Єдиний унікальний номер 267/8089/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3616/2014
Головуючий в 1 інстанції Коцюбинська
Доповідач Азевич В.Б.
19 червня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:
головуючого-судді Азевича В.Б.,
суддів: Алексєєва А.В., Гапонова А.В.,
при секретарі Сачко І.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Макіївської міської ради Донецької
області, треті особи: Гірницька районна
адміністрація Макіївської міської
ради Донецької області, служба у
справах дітей Гірницької районної
адміністрації Макіївської міської
ради про визнання ордеру на жиле
приміщення недійсним, виселення,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в
інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення
Гірницького районного суду м. Макіївки
Донецької області від 13 березня 2014
У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2,
Макіївської міської ради Донецької
області про визнання недійсним ордеру
№ 1740, виданого 30 березня 2009 року ОСОБА_2
виконавчим комітетом Макіївської
міської ради на жиле приміщення,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та
виселення ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_4,
Рішенням Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 13
березня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане рішення суду позивачка
подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,
що у відповідності до діючого
законодавства України, житлове
приміщення, у якому зареєстрована
ОСОБА_1, повинно бути збережено за
останньою протягом всього часу її
відсутності у зв'язку із роботою у
іншому місті, і лише у випадку, якщо
вона була би визнана такою, що втратила
право користування житловою площею,
квартира може бути передана у
користування іншій особі.

Сторони, належним чином сповіщені про
час та місце розгляду справи, не
з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено
наступні фактичні обставини.

В квартирі АДРЕСА_1, з 03.07.1998 року
зареєстрована ОСОБА_1, наймачем
квартири була ОСОБА_4, яка ІНФОРМАЦІЯ_3
вибула з реєстрації у зв'язку зі смертю,
крім того, в квартирі був
зареєстрований батько позивачки -
ОСОБА_5, який також ІНФОРМАЦІЯ_4 вибув з
реєстрації у зв'язку зі смертю, що
вбачається з картки Форми Б, довідки
адресно-довідкового сектору, а також
особистого рахунку відповідального
наймача квартири. (а. с. 5, 8, 9)

Відповідно до копії закордонного
паспорту громадянина України, ОСОБА_1
перебувала в Російській Федерації з 30
серпня 2008 року до 07 червня 2011 року. (а. с.
20-21)

Згідно ухвали Гірницького районного
суду м. Макіївки Донецької області від
12 травня 2009 року, позов КП «Жилищник - 8»
про визнання ОСОБА_1 такою особою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, розташованим за адресою:
АДРЕСА_1, залишений без розгляду. (а. с. 54,
73)

Відповідно до копії довідки КП
«Жилищник - 8» про вільність повторного
житла, квартира АДРЕСА_1, є вільною.
Вказана довідка в адміністративному
або судовому порядку не оскаржувалась.
Питання правомірності дій керівника КП
«Жилищник - 8» щодо надання такої
довідки не є предметом судового
розгляду у даній справі.

Згідно ордеру на жиле приміщення № 1740
від 30.03.2009 року, ОСОБА_2 та її сину ОСОБА_4
виданий ордер на вселення в квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1. (а. с. 7)

Вказаний ордер виданий на підставі
рішення виконавчого комітету
Макіївської міської ради № 294 від 25.03.2009
року. (а. с. 55)

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що ордер № 1740, виданий 30 березня 2009 року
на підставі рішення виконавчого
комітету Макіївської міської ради на
право вселення ОСОБА_2 із сім'єю в
спірне жиле приміщення є законним, дії
Макіївської міської ради -
правомірними, оскільки зазначене
рішення ухвалювалось з урахуванням
довідки КП «Жилищник - 8» про вільність
житла. Враховуючи викладене, суд не
знайшов підстав для визнання ордеру
недійсним та виселення ОСОБА_2 разом із
дітьми з квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1

З вказаними висновками суду першої
інстанції можливо погодитися, виходячи
з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 58 ЖК
України на підставі рішення про
надання жилого приміщення в будинку
державного або громадського житлового
фонду виконавчий комітет районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів
видає громадянинові ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надане
жиле приміщення. Ордер може бути видано
лише на вільне жиле приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що
ордер було виданий звільнене жиле
приміщення, що вбачається з довідки КП
«Жилищник - 8» та рішення виконкому. У
вказані довідці від 20.04.2009 року
зазначено, що дата звільнення спірної
квартири - 26.03.2004 року, тобто після
смерті ОСОБА_5 Особистий рахунок НОМЕР_1
був відкритий на ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3. (а. с. 5, 53, 55)

Позивачка у позовній заяві зазначає, що
з 2008 року вона не проживала у спірній
квартирі, а знаходилася на заробітках
разом з чоловіком та дитиною у м. Москва
Російської Федерації. У 2010 році вона
повернулася до України та стала
мешкати зі своєю сім'єю у м. Києві, де
постійно проживала. У травні 2012 року
вона вирішила перевірити квартиру та
з'ясувала, що у ній проживає
відповідачка з двома дітьми: сином
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2. (а. с. 3)

Дані обставини підтверджуються
наступними документами: свідоцтвом про
народження доньки позивачки, яка
народилася в м. Москва ІНФОРМАЦІЯ_5 та
була зареєстрована в Петровськім
відділі РАГС м. Москви 22.09.2000 року;
закордонним паспортом на ім'я ОСОБА_1, у
якому є відмітка про реєстрацію у
Тверській області РФ з 30.08.2008 року. (а. с.
19 - 21)

Тобто протягом чотирьох років
позивачка не проживала у спірній
квартирі та не проявляла до неї
інтересу.

Статтею 59 ЖК України встановлено, що
ордер на жиле приміщення може бути
визнано недійсним у судовому порядку у
випадках подання громадянами не
відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових умов,
порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень. Вимогу
про визнання ордера недійсним може
бути заявлено протягом трьох років з
дня його видачі.

Відповідно до роз'яснень, які викладені
в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», судам слід мати на увазі, що
виданий на жиле приміщення ордер у
випадках, зазначених у ст. 59 Житлового
кодексу України, підлягає визнанню
недійсним з наслідками, передбаченими
ст. 117 цього Кодексу.

У випадку, коли позов пред'явлено
особами, права яких порушено видачею
ордера і на яких не може бути покладено
обов'язок по наданню відповідачам
жилого приміщення, до участі у справі
має бути притягнутий виконком або
інший відповідний орган, що здійснює
управління житловим фондом. Якщо,
незважаючи на попередження,
притягнутий до участі у справі орган не
вирішив питання про надання
відповідачам приміщення, суд вирішує
позов по суті і при його задоволенні
покладає на цей орган обов'язок надати
відповідачам те жиле приміщення, яке
вони раніше займали, або інше, яке за
змістом ч. 2 ст. 117 Житлового кодексу
України має відповідати за розміром і
благоустроєм наданому за ордером.

У будь-якому випадку надається інше, а
не раніше займане жиле приміщення, якщо
останнє зайняте з законних підстав.
Якщо за ордером, виданим з порушеннями,
зазначеними у ст. 59 ЖК України, особи,
які одержали його, не вселялися, суд
вирішує питання лише про визнання
ордера недійсним.

Статтею 73 Житлового кодексу України
передбачено, що жилі приміщення, що їх
займають наймачі та члени їх сімей,
бронюються при направлені на роботу за
кордон - на весь час перебування за
кордоном, при виїзді на роботу в райони
Крайньої Півночі і в прирівняні до них
місцевості - на весь час дії трудового
договору, а у випадках, передбачених
законодавством Союзу РСР, - на весь час
перебування в районах Крайньої Півночі
і в прирівняних до них місцевостях.

Відповідно до ст. 76 Житлового кодексу
України якщо наймач та члени його сім'ї
не повернулись у заброньоване жиле
приміщення протягом шести місяців
після закінчення строку дії броні,
договір найму жилого приміщення за
позовом наймодавця може бути розірвано
в судовому порядку.

Проте позивачка не бронювала спірне
жиле приміщення у встановленому
законом порядку.

Та обставина, що позивачка залишалася
зареєстрованою у спірному житлі не
свідчить про збереження за нею
житлової площі відповідно до норм
діючого законодавства. (а. с. 5, 8)

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в абзаці 2 пункту 15 постанови
від 1 листопада 1996 року № 9 «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя», при розгляді
спорів про право користування жилим
приміщенням необхідно брати до уваги,
що ст. 33 Конституції гарантує кожному,
хто на законних підставах перебуває на
території України, свободу пересування
та вільний вибір місця проживання. Це
означає, що наявність чи відсутність
прописки самі по собі не можуть бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Частинами 1-3 статті 10 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

З огляду на викладене, позивачка не
довела тієї обставини, яка свідчить про
наявність підстав для визнання ордеру
недійсним, оскільки він видавався
відповідно до довідки про те, що житло є
вільним та норм закону.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

При встановленні зазначених фактів і
ухваленні рішення судом першої
інстанції не порушено норм
процесуального права та правильно
застосовано норми матеріального права,
тому підстави для скасування рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги відсутні.

Таким чином, апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1
п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах
якої діє ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 13
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: