АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 177/3170/13-ц
Головуючий в суді
Провадження № 22-ц/774/1180/К/14
інстанції - Строгова Г.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року
м.
Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Митрофанової Л.В., Остапенко
В.О.,

при секретарі - Абрамян Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі в порядку
ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у
справі матеріалами, за відсутності
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про дату
судового засідання, та без фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 09
квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А
Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
та зняття з реєстраційного обліку. В
обґрунтування позовних вимог
зазначили, що вони з 2004 року є
власниками будинку АДРЕСА_1 Крім них у
будинку зареєстрована мати ОСОБА_2 -
ОСОБА_4, яка з 16.11.2011 року у зазначеному
будинку не проживає, та вони змушені
сплачувати за неї комунальні послуги.
ОСОБА_2 неодноразово звертався до
відповідача з проханням зняття з
реєстраційного обліку, натомість
отримував лише обіцянки, які виконані
не були. Згодом відповідач перестала
взагалі спілкуватися з ними та на
теперішній час місце її знаходження їм
не відоме. При звернені позивачів до
Лозуватської сільської ради
Криворізького району
Дніпропетровської області з питанням
про зняття з реєстраційного обліку
відповідача їм було роз'яснено, що
зняти з реєстрації особу можливо лише
за її особистою заявою, або за
відповідним рішенням суду. Оскільки в
добровільному порядку відповідач
вирішувати це питання не бажає, просили
суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила
право користування жилим приміщення, а
саме: будинком АДРЕСА_1 що належить на
праві власності позивачам, що є
підставою для зняття відповідача з
реєстраційного обліку та стягнути з
відповідача на користь позивача ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 114, 70 грн.

Рішенням Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 09
квітня 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
відмовлено у задоволенні їх позовних
вимог.

В апеляційній скарзі позивачі ставлять
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення їх
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, на їх
думку, суд неправомірно відмовив у
задоволенні позовних вимог, не звернув
увагу на те, що відповідач протягом
трьох років не мешкає у домоволодінні,
не сплачує комунальні платежі, та несе
витрат на утримання будинку, що
ставить їх у скрутне матеріальне
становище. Крім того, суд не врахував,
що відповідач добровільно виїхала з
будинку і забрала свої речі та
протягом всього часу не зверталася до
суду з позовом про вселення та
будь-яким іншим позовом.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачам по
справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві
приватної спільної часткової
власності належить домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Згідно довідки виконкому Лозуватської
сільської ради Криворізького району
Дніпропетровської області №2258 від
03.10.2013 року у будинку зареєстровані:
позивач ОСОБА_2, позивач ОСОБА_3 та мати
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно акту, складеного 03 жовтня 2013
року депутатом Лозуватської сільської
ради Криворізького району
Дніпропетровської області ОСОБА_5,
ОСОБА_4 у спірному будинку не проживає
з 16.11.2011 року.

Відмовляючи позивачам у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із того, що позовні вимоги є
недоведеними, оскільки відповідач
ОСОБА_4 хоча і була відсутня у спірному
житловому приміщенні більше одного
року, однак не може бути визнаною такою,
що втратили право користування цим
приміщенням через поважність причин
відсутності у ньому у зв'язку із
конфліктними стосунками з позивачами.
Крім того, сторонами не спростовано, що
іншого житла відповідач не має та
вимушена тимчасово проживати у
знайомих людей, а позбавлення права на
користування житловим приміщенням
особи похилого віку, якою є відповідач,
суперечить моральним засадам
суспільства, оскільки вона буде
позбавлена права на отримання
соціального та матеріального
забезпечення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, враховуючи наступне.

Права власника житлового будинку
(квартири), визначені ст. 383 ЦК України,
та ст. 150 Житлового Кодексу України, які
передбачають право власника
користуватися житлом для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено,
що у разі відсутності члена сім'ї без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті
встановлено, що до членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 цього Кодексу.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом
Верховного Суду України у п.10 Постанови
№ 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно
з'ясувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо), суд
може продовжити пропущений строк.

Як убачається із матеріалів справи,
ОСОБА_4 зареєстрована у АДРЕСА_1, як член
сім'ї ОСОБА_2 та з його і його дружини
згоди, а тому вона у встановленому
законом порядку набула права
користування вказаним домоволодінням.

Доводи позивачів щодо відсутності
відповідача у будинку понад один рік
без поважних причин на увагу не
заслуговують, оскільки ними не
спростовується наявність напружених
відносин з відповідачем та
неможливість сумісного проживання, що
свідчить про наявність поважних причин
для відсутності відповідача у
житловому будинку понад встановлені ч.
2 ст. 405 ЦК України строки.

Крім того, позивачами підтверджено
факт відсутності у відповідача, яка є
жінкою похилого віку, іншого житла.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін,
обставини по справі, перевірив доводи і
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені письмовими матеріалами
справи та поясненнями учасників
процесу.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 09
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: