Справа № 136/1209/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"20" червня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Липовець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Вербівської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
вищевказаним позовом до відповідача,
який обґрунтував наступним чином.

15 лютого 2000 року Протоколом
загальних зборів трудового колективу
КСП ім.. Петровського с. Вербівка
Липовецького району Вінницької
області за №1 було прийнято рішення про
передачу майна, що перебуває на балансі
КСП ім.. Петровського та, яке
відноситься до соціальної сфери, у
комунальну власність територіальної
громади села Вербівка. Згідно
вказаного Протоколу у власність
Вербівської сільської ради
Липовецького району було передано,
поміж іншого майна соціальної сфери,
житловий будинок, що розташований в
АДРЕСА_1 із визначенням його балансової
та залишкової вартості.

10.04.2013 року згідно рішення 22 сесії
6 скликання Вербівської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області, було вирішено затвердити Акт
прийому - передачі об'єктів соціальної
сфери від 04.04.2013 року та рахувати
передане майно, у тому числі й житловий
будинок, що розташований в АДРЕСА_1
власністю територіальної громади.

08.07.2013 року згідно поданої ОСОБА_1
заяви, рішенням 24 сесії 6 скликання
Вербівської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області, йому було передано
безкоштовно у приватну власність
житловий будинок з погосподарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
по АДРЕСА_1 загальною площею 83,5 кв.м.,
балансовою вартістю 20881,00 грн., оскільки
він, будучи ветераном праці та наймачем
вказаного житлового будинку, мав
пріоритетне право на його
приватизацію.

Вважає, що право власності на
об'єкт нерухомості, який є предметом
даного спору, він, ОСОБА_1, набув
правомірно, однак зареєструвати своє
право власності в установленому
законом порядку позбавлений
можливості, так як відповідачем окрім
рішення про передачу у власність майна
не було видано правовстановлюючого
документа, у зв'язку із змінами
внесеними до чинного законодавства,
поскільки з 01.01.2013 року такі
повноваження надані реєстраційній
службі, а остання відмовляє в
реєстрації за відсутності свідоцтва
про право власності на житло, яке є
необхідним при реєстрації права
власності на нерухомість.

В судове засідання позивач не
з'явився, в позовній заяві просив суд
розгляд справи проводити у його
відсутності, позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання також не з'явився, в заяві, що
адресував суду вказав, що позов визнає,
не заперечує щодо його задоволення,
просив розгляд справи проводити без
представника сільської ради.

Ураховуючи те, що сторони не
з'явились в судове засідання
скориставшись своїми правами, що
передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не
вбачає підстав для відкладення
розгляду справи, а тому проводить його
в даному судовому засіданні на
підставі зібраних у справі доказів.

Суд, вивчивши та дослідивши
матеріали цивільної справи, повно
з'ясувавши обставини справи, оцінивши
усі зібрані докази в їх сукупності
дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

15 лютого 2000 року, у відповідності
до положень Закону України «Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності» від 03.03.1998, №
147/98-ВР (далі Закону), який діяв на час
виникнення даних правовідносин,
Протоколом загальних зборів трудового
колективу КСП ім.. Петровського с.
Вербівка Липовецького району
Вінницької області за №1 було прийнято
рішення про передачу майна, що
перебуває на балансі КСП ім..
Петровського та, яке відноситься до
соціальної сфери, у комунальну
власність територіальної громади села
Вербівка, на що вказує доданий до
матеріалів позовної заяви Протокол
зборів. Згідно вказаного Протоколу у
власність Вербівської сільської ради
Липовецького району було передано,
поміж іншого майна соціальної сфери,
житловий будинок, що розташований в
АДРЕСА_1 із визначенням його балансової
та залишкової вартості.

В підтвердження факту прийому -
передачі майна, що належить до
соціальної сфери, 13 серпня 2003 року
відповідно до Акта приймання -
передачі, майно, що було зазначено у
Протоколі №1 загальних зборів КСП ім..
Петровського с. Вербівка, було передано
спеціально створеною комісією
відповідно до вимог названого вище
Закону, до комунальної власності, до
складу цього майна увійшов і житловий
будинок, що розташований в АДРЕСА_1 який
перебував у повному господарському
віданні чи оперативному управлінні КСП
та не увійшов до статутного капіталу
господарського товариства у процесі
приватизації (корпоратизації).

10.04.2013 року згідно рішення 22 сесії
6 скликання Вербівської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області, було вирішено затвердити Акт
прийому - передачі об'єктів соціальної
сфери від 04.04.2013 року та рахувати
передане майно, у тому числі й житловий
будинок, що розташований в АДРЕСА_1
власністю територіальної громади.

Питання приватизації державного
житлового фонду з метою створення умов
для здійснення права громадян на
вільний вибір способу задоволення
потреб у житлі, залучення громадян до
участі в утриманні і збереженні
існуючого житла та формування ринкових
відносин унормовано на законодавчому
рівні Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Згідно ст..1 цього Закону
приватизація державного житлового
фонду (далі - приватизація) - це
відчуження квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках, призначених
для проживання сімей та одиноких осіб,
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Державний житловий фонд - це житловий
фонд місцевих Рад народних депутатів
та житловий фонд, який знаходиться у
повному господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ст..2 наведеного Закону до
об'єктів приватизації належать
квартири багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки (секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів (далі - квартири (будинки), які
використовуються громадянами на
умовах найму. Наймачі, які проживали у
квартирах (будинках), житлових
приміщеннях у гуртожитках до початку
реконструкції, після проведення
реконструкції мають пріоритетне право
на приватизацію цих квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках.

В силу ст..3 наведеного Закону
приватизація здійснюється шляхом:
безоплатної передачі громадянам
квартир (будинків), житлових приміщень
у гуртожитках.

При цьому статтею 6 Закону, визначено,
що незалежно від розміру загальної
площі безоплатно передаються у
власність громадян займані ними:
квартири (будинки), в яких мешкають
громадяни, ветерани праці, що
пропрацювали: не менше 30 років -
чоловіки.

Приватизація державного житлового
фонду здійснюється уповноваженими на
це органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають у цій квартирі
(будинку), житловому приміщенні у
гуртожитку, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

08.07.2013 року згідно поданої ОСОБА_1 заяви,
рішенням 24 сесії 6 скликання
Вербівської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області, йому було передано
безкоштовно у приватну власність
житловий будинок з погосподарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
по АДРЕСА_1 загальною площею 83,5 кв.м.,
балансовою вартістю 20881,00 грн., оскільки
він, будучи ветераном праці та наймачем
вказаного житлового будинку, мав
пріоритетне право на його
приватизацію.

Статтею 12 згаданого Закону, визначено,
що власник приватизованого житла має
право розпорядитися квартирою
(будинком), кімнатою (кімнатами) у
гуртожитку на свій розсуд: продати,
подарувати, заповісти, здати в оренду,
обміняти, закласти, укладати інші
угоди, не заборонені законом. Порядок
здійснення цих прав власником житла
регулюється цивільним законодавством
України.

Статтею 328 ЦК України визначено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

З огляду на викладене слід
констатувати, що право власності на
об'єкт нерухомості, який є предметом
даного спору, позивач набув правомірно,
однак зареєструвати своє право
власності в установленому законом
порядку позбавлений можливості,
оскільки відповідачем йому окрім
рішення про передачу у власність майна
не було видано правовстановлюючого
документа, у зв'язку із змінами
внесеними до чинного законодавства,
так як з 01.01.2013 року такі повноваження
надані реєстраційній службі, а остання
відмовляє за відсутності свідоцтва про
право власності на житло, яке є
необхідним при реєстрації права
власності на нерухомість.

Згідно зі ст. 392 ЦК України:
«Власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності».

Рішення суду, що набрало законної сили,
про задоволення позову про визнання
права власності є підставою для
реєстрації права власності в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно (пункт 5 частини першої
статті 19 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень").

Ураховуючи те, що позивач позбавлений
можливості здійснювати усі надані йому
законом правомочності щодо об'єкта
нерухомості, яке належить йому, відтак
факт порушення його прав є очевидним, а
тому підлягає захисту судом у спосіб,
що передбачений ст..16 ЦК України.

На підставі викладеного, відповідно до
ст. 16, 328, 392 ЦК України, ст..1, 2 Закону
України «Про передачу об'єктів права
державної та комунальної власності»
від 03.03.1998, № 147/98-ВР, ст..1, 2, 3, 6, 12 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», керуючись ст.ст. 10,11,
58-61, 158, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, що
розташований АДРЕСА_1, а саме: житловий
будинок «А» загальною площею 84,6 кв.м.,
житловою площею 62,0 кв.м., який
складається: 1-1 коридор площею 4,0 кв.м.;
1-2 передпокій площею 4,3 кв.м.; 1-3 житлова
кімната площею 15,9 кв.м.; 1-4 житлова
кімната площею 26,8 кв.м.; 1-5 житлова
кімната площею 19,3 кв.м.; 1-6 кухня площею
8,0 кв.м.; 1-7 ванна площею 5,4 кв.м.; 1-8 туалет
площею 0,9 кв.м.; ганок, та по
господарських будівель та споруд:
сарай - «Б»; гараж - «Б1», погріб - «п/Б»;
убиральня - «Г»; огорожа №1; хвіртка №2;
ворота №3; ворота №4; криниця №5.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко