АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3436/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 619/129/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П.,
Крилової Т.Г.

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 31 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - служба у справах
дітей Дергачівської районної
державної адміністрації про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною та
стягнення шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить усунути перешкоди у
спілкуванні з сином ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3; встановити час
спілкування на постійній основі з
сином на вихідні та світкові дні на
протязі всього дня, з можливістю
залишення на ніч за місцем його
проживання, а також декілька днів серед
тижня за домовленістю з відповідачкою
про день неділі та тривалість
спілкування, можливість спільного
відпочинку з сином та відвідування
сином його місця проживання; стягнути з
відповідача матеріальну шкоду у
розмірі 800,00грн. та моральну шкоду 1000,00
грн. посилаючись на те, що 17.06.2010 року
між ними з відповідачем укладено шлюб,
від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син
ОСОБА_3. В даний час шлюбно-сімейні
відносини між ними припинено, син
залишився проживати з матір'ю.
Відповідно до рішення апеляційного
суду Харківської області з нього
стягнуто аліменти на утримання сина в
розмірі 600,00грн., які він регулярно
сплачує. Відповідач чинить йому
перешкоди у спілкуванні з дитиною, хоча
службою у справах дітей їй
рекомендовано не чинити перешкоди у
спілкуванні з дитиною та брати участь у
його вихованні. Така поведінка
відповідача призвела до його моральних
страждань, які він оцінює в 1000.00грн.
Крім того, на новорічні свята він
придбав для дитини одяг та іграшки
всього на суму 800,00грн., але відповідач
не прийняла дані речі та взагалі
відмовила у побаченні з дитиною.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала у повному
обсязі і пояснила, шо позивач сам не
бажає спілкуватися з дитиною, не
дзвонить, не цікавиться станом його
здоров'я, не приходить навідати дитину.

Представник третьої особи у судовому
засіданні надала висновок щодо
спілкування та участі ОСОБА_1 у
вихованні сина та просила судовий
розгляд проводити без її участі, про що
надала відповідну заяву.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 31 березня
2014 року частково задоволені позовні
вимоги ОСОБА_1. Визначено спосіб його
участі у вихованні сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та спілкування з ним
шляхом систематичних побачень з ним у
присутності матері дитини - ОСОБА_2 у
вихідні, святкові дні та один буденний
день щотижня, в будь-який час, за їх
спільною попередньою домовленістю, з
можливістю перебування дитини за
місцем проживання батька за адресою:
АДРЕСА_1. Зобов'язано позивача
повідомляти завчасно матір дитини про
час, місце та умови відпочинку. В іншій
частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове рішення по
справі, яким його позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі. В
обгрунтування апеляційної скарги
посилається на неправильне
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права,
необгрунтованість рішення суду. Вказує
на те, що своїм рішенням суд надав
можливість йому спілкуватися з сином
лише у присутності матері дитини з
можливістю перебування дитини за
місцем проживання батька, що
суперечить інтересам дитини.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає справу не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана дове сти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подають ся сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині визначення
способу участі ОСОБА_1 у виховання сина
ОСОБА_3 та спілкування з ним шляхом
систематичних побачень в присутності
матері дитини. Крім того, вимоги
позивача про стягнення майнової та
моральної шкоди є безпідставними,
оскільки позивач не надав доказів на
підтверження вказаної шкоди.

Такий висновок суду першої інстанції
судова колегія вважає не зовсім
правильним і зробленим не у
відповідності із зібраними по справі
доказами.

Як вбачається з матеріалів справи
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 17 липня 2010 року, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3.
Зараз сторони мешкають окремо. Дитина
проживає з матір»ю.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї.

Відповідно до ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між

батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено,
що батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України
«Про охорону дитинства» батьки, які
проживають окремо від дитини,
зобов'язані брати участь у її вихованні
і мають право спілкуватися з нею, якщо
судом визнано, що таке спілкування не
перешкоджатиме нормальному вихованню
дитини.

Згідно з ч.1-3 ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, з ким проживає
дитина, не має права перешкоджати тому
з батьків, хто проживає окремо,
спілкуватися з дитиною та брати участь
у її вихованні, якщо таке спілкування
не перешкоджає нормальному розвиткові
дитини.

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 159 СК України якщо той
із батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема якщо
він ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, другий із
батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення цих перешкод. Суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. В
окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи. Під час вирішення спору щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини береться до уваги ставлення
батьків до виконання своїх обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її
здоров'я та інші обставини, що мають
істотне значення, в тому числі стан
психічного здоров'я одного з батьків,
зловживання ним алкогольними напоями
або наркотичними засобами.

Судом першої інстанції правильно
застосовані норми міжнародного права,
а саме ч. 1 ст. З Конвенції «Про права
дитини», ст. ст. 7, 141, 159 СК України з яких
випливає, що при вирішенні спору щодо
участі у вихованні та порядку
зустрічей дитиною того з батьків, хто
проживає окремо від дитини, судом мають
враховувати передусім інтереси дитини.
Встановлений сімейним законодавством
принцип повної рівності обох батьків у
питаннях виховання дітей може бути
обмежений судом в інтересах дитини.

За зверненням позивача Службою у
справах дітей Дергачівської районної
державної адміністрації розглянуто
питання про участь батька у вихованні
дитини та ухвалено рішення, яким
рекомендовано ОСОБА_1 забезпечити
виконання батьківських обов'язків і
утримання дитини та для подальшого
розгляду спірного питання щодо його
участі у вихованні малолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уточнити дні, в які
він має намір бачитися з дитиною.
ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1
спілкуватися з сином та брати участь у
його вихованні. Сторонам вжити заходів
щодо пошуку компромісних шляхів
налагодження подружніх стосунків
(а.с.7).

З довідки Полівської сільської ради
від 03.03.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 за
місцем проживання характеризується
позитивно, відповідно до
психолого-педагогічної характеристики
батько ОСОБА_3 відвідував його з
дозволу матері в дитячому садку,
цікавився його здоров'ям, дозвіллям,
хлопчик прив'язаний до батька, на його
появу реагував радісно.

Комісією з питань захисту прав дитини
Дергачівської районної державної
адміністрації винесено рішення № 15 від
4 березня 2014 року, відповідно якому
доцільно встановити ОСОБА_1 дні для
участі у вихованні та спілкування з
його малолітнім сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме: суботу, неділю та
один буденний день щотижня за
попередньою домовленістю з матір'ю
дитини, з можливістю залишати дитину на
ніч, враховуючи стан здоров'я, бажання
та думку дитини та рекомендовано
ОСОБА_2 не перешкоджати батькові дитини
спілкуватися з нею та брати участь у її
вихованні.

З огляду на вказане суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що батько дитини ОСОБА_3 бажає
спілкуватися з сином, приймати участь у
його вихованні, сприяти його розвитку,
забезпечувати повноцінне життя дитини.
Позивач відвідував дитину з дозволу
матері в дитячому садку, цікавився його
здоров'ям, дозвіллям, хлопчик
прив'язаний до батька, на його появу
реагував радісно. Вказане не
спростовано матеріалами справи та
відповідачем.

Судова колегія погоджується з
висновком районного суду про те, що
враховуючи вік дитини, залишення її на
ніч з батьком , не відповідає інтересам
дитини.

Між тим, суд першої інстанції не
врахував, що встановлення судом
спілкування з дитиною батька в
присутності матері може не відповідати
інтересам дитини та негативно впливати
на його виховання. Тому судова колегія
в цій частині рішення суду змінює,
виключивши з резолютивної частини
рішення обов»язок спілкування батька з
дитиною у присутності матері дитини.

Крім того, суд першої інстанції
правильно вказав, що не вбачається
підстав для задоволення позову в
частині стягнення майнової та
моральної шкоди, оскільки на
підтвердження даних обставин
позивачем не надано належних та
допустимих доказів.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди,
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
ступеня вини особи, яка завдала
моральної шкоди, оскільки вона є
підставою для відшкодування, інших
обставин, які мають істотне значення.
При призначенні відшкодування,
враховуються вимоги розумності і
справедливості.

Постановою пленуму Верховного
суду України № 5 від 25.05.2001 року, про
внесення змін та доповнень до
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди передбачено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

В зв»язку з навденим суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив в
задоволенні позовних вимог про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

Виходячи з наведеного колегія
суддів, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, визнає, що суд першої
інстанції при ухваленні рішення
неповно з»ясував обставини, що мають
значення для справи, що згідно до ст. 309
ЦПК України є підставою для зміни
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст.
307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 31 березня 2014
року змінити, виключивши з
резолютивної частини рішення «у
присутності матері дитини ОСОБА_2».

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: