АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4200/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кудрявцева Т. О. Доповідач - Чубуков
О.П. Категорія 37
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

Судді-головуючого:
Чубукова О.П.

Суддів колегії:
Кочкової Н.О., Максюти Ж.І.

при секретарі Яловій
Ю.О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5
на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 25 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа - Сьома
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Четверта дніпропетровська
нотаріальна контора про визнання
відмови від спадщини такою, що не
відповідає вимогам законодавства та
недійсною, визнання квартири спадковим
майном,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 25 грудня
2013 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Сьома
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Четверта дніпропетровська
нотаріальна контора про визнання
відмови від спадщини такою, що не
відповідає вимогам законодавства та
недійсною, визнання квартири спадковим
майном -відмовлено.

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_5
подала апеляційну скаргу в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове по суті позовних вимог,
посилаючись на необґрунтованість і
незаконність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що питання про недійсність
відмови від спадщини мало бути
порушено ще за життя ОСОБА_7 в межах
загальновідомого строку позовної
давності.

Даний висновок є законним та
обґрунтованим і з ним погоджується
судова колегія виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя
ОСОБА_8 належала квартира АДРЕСА_1, що
підтверджується Свідоцтвом про право
власності на житло від 22.07.1993 року та
листом КП «ДМБТІ» № 2336 від 20.03.2013 року, і
ця квартира є спадковим майном після її
смерті.

10.04.1996 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким
на випадок своєї смерті зробила
розпорядження, відповідно до якого
належну їй квартиру АДРЕСА_1 вона
заповіла ОСОБА_7 Вказаний заповіт був
посвідчений 10.04.1996 року нотаріусом
Сьомої дніпропетровської державної
нотаріальної контори та
зареєстрований в реєстрі за № 3-1019.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7,
що підтверджується Свідоцтвом про
смерть серії НОМЕР_1, виданим 31.10.2012 року
АНД відділом державної реєстрації
актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровської області, актовий
запис № 1665.

Відповідно до матеріалів спадкової
справи № 969/2005, заведеної Сьомою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою після смерті
ОСОБА_8, до нотаріальної контори
ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявою про отримання
спадщини після смерті ОСОБА_8
звернулася її племінниця ОСОБА_9 -
відповідачка у даній справі, яка
змінила прізвище на «ОСОБА_6», що
підтверджується Свідоцтвом про зміну
імені серії НОМЕР_2 від 16.06.2006 року.

Також, після смерті матері ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_3 до Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори звернулася з
заявою ОСОБА_7, в якій вона відмовилася
від спадкового майна на користь
племінниці померлої, а своєї
двоюрідної сестри - ОСОБА_9. Дана
заява була посвідчена нотаріусом
Сьомої дніпропетровської державної
нотаріальної контори та зареєстрована
в реєстрі за № 5-9358 від ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч. 5 ст.1273 ЦК
України відмова від прийняття спадщини
є безумовною і беззастережною.

Ч.1 ст.1274 ЦК України надає право
спадкоємцю за заповітом відмовитися
від спадщини на користь іншого
спадкоємця за заповітом чи лише на
користь під призначеного спадкоємця
якщо такий визначений спадкодавцем у
заповіті. З огляду на це в ч.5 ст.1274 ЦК
України передбачено, що відмова від
прийняття спадщини на користь іншої
особи дійсно може заперечуватися з
підстав, встановлених ст.233 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст.1274 ЦК
України відмова від прийняття спадщини
може бути визнана судом недійсною з
підстав, встановлених статтями 225, 229-231
і 233 цього Кодексу.

Суд також вважає необґрунтованими
доводи апелянта про те, що відмова від
спадщини була вчинена ОСОБА_7 для
збереження спадкового майна від
кредиторів і це підтверджується тим, що
після смерті матері і до своєї смерті
вона проживала в квартирі АДРЕСА_1. Як
встановлено в судовому засіданні,
місцем проживання ОСОБА_7 була належна
їй квартира адресою АДРЕСА_2, що
підтверджується заявою ОСОБА_7 про
відмову від спадщини від ІНФОРМАЦІЯ_3,
заявою ОСОБА_7 до прокуратури
Дніпропетровської області від 13.07.2006 р.,
матеріалами спадкової справи №1376/2012
року, заведеної після смерті ОСОБА_7, в
якій в заявах про прийняття спадщини
після її смерті ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_5 вказували місцем
проживання ОСОБА_7 адресу АДРЕСА_2;
довідкою ОК «ЖБК №174 «Спорт» № 118 від
13.05.2013 року, в якій зазначено, що ОСОБА_7
проживала за вказаною адресою до дня
смерті.

В судовому засіданні відповідачем було
заявлено клопотання та подана заява
про застосування до позовних вимог
позивача строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3,
4 ст. 267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові,

Оскільки правочин заперечується
позивачем з підстав, передбачених ст.
233, 215 ЦК України, то ще ІНФОРМАЦІЯ_3 в
день відмови від заповіту на користь
племінниці потребіно було звернутися з
позовом про недійсність такої відмови
мало бути порушено перед судом в межах
загальновідомого строку позовної
давності.

А доводи про обізнаність апелянта з
фактом такої відмови могли би бути
враховані судом при вирішенні
клопотання позивача про поновлення
строку позовної давності, яке у цій
справі не заявлялось.

Приведені в апеляційній скарзі інші
доводи позивача не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
відхилити.

Рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 25 грудня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
чинності з моменту її оголошення і з
цього ж дня може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді колегії: