Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2721/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З..

Бабак А.М..

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 07 травня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про зменшення розміру
аліментів,-

В С Т А Н О В
И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
зменшення розміру аліментів.

В позові зазначав, що за рішеннями
Комунарського районного суду
м.Запоріжяя та апеляційного суду
Запорізької області на цей час з його
доходу утримуються: 3/20 на утримання
сина ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_7, 5/20 на
утримання синів ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_8 та
ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_9, 1/20 - на утримання
ОСОБА_5 до досягнення трьохрічного віку
сином ОСОБА_10, до ІНФОРМАЦІЯ_10, 1/20 на
утримання матері ОСОБА_9 довічно та 1/6 -
на утримання доньки
ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_4, усього 40/60 частин,
що перевищує 50 відсотків його
заробітку.

У зв'язку з цим він просив змінити
розміри аліментів, які стягуються з
нього. Стягнути з нього аліменти на
користь ОСОБА_4 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2/20 частин
заробітку (доходу), щомісяця; на користь
ОСОБА_5, на утримання малолітніх синів
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 4/20 частин
заробітку (доходу), щомісяця; на користь
ОСОБА_5 на утримання малолітньої доньки
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 2/20
частин заробітку (доходу), щомісяця.

Рішенням Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 07 травня 2014 року у
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати, та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

В засідання апеляційного суду
відповідачки ОСОБА_4, ОСОБА_5, будучи
належно та своєчасно повідомленими про
час ті місце судового засідання, що
підтверджується наявними в справі
рекомендованими поштовими
повідомленнями про вручення повісток,
не з'явилися. З клопотаннями про
відкладення судового засідання з
повідомленням про поважність причин
неявки до апеляційного суду вчасно не
звернулися. Судова колегія ухвалила
про можливість розглядати справу за
відсутності вказаних осіб.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
апелянта ОСОБА_3, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні
правовідносини.

Рішенням Комунарського районного суду
м Запоріжжя від 04.11.2011 року стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 15%
заробітку (доходу), щомісяця, але не
менше ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
до досягнення сином повноліття,
починаючи з 04 листопада 2011 року (а.с.3-4).

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 17.04.2012 р.
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 04.11.2011 року змінено,
стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5
аліменти на користь ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_6 на утримання малолітнього
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/5
частини заробітку (доходу) щомісяця,
але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, до досягнення сином
повноліття, починаючи з 17 травня 2010
року (а.с.5-7).

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 05.09.2013 року, яке набуло
законної сили 20.11.2013 року, зменшено
розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_3,
на користь ОСОБА_4 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/5 частини заробітку
(доходу) щомісяця до 3/20 частини
заробітку (доходу) щомісяця, але не
менше ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
до досягнення сином повноліття,
починаючи з дня набрання цим рішенням
законної сили і до повноліття дитини
(а.с.8-10).

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 15.01.2012 р. з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на
утримання синів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частин
від усіх видів доходу, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 30.10.2012
року і до досягнення ними повноліття. У
стягненні аліментів з ОСОБА_3, на
утримання ОСОБА_5 відмовлено (а.с.11).

Рішенням Апеляційного суду
Запорізької області від 02.04.2013 p.,
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 15.01.2013 року в частині
стягнення аліментів на дітей змінено,
стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5
аліменти на користь ОСОБА_5 на
утримання синів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 5/20
часток від усіх видів доходу, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
30.10.2012 року і до досягнення ними
повноліття. В частині відмови у
задоволенні позову про стягнення
аліментів на утримання матері дітей
оскаржуване рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2011
року скасовано і ухвалене нове, яким
стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_5
аліменти на її утримання у розмірі 1/20
частки від усіх видів заробітку
щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2012 року
і до досягнення ОСОБА_10 трирічного
віку, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.12-14).

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 15 січня 2013 року, яке
набуло законної сили 24.04.2013 року, було
частково задоволено позов ОСОБА_9, з її
сина ОСОБА_3, стягнуто аліменти на її
користь у розмір 1/20 частини від усіх
видів доходу довічно, починаючи з 15.01.2013
року (а.с.15).

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 23.12.2013 p., яке набуло
законної сили 09.01.2014 року, з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на
утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 у
розмірі 1/6 частин від усіх видів
заробітку (доходу), але не менш 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
28.08.2013 року і до повноліття дитини
(а.с.16-17).

Згідно довідки СБУ в Запорізькій
області станом на 19.04.2014 року з ОСОБА_3
утримуються аліменти за наступними
виконавчими листами:

- № 2-700/11 від 03.05.2012 року на користь
ОСОБА_6-15%;

- № 812/9498/12 від 20.08.2013 року на
користь ОСОБА_5 - 5%;

- № 812/9498/12 від 20.08.2013 року на
користь ОСОБА_7 та ОСОБА_10 - 25%;

- № 333/6694/13 від 14.01.2014 року на
користь ОСОБА_8-16% (а.с.64,65).

З матеріалів справи вбачається та
підтверджено під час апеляційного
розгляду справи, що суд з дотриманням
вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав всі вимоги цивільного
судочинства і вирішив справу згідно з
законом, вирішивши питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин і дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Суд вірно для врегулювання спору
застосував до ч.1 ст.192 СК України, за
якою розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них.

Суд правильно взяв до уваги роз'яснення
п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів». Постанова
зазначає, що відповідно до ст. 192 СК
України розмір аліментів, визначений
судовим рішенням або за домовленістю
між батьками, суд може змінити за
позовом платника або одержувача
аліментів у зв'язку зі зміною
матеріального чи сімейного стану,
погіршення чи поліпшення здоров'я
когось із них. У новому розмірі
аліменти сплачуються з дня набрання
рішенням законної сили.

Суд належним чином послався на ч.4 ст.70
Закону України «Про виконавче
провадження», за якою загальний розмір
усіх відрахувань під час кожної
виплати заробітної плати не може
перевищувати п'ятдесят відсотків
заробітної плати, що має бути виплачена
працівнику, у тому числі в разі
відрахування за кількома виконавчими
документами. Це обмеження не
поширюється на відрахування із
заробітної плати в разі відбування
боржником покарання у виді виправних
робіт і стягнення аліментів на
неповнолітніх дітей. У таких випадках
розмір відрахувань із заробітної плати
не може перевищувати сімдесяти
відсотків.

Аналогічні обмеження розміру
відрахувань із заробітної плати
встановлені ст. 26 Закону України «Про
оплату праці», де встановлено, що при
кожній виплаті заробітної плати
загальний розмір усіх відрахувань не
може перевищувати двадцяти відсотків,
а у випадках, передбачених
законодавством, - п'ятдесяти відсотків
заробітної плати, що належить до
виплати працівникам. Обмеження,
встановлені частиною другою цієї
статті, не поширюються на відрахування
із заробітної плати при відбуванні
покарання у вигляді виправних робіт і
при стягненні аліментів на
неповнолітніх дітей. У цих випадках
розмір відрахувань із заробітної плати
не може перевищувати 70 відсотків.

Суд першої інстанції з наданих
позивачем доказів щодо розміру
відрахувань з його заробітної плати за
виконавчими документами (а.с.64,65)
правильно встановив, що відрахування
складають 61 відсоток, що не перевищує
максимальний розмір стягнення,
передбачений наведеними нормами.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку тій обставини, що позивач не
надав жодного доказу на підтвердження
того, що його матеріальний або сімейний
стан зазнав змін, що відбулося
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

Вказані обставини входять до предмету
доказування у цій справі, оскільки від
їх наявності залежить питання
доведеності та обґрунтованості позову,
пред'явленого за ч. 1 ст. 192 СК України.

Відповідно основних положень
цивільного судочинства, звертаючись до
суду, позивач за власним розсудом
обирає спосіб захисту права, яке вважає
порушеним, а тому в силу ст. 10 ЦПК
України зобов'язаний довести правову
та фактичну підставу своїх позовних
вимог.

За наслідками розгляду справи судом
першої інстанції та її апеляційного
перегляду встановлено відсутність
правових та фактичних підстав
заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що суд
першої інстанції безпідставно не взяв
до уваги наявність рішення суду про
стягнення з позивача 1/20 частини
заробітку на користь матері ОСОБА_9 не
спростовують висновки суду. З наданої
позивачем довідки про розміри
відрахування з його заробітної плати
за виконавчими документами (а.с.64,65)
видно, що це рішення до виконання не
звернуто та стягнення за ним не
проводяться, а тому суд правильно не
взяв до уваги дану обставину.

Не можуть спростувати рішення суду
доводи апеляційної скарги, що суд
безпідставно посилався на ту
обставину, що ухвалюючи рішення
Комунарський районний суд м.
Запоріжжя 23.12.2013 p. про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на
утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 у
розмірі 1/6 частин від усіх видів
заробітку (доходу), взято до уваги
наявність інших судових рішень про
стягнення аліментів. Вказані обставини
правильно оцінені судом, оскільки це
відповідає ст. 182 СК України, в якій
встановлено, що при визначенні розміру
аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення. Мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Доводи апеляційної скарги про
неправильне застосування ч. 4 ст. 70 СК
України не знайшли свого підтвердження
під час апеляційного розгляду справи.
За цією нормою права загальний розмір
усіх відрахувань під час кожної
виплати заробітної плати не може
перевищувати п'ятдесят відсотків
заробітної плати, що має бути виплачена
працівнику, у тому числі в разі
відрахування за кількома виконавчими
документами. Це обмеження не
поширюється на відрахування із
заробітної плати в разі відбування
боржником покарання у виді виправних
робіт і стягнення аліментів на
неповнолітніх дітей. У таких випадках
розмір відрахувань із заробітної плати
не може перевищувати сімдесяти
відсотків.

Суд правильно застосував вказану
норму, оскільки з позивача провадяться
стягнення за виконавчими документами з
утримання неповнолітніх дітей.

Позивачем мали бути доведені
передбачені ч. 1 ст. 192 СК України
підстави для зменшення розміру
стягнутих аліментів, оскільки у даній
справі не вирішується спір про
визначення розміру аліментів за
вимогами про їх стягнення або про
дотримання граничних розмірів
відрахувань при виконанні судових
рішень. Проте, позивач не вказав таких
обставин в якості підстав позовних
вимог, не навів та не надав доказів на
їх підтвердження.

Доводи апеляційної скарги, що іншими
судовими рішеннями враховувалися
положення цієї норми права щодо
обмеження відрахування із заробітної
плати 50 відсотками, не спростовують
висновки оскарженого рішення суду,
оскільки ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказано,
що обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З наявних у справі копій вищевказаних
судових рішень видно, що ними не
встановлювалися обставини, які входять
до предмету спору або предмету
доказування у даній справі, що виключає
можливість їх застосування у порядку ч.
3 ст. 61 ЦПК України.

Оскільки жодний довід апеляційної
скарги не стосується порушення ч.1 ст.192
СК України, за якою розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них, судова колегія робить
висновок, що фактично апелянт
усвідомлює відсутність передбачених
вказаною нормою підстав, які дали б
змогу задовольнити його вимоги.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 07 травня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: