Справа №784/4349/13 16.06.2014 16.06.2014 16.06.2014
провадження № 22ц/784/25/2014
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

іменем України

16 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,
Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання
Яценко Л.В.,

за участі: представника позивача
ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 27
грудня 2012 року

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

В березні 2011 року ОСОБА_5 звернувся з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу
за договором позики.

Позивач зазначав, що 29 грудня 2008 року
він передав відповідачу в позику 23500
доларів США, які останній зобов'язався
повернути до 31 січня 2009 року.

Посилаючись на те, що відповідач не
виконав зобов'язання, позивач просив
суд стягнути з нього 220737 грн. 60 коп.
боргу з урахуванням трьох процентів
річних від простроченої суми та
інфляції, а саме 186120 грн. - боргу, 5583 грн.
60 коп. - трьох відсотків річних, 29034 грн.
72 коп. - інфляції.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 27
грудня 2012 року позов задоволено.
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 заборгованість за
договором позики в сумі 220737 грн. 60 коп.,
яка складається з боргу - 186120 грн., трьох
відсотків річних - 5583 грн. 60 коп.,
інфляція - 29034 грн. 72 коп. Також суд
розподілив судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
на те, що він не складав та не
підписував спірної розписки, просив
суд призначити по справі судову
почеркознавчу експертизу та відмовити
в задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За ст. 1047 ЦК України, договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з розпискою між сторонами
укладено договір позики, відповідно до
якого ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_4 отримав
23500 доларів США.

Отже, на підтвердження вимог названого
закону відповідач видав позивачу
розписку про позичені гроші (а.с. 35).

Таким чином, факт підписання
відповідачем розписки є доказом
отримання ним від позивача позики в
сумі 23500 доларів США.

Доводи відповідача про те, що він не
писав вказану розписку спростовуються
висновком № 14049 повторної судової
почеркознавчої експертизи від 5 травня
2014 року, відповідно до якого рукописний
текст та підпис в спірній розписці від
імені ОСОБА_4 виконано самим
відповідачем (а.с. 175-178).

За правилами ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

За умовами зазначеними в розписці
відповідач повинен був повернути
отриманні гроші до 31 січня 2009 року,
однак своїх зобов'язань не виконав.

У зв'язку із цим, за правилами ч. 1 ст. 1050
ЦК України, наступають наслідки
порушення договору позичальником
відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Тому, суд дійшов обґрунтованого
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача боргу за договором
позики в розмірі 220737 грн. 60 коп., яка
складається з боргу - 186120 грн., трьох
відсотків річних - 5583 грн. 60 коп.,
інфляція - 29034 грн. 72 коп.

Заперечень щодо розрахунку боргу
апелянтом не заявлялось.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення
місцевого суду, постановленого з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись статями 303, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити, а заочне рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 27 грудня 2012 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: