АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5275/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновськой Г. В. Доповідач -
Прозорова М.Л.Категорія 54
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року

16 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Каратаєвої Л.О.,
Козлова С.П.,

при секретарі: Панченко Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою
відповідальністю "Вилтон"

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 23 квітня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Вилтон" про
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку,
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до ТОВ "Вилтон" про поновлення
на роботі, стягнення середньомісячного
заробітку, відшкодування моральної
шкоди (а.с.79).

В обґрунтування позовних вимог,
уточнених у березні 2014 року ОСОБА_2
посилалась на те, що перебуваючи у
трудових відносинах з відповідачем з
05.11.2003 року отримала попередження
керівництва від 31.10.2012 року про
скорочення займаної нею посади
директора автосалону, на якій вона
перебувала з 14.11.2007 року, та пропозицію
перейти на посаду менеджера з продажу
автомобілів із зменшенням заробітної
плати з 5 500 грн. до 1 705 грн.

Внаслідок відмови від переходу на іншу
посаду із меншим окладом вона -
позивачка була звільнена через
скорочення посади наказом № 1-К від
08.01.2013 року.

Вважаючи звільнення незаконним, ОСОБА_2
просила суд з урахуванням уточнень,
поновити її на роботі в ТОВ "Вилтон" на
посаді директора автосалону "Пежо",
стягнути з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 09.01.2013 року по день
ухвалення рішення, виходячи з
розрахунку середнього заробітку
позивачки в розмірі 175,79 грн. за
календарний день, що відповідно до
усних уточнень представника позивача,
викладених у судовому засіданні,
становить 82 445,51 грн.; стягнути з
відповідача на користь позивача
моральну шкоду у сумі 15 000 грн., а також
витрати на правову допомогу у сумі 4 000
грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 23 квітня 2014 року
позовні вимоги задоволені частково.

Суд поновив ОСОБА_2 на роботі в ТОВ
"Вилтон" на посаді директора автосалону
"Пежо", стягнув з ТОВ "Вилтон" на користь
ОСОБА_2 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 09.01.2013 року по день
ухвалення рішення з розрахунку
середнього заробітку в розмірі 175,79 грн.
за календарний день, а саме: 82 445 грн. 51
коп.

Суд стягнув з ТОВ "Вилтон" на користь
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 5 000 грн. та витрати на
юридичну допомогу у сумі 974 грн. 40 коп.

У задоволенні решти позову суд
відмовив.

Також суд стягнув з ТОВ "Вилтон" на
користь держави судовий збір у сумі 884
грн. 19 коп. (а.с.149-153).

З таким рішенням не погодилось ТОВ
"Вилтон" і звернулось з апеляційною
скаргою, в якій ставить питання про
скасування рішення суду та постанову
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
посилаючись на те, що судом порушені
норми матеріального та процесуального
законодавства (а.с.164-169).

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скаргу
необхідно задовольнити частково, а
рішення суду - змінити у частині
розміру середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та розміру
моральної шкоди, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 05.11.2003
року по 08.01.2013 року перебувала у
трудових відносинах з ТОВ "Вилтон", а
саме: ОСОБА_2 наказом ТОВ "Вилтон" за №5-к
від 05.11.2003 року було призначено на
посаду офіс-менеджера; наказом №16-к від
07.05.2004 року переведено на посаду
менеджера з продажу автомобілів;
наказом №46-к від 14.11.2007 року переведено
на посаду директора автосалону.

Протоколом №3.12 зборів учасників ТОВ
"Вилтон" від 31.10.2012 року було
постановлено «у зв'язку зі змінами в
організації праці, а саме:
господарською необхідністю узгодження
штатного розкладу із вимогами
офіційного імпортера, що тягне за собою
зміну істотних умов праці з 08.01. 2013 року
скоротити наступні посади: «Директор
автосалону» та «заступник директора
СТОА з технічних питань - технічний
консультант». Крім того, на даних
зборах було вирішено додати до
штатного розкладу посаду «менеджера з
продажу автомобілів» та «технічний
директор-технічний консультант», а
також зобов'язано директора товариства
попередити працівників, що займають
посади «директор автосалону» та
«заступник директора СТОА з технічних
питань - технічний консультант» про
скорочення посад із 08.01.2013 року,
запропонувати їм зайняти новостворені
посади «менеджера з продажу
автомобілів» та «технічний
директор-технічний консультант», у
разі відмови від вказаних посад,
звільнити цих працівників з 08.01.2013 року
(а.с.116,118,119,120).

Попередженням №2 за вих. №38 від 31.10.2012
року ТОВ "Вилтон" попередив ОСОБА_2 -
директора автосалону "Пежо Сітроен
Україна", про майбутнє звільнення її із
займаної посади за п.1 ст. 40 КЗпП, а також
запропонував їй переведення на посаду
менеджера з продажу автомобілів з
окладом 1 705 грн. (а.с.25).

Наказом №1-к від 08.01.2013 року ОСОБА_2 було
звільнено з посади директора
автосалону у зв'язку із скороченням
штату на підставі попередження №2 від
31.10.2012 року.

Викладені обставини підтверджуються
відповідними наказами та листом ТОВ
"Вилтон" №55 від 23 січня 2013 року,
адресованим позивачці, копії яких
наявні в матеріалах справи (а.с.26,27,29,130).

Після звільнення, а саме - 16 січня 2013
року ОСОБА_2 звернулась на адресу
відповідача з письмовою заявою про
перегляд рішення про її звільнення у
зв'язку із наявністю на її забезпеченні
малолітньої дитини віком 2 роки 5
місяців (а.с.31), у задоволенні даної
заяви позивачки було відмовлено
відповідним листом (а.с.32).

В суді представник відповідача не
заперечував проти того, що ОСОБА_2 є
матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28), за
власним бажанням перервала декретну
відпустку з 10 жовтня 2011 року та
приступила до виконання своїх трудових
обов'язків в ТОВ "Вилтон" (а.с.27).

Судом також встановлено, що поряд із
скороченням чисельності штату в ТОВ
"Вилтон" одночасно був виданий наказ
про внесення іншої посади до штатного
розкладу - «технічний
директор-технічний консультант».

Позивачка у судовому засіданні
пояснила, що дійсною причиною її
звільнення стала наявність іншої
кандидатури на займану нею посаду
директора автосалону, у зв'язку з чим на
позивачку останнім перед звільненням
часу здійснювався психологічний тиск,
її примушували написати заяву про
звільнення за власним бажанням.

За таких обставин, в силу діючого
законодавства, а саме: ст.ст. 184, п.1ст.40
КЗпП України, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
необґрунтованість підстав звільнення
ОСОБА_2 з посади директора автосалону і
правомірно поновив ОСОБА_2 на роботі в
ТОВ "Вилтон" на посаді директора
автосалону "Пежо".

Доводи ТОВ "Вилтон" в апеляційній
скарзі про те, що наказ про звільнення
позивачки залишається чинним та не
скасованим, не можуть бути підставою
для скасування правильного по суті
рішення суду, оскільки поновлення на
роботі працівника передбачає
скасування наказу про звільнення, що є
компетенцію підприємства, а у даному
випадку - ТОВ "Вилтон", яке не позбавлене
такого права.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи ТОВ "Вилтон" не спростовують
висновків суду першої інстанції,
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди із висновками суду щодо
обставин справи у вказаної частині
рішення.

Що стосується рішення суду у частині
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у сумі 82 445 грн. 51
коп., то з таким висновком колегія
суддів не може погодитися з наступних
підстав.

Відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
починаючи з дня звільнення до дати
ухвалення рішення по справі про
поновлення на роботі.

Разом з тим ухвалюючи рішення про
стягнення на користь ОСОБА_2 заробітку
за час вимушеного прогулу в сумі 82 445
грн. 51 коп., виходячи з розрахунку,
наданому відповідачем, згідно якого
середньоденна заробітна плата
позивачки у розмірі 175,79 грн. була
визначена за 12 місяців, суд першої
інстанції не врахував положення
постанови КМ України від 08 лютого 1995
року № 100 (а.с.30)

Тому колегія суддів вважає за
необхідне рішення суду в частині
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу - змінити, зменшивши
розмір середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 82 445 грн. 51 коп. до 81
923 грн. 24 коп., з розрахунку: (5500 грн. + 3404
грн.76 коп.) : (22 дн. + 13 дн.) х 322 дня = 81 923
грн. 24 коп., виходячи з довідки про
заробітну плату (а.с.192).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
про стягнення моральної шкоди, суд
першої інстанції дійшов висновку, що в
результаті порушень відповідачем
трудового законодавства був
погіршений стан фізичного здоров'я
ОСОБА_2 внаслідок емоційних хвилювань,
завданих звільненням, відсутністю
можливості працевлаштування.

Між тим, визнаючи розмір моральної
шкоди,судом першої інстанції не
враховані роз'яснення, що містяться в
п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995
року, з наступними змінами та
доповненнями, де вказано, що розмір
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань. Зокрема
враховується характер і тривалість
страждань,стан здоров'я потерпілого,
тяжкість заподіяної травми, наслідки
тілесних ушкоджень, істотність
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках.

Колегія суддів вважає, що доводи,
приведені в рішенні суду, з урахуванням
суті позовних вимог, обсягу
спричинених позивачу моральних
страждань, не дають підстав для
стягнення суми моральної шкоди у
розмірі 5000 грн.

На підставі ст. 41 Конвенції про захист
прав людини та основних свобод,суд
повинен керуватися засадами
розумності, виваженостї ти
справедливості.

Тому колегія суддів вважає,що
зазначені обставини дають підстави для
зменшення моральної шкоди на користь
ОСОБА_2 з 5000 грн. до 500 грн.

При цьому колегія суддів керується
засадами розумності, виваженості та
справедливості.

З урахуванням викладеного, апеляційну
скаргу ТОВ "Вилтон" слід задовольнити
частково, рішення суду в частині
розміру середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
змінити, в решті частині рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,315,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Вилтон" -
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 23 квітня 2014 року у
частині розміру середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та розміру
моральної шкоди - змінити, зменшивши
розмір середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 82 445 грн. 51 коп. до 81
923 грн. 24 коп. та розмір моральної шкоди
з 5000 грн. до 500 грн.

В іншій частині рішення - залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Судді: