %
втрати працездатності. У всіх довідках
МСЕК є посилання на значне обмеження
життєдіяльності позивача, його потребу
у медикаментозному та оперативному
лікуванні. Також, судом встановлено що,
через виробничу травму позивач зазнав
значної та не відновлювальної шкоди
здоров'ю. Позивачу встановлювалось від
60 до 45% втрати професійної
працездатності; позивач визнаний
інвалідом третьої групи. Через
наслідки травмування позивач змушений
лікуватись, що підтверджено медичною
документацією; життєдіяльність
позивача значно обмежена, він потребує
сторонньої допомоги. Ушкодження стану
здоров'я позивача відбулись внаслідок
трудового каліцтва на виробництві, а
саме - підприємстві вугільної
промисловості. Факт спричинення
позивачу моральної шкоди внаслідок
трудового каліцтва знайшов своє
підтвердження під час судового
слідства. Моральна шкода, спричинена
позивачу, полягає у фізичних болях, які
є симптомами отриманих тілесних
ушкоджень, душевних стражданнях з
приводу пошкодження кінцівки,
неможливості працювати, зниженні
самооцінки, неможливості вести
звичайний спосіб життя, звуженні кола
спілкування, необхідності постійного
медикаментозного лікування, зниженні
якості життя та обмеженні
життєдіяльності. За таких обставин суд
першої інстанції дійшов до висновків
про те, що дійсно під час виконання
трудових обов'язків позивач був
травмований, через травмування він
отримав значні пошкодження кінцівки,
визнаний інвалідом третьої групи,
життєдіяльність позивача обмежена - і
визнавши факт завдання цим моральної
шкоди стягнув на її відшкодування із
відповідача 7000,00 гривень.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду, адже до них він дійшов
із належним дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
справу вирішено згідно із нормами
матеріального та процесуального права,
що підлягали застосуванню до даних
правовідносин, доводи апеляційних
скарг висновків суду не спростовують.
Судом першої інстанції дана належна
оцінка доводами та запереченням
сторін.

Доводи апеляційної скарги позивача на
увагу не заслуговують, адже судом при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди було встановлено
характер завданої моральної шкоди,
глибину і тривалість моральних та
фізичних страждань потерпілого,
настання негативних змін у його житті,
можливість відновлення стану, який мав
потерпілий до нещасного випадку чи
професійного захворювання. Відповідно
до роз'яснень, що містяться у пункті 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із відповідними змінами),
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням у кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема враховуються
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
завданої травми, наслідки тілесних
ушкоджень, істотність вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.

Доводи апеляційної скарги відповідача
на увагу не заслуговують, адже позивач
надав суду докази завдання йому шкоди,
довів цими доказами певний її розмір,
шкоду є стягнено у відповідності до
правил ст. 237-1 КЗпП, що підлягала тут
застосуванню - адже позивач перебував
із відповідачем саме у трудових
відносинах. Згідно статті 3 Конституції
України людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканність і
безпека визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Відповідно до
статті 4 Закону України «Про охорону
праці» державна політика в галузі
охорони праці базується, зокрема, на
принципах пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

У відповідності до ст. 23 Цивільного
кодексу України моральна шкода може,
зокрема, полягати у фізичному болю та
стражданнях, які особа зазнала у
зв'язку з каліцтвом та іншим
ушкодженням здоров'я. Відповідно до п. 3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» моральна
шкода може складатися, зокрема, у
моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
способу життя, при настанні інших
негативних наслідків. Конституційний
Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004
р. /п. 4.1/ зазначив, що ушкодження
здоров'я, заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності заподіює
йому моральні та фізичні страждання.
Таким чином, дослідженні судом докази
свідчать про те, що ушкодження здоров'я,
пов'язане з виконанням позивачем
трудових обов'язків, заподіює йому
моральні та фізичні страждання,
обмежує його можливості вести активний
спосіб життя, у зв'язку з чим висновком
МСЕК встановлені відповідні обмеження,
тому суд вважає доведеним факт
заподіяння позивачеві моральної шкоди.
Згідно ст. 268 ч. 1 п. 3 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимоги про
відшкодування моральної шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю. За вимогами ст. 237-1
КЗпП України у випадку, якщо порушення
законних прав працівника призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і потребують від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, відшкодування
морального збитку здійснюється
власником підприємства.

Конституційний Суд України у своєму
рішенні від 08.10.2008, № 20-рп/2008 встановив,
що положеннями пункту 1, абзацу
третього пункту 5, пункту 9, абзацу
третього пункту 10, пункту 11 розділу I
Закону № 717-V скасовано право
застрахованих громадян, що потерпіли
на виробництві від нещасного випадку
або професійного захворювання, на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду, яке вони мали відповідно
до приписів первинної редакції Закону
№ 1105-ХІV. Проте Конституційний Суд
України роз'яснив в даному рішенні, що
саме право цих громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтю 1167
Цивільного кодексу України та статтею
237-1 КЗпП їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця). Враховуючи, що на час
встановлення позивачеві вперше
стійкої втрати професійної
працездатності положення закону в
частині відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві моральної
шкоди були припинені, то позов до
відповідача є обґрунтованим.

З огляду на викладене вище, та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314 - 315 ЦПК
України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ПАТ
«Краснодонвугілля» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 діючої в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 20 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:________________
Судді:________________________