АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року.
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 21 травня 2014 року по
справі за позовом Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Просперіті Хоум» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
отримані послуги, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач
звернувся із позовом, уточнивши який
зазначив, що відповідач є власником
машиномісця НОМЕР_1 в підземному
паркінгу АДРЕСА_1, має заборгованість
за отримані комунальні послуги та
витрати на утримання паркінгу. Тому,
просив стягнути із відповідача 3348.75
грн. заборгованості з яких: 3168.33 грн.
основної заборгованості за спожиті
послуги, 44.71 грн. інфляційних втрат, 135.71
грн. 3% річних за період з 01 січня 2011 року
до 31 жовтня 2013 року, судові витрати.(а.с.
1-31)

Відповідач проти позову
заперечував, зазначав, що письмового
договору не укладав, просив
застосувати строк позовної
давності.(а.с. 40-41)

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 21 травня 2014 року позов
ОСББ «Просперіті Хоум» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги задоволено
частково. (а.с.126, 128-129)

В апеляційній скарзі відповідач
посилався на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просив скасувати
оскаржуване рішення і ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позову. На
обґрунтування скарги зазначив, що суд
не врахував обставин та доказів, які
викладені на обґрунтування заперечень
проти заявленого позову, не застосував
строк позовної давності та дійшов
помилкового висновку про задоволення
позову.(а.с. 133-140)

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
скаргу і просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 заперечувала проти
скарги і просила її відхилити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи сторін та апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що скарга не підлягає
задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що на
підставі свідоцтва від 08 жовтня 2010 року
ОСОБА_1 є власником машиномісця НОМЕР_1
в паркінгу за адресою: АДРЕСА_1.(а.с.17-18)

Позивач є балансоутримувачем
будинку і паркінгу та виконавцем
комунальних та інших послуг у
зазначеному паркінгу, при цьому
витрати пов'язані із утриманням
паркінгу зазначені позивачем окремо
від витрат на утримання будинку.(а.с. 8 -
16, 19-20)

Відповідач не заперечував цих
обставин та отримання від позивача
наданих послуг щодо утримання
належного йому машиномісця у паркінгу,
у т.ч. комунальних, зокрема опалення,
освітлення, водопостачання та
водовідведення, поточний ремонт тощо,
проте посилався на неналежну їх
кількість та якість, проте об'єктивних
доказів ненадання цих послуг або
надання неповністю, як і неналежну їх
якість до суду не надано. Посилання на
надані фотокартки як докази неналежної
якості послуг колегія суддів
відхилила, оскільки самостійних вимог
у цьому провадженні відповідач не
заявляв, доказів причинно-наслідкового
зв'язку наявності плісняви у паркінгу
саме із неналежних дій або
бездіяльності позивача не надано.

Відповідач у запереченнях
визнав факт направлення йому договору
та повідомив причини за яких він не
може з таким договором погодитись.(а.с.
40-41)

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про наявність між сторонами
фактичних договірних правовідносин.

За змістом частини першої статті
901, частини першої статті 903 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити
певну грошову суму на користь
кредитора відповідно до
цивільно-правового договору або з
інших підстав, визначених законом, є
грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідносини, які
склалися між сторонами на підставі
договору про надання послуг з
утримання та обслуговування належного
відповідачу на праві власності
машиномісця у паркінгу, які включають і
надання комунальних послуг, є грошовим
зобов'язанням, у якому, серед інших прав
і обов'язків сторін, на боржника
покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора (частина перша статті 509 ЦК
України), - вимагати сплату грошей за
надані послуги.

Закріплена в пункті 10 частини
третьої статті 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" правова
норма щодо відповідальності боржника
за несвоєчасне здійснення оплати за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені не виключає застосування правових
норм, встановлених частиною другою
статті 625 ЦК України.

Наведені висновки містяться і в
Постанові Верховного Суду України від
20 червня 2012 р. N 6-68цс12, остання в силу
положень ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для застосування судами
України.

Позивач звернувся із зазначеним
позовом 11 лютого 2014 року, відповідачем
заявлено про застосування
трьохрічного строку позовної давності
як підставу відмови в задоволенні
заявлених вимог.

Відповідачем не надано доказів
погашення заборгованості, колегія
суддів погоджується із розрахунком
позивача яким визначений борг за
період починаючі із січня 2011 року, який
з вищенаведених вимог законодавства
мав сплачуватись у лютому 2011 року, та
розрахунком боргу з урахуванням
індексу інфляції та 3% річних які
визначені окремо по кожному платежу за
період заборгованості до 31 жовтня 2013
року на суму 3348.75 грн. заборгованості з
яких: 3168.33 грн. основної заборгованості
за спожиті послуги, 44.71 грн. інфляційних
втрат, 135.71 грн. 3% річних.(а.с. 19-23)

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів відхилила доводи
апелянта про пропуск позивачем строку
позовної давності, а відтак, й висновок
районного суду про відмову в
задоволенні заяви відповідача про
відмову у позові з підстав пропуску
строку позовної давності є правильним.

На підставі ст. 88 ЦПК України,
районний суд обґрунтовано стягнув із
відповідачів на користь позивача 243.60
грн. судового збору сплата якого
підтверджується квитанцією, яка
міститься в матеріалах справи.

Інші доводи скарги цих висновків не
спростовують, тому колегія суддів їх
відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 21 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили

Судді Апеляційного суду міста Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/8484/2014

Головуючий у першій інстанції Колесник
О.М.

Доповідач Левенець Б.Б.