Справа № 138/847/14-ц Провадження №
22-ц/772/1858/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Романов П. Ф.Категорія: 23
Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області у складі: головуючого - судді
Панасюка О.С., суддів Камзалова В.В.,
Іванюка М.В., з участю секретаря Руденко
О.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дністер-Агро» на
рішення Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 7 травня 2014 року у справі за
позовом Могилів-Подільського
міжрайонного прокурора в інтересах
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дністер-Агро» про
розірвання договору оренди та
повернення земельної ділянки, -

встановила:

25 березня 2014 року Могилів-Подільський
міжрайонний прокурор звернувся до суду
із позовними заявами в інтересах
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, за якими
вимагав стягнути з ТОВ «Дністер-Агро»
на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 по 1032,10 грн. заборгованості по
орендній платі, розірвати договори
оренди від 1 вересня 2011 року,
зареєстровані відділом держкомзему у
Могилів-Подільському районі
Вінницької області 20 грудня 2011 року за
№№, відповідно, 02085,
02102, 02076, 02089, та
повернути ОСОБА_2 земельну ділянку,
площею 2,03га (нормативна грошова оцінка
23049,25 грн.), ОСОБА_4 земельну ділянку,
площею 2,37га (нормативна грошова оцінка
23049,25 грн.), ОСОБА_3 земельну ділянку,
площею 2,20га (нормативна грошова оцінка
23049,25 грн.) і ОСОБА_5 земельну ділянку,
площею 2,03га (нормативна грошова оцінка
23049,25 грн.).

Як на підставу позовних вимог
посилався на наявність заборгованості
ТОВ «Дністер-Агро» перед кожною із
позивачок по орендній платі за 2013 рік в
розмірі 1032,10 грн.

18 квітня 2014 року прокурор подав заяви
про залишення позовних заяв в частині
вимог про стягнення боргу по сплаті
орендної плати без розгляду та заяви
про зміну підстав позову, відповідно до
яких як на підставу розірвання
договорів оренди посилався на
використання ТОВ
«Дністер-Агро» земельних ділянок не за
цільовим призначенням.

Ухвалами Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 22 квітня 2014 року позовні
заяви в частині вимог про стягнення
заборгованості по орендній платі
залишено без розгляду.

Ухвалою того ж суду від 7 травня 2014 року
справи за позовами прокурора в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 об'єднані в одне провадження.

Рішенням від 7 травня 2014 року позов
задоволено. Розірвано договори оренди
від 1 вересня 2011 року, зареєстровані
відділом держкомзему у
Могилів-Подільському районі
Вінницької області 20 грудня 2011 року за
№№, відповідно, 02085, 02102,
02076, 02089, та повернуто ОСОБА_2
земельну ділянку, площею 2,03га
(нормативна грошова оцінка 23049,25
грн.), ОСОБА_4 земельну ділянку, площею
2,37га (нормативна грошова оцінка 23049,25
грн.), ОСОБА_3 земельну ділянку, площею
2,20га (нормативна грошова оцінка 23049,25
грн.) і ОСОБА_5 земельну ділянку, площею
2,03га (нормативна грошова оцінка 23049,25
грн.). Вирішено питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Дністер-Агро», посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, неправильне застосування норм
матеріального права, неповне
з`ясування обставин, що мають значення
для справи, просило скасувати рішення
суду та ухвалити нове про відмову у
позові.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції; апеляційний
суд досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, судова колегія розглядає
справу та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги
прокурора суд першої інстанції виходив
із того, що відповідач використовував
земельні ділянки позивачів не за
цільовим призначенням, що
підтверджується: довідкою
Хоньковецької сільської ради
Могилів-Подільського району
Вінницької області від 26 березня 2014
року № 63, за якою ТОВ «Дністер-Агро» на
території сільської ради не обробляв
за цільовим призначенням земельні
частки (паї) протягом останніх 5 років;
листом Інспекції сільського
господарства у Вінницькій області від 4
березня 2014 року № 10-02/603/14 за яким,
земельні сільськогосподарського
призначення, які орендує ТОВ
«Дністер-Агро» на території
Хоньковецької сільської ради
Могилів-Подільського району
Вінницької області, не
використовуються, посів
сільськогосподарських культур не
проводиться, заходи боротьби з
бур`янами не застосовувались, земельні
ділянки знаходяться в занедбаному
стані (забур`янені, заліснені), чим
порушено п. 30 договорів оренди. Відтак
вважав, що ці договори підлягають
розірванню на підставі ч. 1 ст. 32 Закону
України «Про оренду землі», а земельні
ділянки - поверненню власникам згідно з
ч. 1 ст. 34 цього Закону.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна, тому що суд дійшов його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам рішення суду не
відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на прав власності
належать земельні ділянки для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташовані на території
Хоньковецької сільської ради
Могилів-Подільського району
Вінницької області (державні акти на
право приватної власності на землю на
а. с. 13, 52, 95, 138). 1 вересня 2011 року між ними
та ТОВ «Дністер-Агро» укладено
договори оренди цих ділянок строком на
5 років (а. с. 9, 50, 92, 136), зареєстровані
відділом Держкомзему у
Могилів-Подільському районі
Вінницької області 20 грудня 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов цього договору. Істотні
умови договору оренди землі визначені
у ст. 15 Закону України «Про оренду
землі», зокрема, це:

- об'єкт оренди (місце розташування
та розмір земельної ділянки);

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату;

- умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду;

- умови збереження стану об'єкта
оренди;

- умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю;

- умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві;

- існуючі обмеження (обтяження)
щодо використання земельної ділянки;

- визначення сторони, яка несе
ризик випадкового пошкодження або
знищення об'єкта оренди чи його
частини;

- відповідальність сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про
оренду землі» на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених ст. ст. 24, 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

Ст. 141 ЗК України встановлено, що
підставами припинення права
користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного
податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
які розташовані на земельній ділянці.

Ч. 1 ст. 19 ЗК України установлено, що
землі України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії:

а) землі сільськогосподарського
призначення;

б) землі житлової та громадської
забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного
призначення;

е) землі лісогосподарського
призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення.

Отже, використання земельної ділянки
не за цільовим призначенням означає
здійснення на земельній ділянці з
певним цільовим призначенням
діяльності, яка виходить за межі цього
цільового призначення (земельна
ділянка використовується з метою яка
передбачає досягнення результату, який
відповідає іншому, ніж те цільове
призначення, до якого віднесена
земельна ділянка). Тобто, використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням передбачає дію, натомість
зі змісту позовних вимог та поданих
доказів видно, що як на підставу
розірвання договору прокурор
посилається на бездіяльність
відповідача, виражену у невикористанні
земельних ділянок позивачів, за що
закон не передбачає позбавлення права
користування земельною ділянкою.

Таким чином, задовольняючи вимоги
прокурора та розриваючи договори
оренди у зв'язку із використанням
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, суд першої інстанції
помилково ототожнив різні поняття:
«використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням» та
«невикористання земельної ділянки»,
які не охоплюються диспозицією ст. 15
Закону України «Про оренду землі» і є
взаємовиключними.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що ч. 2 ст. 25 Закону України «Про
оренду землі» встановлено обов'язок
орендаря приступити до використання
земельної ділянки в строки,
встановлені договором оренди землі,
зареєстрованим в установленому
законом порядку. Однак, у жодному зі
спірних договорів оренди не
встановлено строків, у які орендар
зобов'язаний приступити до
використання земельної ділянки, що
свідчить про відсутність порушення з
боку відповідача і цього обов'язку.

Крім того, суд першої інстанції прийшов
до помилкового висновку про
допустимість довідки Хоньковецької
сільської ради, листа Інспекції
сільського господарства у Вінницькій
області та інформації з Вінницької
філії державної установи «Інститут
охорони ґрунтів України» як доказів
невикористання відповідачем земельних
ділянок.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Ст. 19 Конституції України встановлено,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За змістом п.п. «а» п. 1, п. 5 Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства України, затвердженого
Указом Президента України від 13 квітня
2011 року № 459/2011 Держсільгоспінспекція
України організовує та здійснює
державний нагляд (контроль) дотримання
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, юридичними
та фізичними особами вимог земельного
законодавства та встановленого
порядку набуття і реалізації права на
землю, з цією метою її органи та
посадові особи в межах своїх
повноважень мають право складати акти
перевірок, протоколи про
адміністративні правопорушення та
розглядати відповідно до
законодавства справи про
адміністративні правопорушення,
давати обов'язкові для виконання
приписи (розпорядження), а також
подавати у встановленому
законодавством порядку до відповідних
органів матеріали перевірок для
притягнення винних осіб до
відповідальності.

Наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
16 липня 2013 року № 503 затверджено
уніфіковану форму акта перевірки
дотримання суб'єктами господарювання
вимог законодавства (акта перевірки) з
питань здійснення Державною
інспекцією сільського господарства
України та її територіальними органами
заходів державного нагляду (контролю)
за дотриманням суб'єктами
господарювання вимог законодавства.

Отже, єдиним уповноваженим органом на
здійснення державного нагляду
(контролю) дотримання вимог земельного
законодавства є Державна інспекція
сільського господарства України та її
територіальні органи, а формою
фіксації порушень цього законодавства
- акт перевірки, складений за
уніфікованою формою.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що правових
підстав для розірвання договорів
оренди немає, а тому рішення суду
підлягає скасування з ухваленням
нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 205, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дністер-Агро» задовольнити.

Рішення Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 7 травня 2014 року скасувати.

У позові Могилів-Подільського
міжрайонного прокурора в інтересах
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дністер-Агро» про
розірвання договору оренди та
повернення земельної ділянки
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: