Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/343/13-ц
Провадження № 2/553/12/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.06.2014м. Полтава

Ленінський районний суд м .Полтави в
складі:

головуючого Андрущенко С.А.

при секретарі Павленко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання
правочину нікчемним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що відповідно до
укладеного договору № DNH4KS20180807 від
03.04.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у
розмірі 2 007 грн. 53 коп., зі платою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 03.04.2007 року.
Відповідач зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконує, та
має прострочену заборгованість за
кредитним договором в сумі 28 507 грн. 15
коп., тому ПАТ «Комерційний банк
«ПриватБанк» просить стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором та судові витрати.

20 березня 2013 року ОСОБА_2 надав до суду
зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про встановлення
нікчемності правочину, а саме
кредитного договору № DNH4KS20180807 від
03.04.2006 року, посилаючись на те, що
вищевказаний кредитний договір з
відповідачем він не укладав та не
підписував його, кредитні кошти та
товар не отримував.

Ухвалою суду від 20.03.2013 року зустрічну
позовну заяву прийнято до свого
провадження та об'єднало з первісним
позовом.

Представник позивача-відповідача ПАТ
КБ «ПриватБанк» в судовому засідання
первісні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та наполягав на їх
задоволенні, в задоволенні зустрічних
позовних вимог просив відмовити,
посилаючись на те, що відповідно до
укладеного договору № DNH4KS20180807 від
03.04.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у
розмірі 2 007 грн. 53 коп., зі платою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 03.04.2007 року, проте
взяті на себе зобов'язання належним
чином не виконував, в зв'язку з чим
утворилась заборгованість, в сумі 28 507
грн. 15 коп., що підлягає стягненню. В
останнє судове засідання представник
позивача-відповідача ПАТ КБ
«ПриватБанк» не з'явився, не
попередивши суд про причини своєї
неявки, хоча про день і час розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Відповідач - позивач ОСОБА_2 в судовому
засіданні, в задоволенні первісного
позову просив відмовити та
задовольнити зустрічний позов
посилаючись на те, що кредитний договір
№ DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року з ПАТ КБ
«ПриватБанк» він не укладав та не
підписував його, кредитні кошти та
товар не отримував, а підпис на заяві
позичальника № DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року
виконаний не ним. В останнє судове
засідання відповідач - позивач ОСОБА_2
не з'явився, не попередивши суд про
причини своєї неявки, хоча про день і
час розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Представник відповідача-позивача
ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою
довіреністю ОСОБА_3 в судовому
засіданні надав аналогічні пояснення
до пояснень свого довірителя. В
останньому судовому засіданні також
просив суд стягнути з ПАТ КБ
«ПриватБанк» понесені і документально
підтвердженні судові витрати в сумі 4 799
грн. 70 коп. за проведення
судово-почеркознавчої експертизи № 3451
від 25.04.2014 року.

Суд, вислухавши учасників судового
процесу, дослідивши матеріали справи,
вважає первісний позов таким, що не
підлягає задоволенню, а зустрічний
позов таким, що підлягає до
задоволення, за наступних обставин.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд розглядає справу за наявними
у справі доказами, які надані
сторонами.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що на підставі заяви позичальника №
DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року, від імені
ОСОБА_2 та умов надання споживчого
кредиту фізичним особам «Розстрочка»
«Стандарт», ПАТ КБ «ПриватБанк» було
видано кредит у розмірі 2 007 грн. 53 коп.,
зі платою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 03.04.2007
року.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором
станом на 09.01.2013 року утворилась
заборгованість на загальну суму 28 507
грн. 15 коп., яка складається з

- заборгованості за кредитом - 1 775 грн. 27
коп.;

- заборгованості по процентам за
користування кредитом - 8 892 грн. 70 коп.;

- пені за несвоєчасне виконання
зобов'язання за договором - 16 005 грн. 51
коп.;

- штраф (фіксована частина) - 500 грн.;

- штраф (процентна складова) - 1 333 грн. 67
коп..

18 червня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до
чергової частини Октябрського РВ ПМУ
УМВС України в Полтавській області з
заявою про те, що на його паспорт був
взятий кредит, проте, постановою т.в.о.
ст. ДІМ Октябрського РВ ПМУ УМВС
України Полтавській області ст.
лейтенанта міліції Вировець В.Л. від
21.06.2008 року, в порушенні кримінальної
справи за ст. 190 КК України відмовлено, у
зв'язку з тим, що прийнятими мірами
встановити особу, яка взяла кредит на
паспорт гр. ОСОБА_2 не виявилося
можливим.

Судовим наказом від 15 липня 2010 року
задоволено заяву ПАТ КБ «ПриватБанк»
та стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку
заборгованість за кредитним договором
в сумі 14 250 грн. 79 коп., судовий збір в
сумі 71 грн. 25 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 30 грн..

Ухвалою суду від 17 листопада 2010 року, в
справі № 2с-7/10, за заявою ОСОБА_2 про
скасування судового наказу, заяву
останнього задоволено, судовий наказ в
справі № 2н-32/10 від 15.07.2010 року, виданий
Ленінським районним судом м. Полтави
за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованість за
кредитним договором в сумі 14 250 грн. 79
коп., судовий збір в сумі 71 грн. 25 коп. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 30
грн. скасовано.

Як вбачається з висновку служби
безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк»,
складеного 21.05.2010 року заява клієнта
ОСОБА_2 про неотримання ним кредиту не
знайшло свого підтвердження, кредит №
DNH4KS20180807 від 03.04.2006 року не є
шахрайським, оформлений та отриманий
ОСОБА_2.

Висновком судової - почеркознавчої
експертизи № 3451 від 25.04.2014 року
встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2
у заяві позичальника №DNH4KS20180807 від
03.04.2006 року від імені ОСОБА_2,
розташований на зворотному боці, в
рядку «(підпис)» - виконаний не ОСОБА_2, а
іншою особою.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами), що
встановлено ч. 2 ст. 207 Цивільного
кодексу України.

Частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу
України визначено, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Статтею 236 Цивільного кодексу України
передбачено, що нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених ст. 11
Цивільного кодексу, в тому числі з
договорів та інших правочинів.

Згідно статті 1055 Цивільного кодексу
України, кредитний договір укладається
у письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
встановлено, що кредитний договір
обов'язково має укладатись у письмовій
формі (стаття 1055 ЦК); недодержання
письмової форми тягне його нікчемність
та не створює юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з його нікчемністю.
При вирішенні справ про визнання
кредитного договору недійсним суди
повинні враховувати роз'яснення,
наведені у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними».

Згідно п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. У цьому разі в резолютивній
частині судового рішення суд вказує
про нікчемність правочину або відмову
в цьому.

Відповідно до положення ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
первісного позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором слід відмовити, а зустрічний
позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання
правочину нікчемним підлягає до
задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 207, 215, 236, 1055 ЦК України, ст. ст. 8, 10,
88, 169, 208, 209, 213 - 215, 224 - 226, 228, 294 ЦПК України,
п. 14 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовити за
безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання
правочину нікчемним - задовольнити.

Кредитний договір № DNH4KS20180807 від 03.04.2006
року, укладений від імені ОСОБА_2 та
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» визнати
нікчемним.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові
витрати в сумі 4 677 грн. 91 коп., яка
складається з 114 грн. 71 коп. судового
збору та 4 563 грн. 20 коп. витрат за
проведення судово-почеркознавчої
експертизи.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Ленінський районний суд м. Полтави
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави С. А. Андрущенко