УХВАЛА

іменем україни

18 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Інтерпайп Україна» про захист честі,
гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтерпайп
Україна» на рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
27 січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 11
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що відповідно до наказу від 6 лютого
2007 року № 174-п його було прийнято на
посаду начальника відділу митного
оформлення управління логістики
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Україна»
(далі - ТОВ «Інтерпайп Україна»). Згідно
з наказом від 16 вересня 2013 року № 426-ц
його було звільнено з займаної посади
на підставі ст. 38 КЗпП України за
власним бажанням. У жовтні 2013 року,
після звільнення, він дізнався, що у
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
корпоративного друкованого засобу
масової інформації «Промышленные
известия», одним із засновників якого є
відповідач, у рубриці «Вікна совісті.
Служба безпеки Інтерпайп інформує»
було опубліковано статтю під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2», у якій були завідомо
недостовірні факти щодо нього, також у
цій статті йому давалась негативна
характеристика. Вказаними діями
відповідача йому було завдано
моральної шкоди, яку він оцінив у 25 тис.
грн. Оскільки зазначені в статті
обставини містять неправдиву
інформацію та дискредитують його,
просив визнати викладену у статті
інформацію недостовірною та такою, що
не відповідає дійсності, ганьбить його
честь, гідність та ділову репутацію,
зобов'язати відповідача спростувати
зазначену інформацію у передбачений
законом спосіб та стягнути на його
користь з відповідача моральну шкоду.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 27 січня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 11 березня 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано
недостовірною та такою, що не
відповідає дійсності, ганьбить честь,
гідність та ділову репутацію ОСОБА_3
інформацію, викладену в НОМЕР_1 від

ІНФОРМАЦІЯ_1 року друкованого засобу
масової інформації «Промышленные
известия» статті під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2» (рубрика «Окна совести.
Служба безопасности Интерпайп
информирует»), а саме:

«Висока зарплата ще не гарантує, що
співробітник, який її одержує, не
шукатиме додатковий дохід - за рахунок
роботодавця. Декотрим нашим колегам
(тепер вже колишнім) притаманний такий
порок, як жадібність. І, потураючи цим
порокам, вони зважуються на злочин,
забуваючи, що приховати сліди
шахрайства неможливо. Рано чи пізно все
таємне стає явним.

Мабуть, начальник митного управління
Інтерпайп Україна ОСОБА_3 забув цей
відомий вислів».

Влаштувавшись у Компанію,
заповзятливий співробітник
переоформив своє підприємство ПП
«Антаріум» на товариша».

«Вартість наданих послуг була завищена
в середньому на 46 %».

«Крім того, в договорі значилися
міфічні послуги, які не надавалися для
Інтерпайп НТЗ, наприклад -
«Консультація менеджера ЗЕД». Робота ж
відділу митного оформлення на
Інтерпайп НТЗ не була побудована
належним чином. У результаті послуги з
митного оформлення, сертифікації і
декларування вантажів безпідставно
передавалися ПП «Антаріум».

«У підсумку Інтерпайп було нанесено
шкоду на суму понад

400 тис. доларів».

«Але, мабуть, пану ОСОБА_3 здалося, що
цих коштів недостатньо. І в 2010 році ще
одна фірма, створена для надання послуг
виключно Інтерпайп, - ПП «Брок Альянс» -
на безальтернативній основі і без
проведення тендеру укладає два
договори з Інтерпайп Нікотьюб».

«А в серпні 2013 року з ініціативи ОСОБА_3,
без оформлення договору, в роботу ПП
«Антаріум» були передані документи на
оформлення 34 вагонів казахського
брухту для Інтерпайп Втормет. З
ініціативи СЕБ документи повернуті в
Компанію для оформлення силами відділу
справи митного оформлення Інтерпайп
сталь. Сума попередженого збитку
склала 12,5 тис. доларів».

«Бажання збагатитися за рахунок свого
роботодавця обернулося проти ОСОБА_3
Він звільнений з Компанії, а результати
внутрішнього розслідування направлені
до правоохоронних органів для початку
кримінального переслідування. У
відношенні ОСОБА_3 планується порушити
кримінальну справу за статтею 364,
частина 2 Кримінального кодексу
України («Зловживання владою або
службовим становищем, що спричинило
тяжкі наслідки»).»

«Жага «легких» грошей, як правило, не
приносить нічого хорошого. Все, що
отримав пан ОСОБА_3 в результаті -
втратив керівну посаду у великій
промисловій Компанії, стабільний
дохід, своє чесне ім'я і набув
кримінальне минуле. Все-таки
жадібність - дорогий порок, що вимагає
занадто високої ціни».

Зобов'язано ТОВ «Інтерпайп Україна»
спростувати зазначену інформації у
спосіб опублікування її під заголовком
«Опровержение» у друкованому засобі
масової інформації «Промышленные
известия» в рубрике «Окна совести.
Служба безопасности Интерпайп
информирует» тим же шрифтом, не пізніше
15 днів з дня набрання рішенням суду
законної сили.

Стягнуто з ТОВ «Інтерпайп Україна» на
користь ОСОБА_3 моральну шкоду у
розмірі 6 250 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Інтерпайп
Україна», посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
поширена відповідачем інформація в
зазначеній статті відносно позивача не
відповідає дійсності, оскільки
відповідач не надав доказів на
підтвердження того, що поширена
інформація у статті є достовірною,
також поширенням інформації були
порушені особисті немайнові права
позивача

Апеляційний суд погодився з такими
висновками та вважав, що викладена в
статті інформація не є оцінкою певних
фактів, оскільки така інформація
поширена у формі подання істинних
фактів, які дійсно мали місце, а тому
текст опублікованої статті неможливо
вважати оціночними судженнями.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 був
прийняти на посаду начальника митного
оформлення управління логістики ТОВ
«Інтерпайп Україна» на підставі наказу
від 6 лютого 2007 року № 174-п та звільнений
з посади на підставі ст. 38
КЗпП України за власним бажанням
згідно з наказом від 16 вересня
2013 року № 426-ц.

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 стало відомо, що
у випуску від ІНФОРМАЦІЯ_1 року НОМЕР_1
корпоративного друкованого засобу
масової інформації «Промышленные
известия», одним із засновників якого є
ТОВ «Інтерпайп Україна» було
опубліковано статтю під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2» (рубрика «Окна совести.
Служба безопасности Интерпайп
информирует». Ця стаття була повністю
присвячена роботі ОСОБА_3 у
відповідача. На думку позивача, у цій
статті були містяться недостовірні
факти щодо нього, а також його
негативна характеристика. Зокрема, у
статті поширена інформація, яка судами
була спростована.

Відповідно до ст. 32 Конституції
України, кожному гарантується судовий
захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї.

Згідно зі ст. 34 Конституції України
кожному гарантується також і право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року №
1 «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» судам
роз'яснено, що ст. 32 Конституції України
передбачено судовий захист права
спростувати недостовірну інформацію
про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не
може зазнавати втручання в його
особисте і сімейне життя, крім
випадків, передбачених Конституцією
України. Н допускається збирання,
зберігання, використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені
конституційні положення, суди при
вирішенні справ про захист гідності,
честі та ділової репутації повинні
забезпечувати баланс між
конституційним правом на свободу думки
та слова, правом на вільне вираження
своїх поглядів і переконань, з одного
боку, та правом на повагу до людської
гідності, конституційними гарантіями
невтручання в особисте й сімейне життя,
судовим захистом права на спростування
недостовірної інформації про особу, з
іншого боку.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що
у вказаній статті наводиться
інформація про розміри спричинених
збитків, стверджується про скоєння
злочину, тобто у статті містяться певні
фактичні дані, достовірність яких
відповідач не довів. Суди вважали, що
поширена в статті інформація щодо
позивача є недостовірною, оскільки
відповідачем її достовірність не
доведена, тобто, є такою, що порочить
його честь, гідність та ділову
репутацію, а тому підлягає
спростуванню.

У п. 19 вказаної постанови Верховного
Суду України судам роз'яснено, що
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 -1 Закону України
"Про інформацію" оціночними судженнями,
за винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема вживання гіпербол, алегорій,
сатири. Оціночні судження не
підлягають спростуванню та доведенню
їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК
України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, зокрема, у
рішеннях цього суду у справах «Лінгенс
проти Австрії» від 8 липня 1986 року та
„Українська прес-група" проти України"
від 29 березня 2005 року.

Однак суди на вказане уваги не
звернули, не дали правової оцінки
доводам відповідача, що автором статті
були використані оціночні судження,
зокрема критика та оцінка дій
колишнього працівника ТОВ «Інтерпайп
Україна», а також висловлювання, що не
можуть використані, як такі, що, на
думку відповідача, містять фактичні
дані та зосередили свою увагу лише на
тому, чи відповідає поширена
інформація дійсності. Також суди не
зазначили мотивів, з яких вони
виходили, стягуючи моральну шкоду, не
зазначили, в чому полягає завдання
шкоди позивачу.

У порушення ст. ст. 214, 303, 315 ЦПК України
апеляційний суд зазначене не врахував,
не з'ясував, чи є викладена в статті
інформації фактичним твердженням чи
оціночним судженням, та прийшов до
передчасного висновку про те, що
інформація поширена у статті відносно
позивача підлягає спростуванню, як
така, що не відповідає дійсності,
оскільки відповідач в ході розгляду
справи не надав доказів на
підтвердження того, що поширена
інформація у статті є достовірною.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, його рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтрепайп
Україна» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11
березня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко