РІШЕННЯ

Іменем України

02.06.2014 р.
м.Львів

Франківський районний суд м.Львова в
складі :

головуючої-судді: Мартинишин
М.О.

при секретарі : Фортуна Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_2

до ТзОВ "Львівські автобусні заводи"

про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача середній заробіток за
весь час затримки розрахунку з 25.11.2010
року по день подання заяви в сумі 111762,44
грн.. Свої вимоги мотивує тим, що вона
на даний час є інвалідом 3 групи
загального захворювання, працювала на
ТзОВ "Львівські автобусні заводи" на
посаді провідного інженера з
організації та нормування праці з
01.04.2007 року по 30.06.2009 року. Відповідачем
заробітна плата виплачувалась з
затримкою. З приводу чого вона
неодноразово зверталось до
Сихівського районного суду м.Львова з
позовом про стягнення належних її сум,
в результаті чого судом винесені
рішення. 29.10.2013 року Франківським
районним судом м.Львова прийнято
рішення, в якому суд зазначив, що при
звільненні її не було виплачено
належні суми, а саме індексацію
заробітної плати за 2007 рік у сумі 454,94
грн. Виплата належної індексації
заробітної плати за 2007 рік у 454,94 грн.
знаходиться на стадії примусового
виконання рішення. Рішенням
апеляційного суду Львівської області
від 14.04.2011 року скасовано рішення
Сихівського районного суду м.Львова
від 26.01.2001 року та ухвалено нове,я ким
частково задоволено її позовні вимоги,
стягнуто з ТзОВ "Львівські автобусні
заводи" на мою користь 3500 грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку лише за період з 01.07.2009 року
по 24.11.2010 року. Вважає, що її повинно
бути донараховано та виплачено
середній заробіток за час затримки
належних сум за період з 25.11.2010 року по
день повного розрахунку. Тому просить
стягнути з відповідача середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку з 25.11.2010 року по день
подання заяви в сумі 111762,44 грн..

В судовому засіданні позивач
позов підтримала, дала пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві. Просить стягнути з відповідача
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку 25.11.2010 року по день
подання заяви в сумі 12247,24 грн..

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином повідомлявся про день, час та
місце розгляду справи. Згідно ст.ст.169,224
ЦПК України суд вважає, що справу слід
слухати у його відсутності на підставі
наявних у справі доказів, проти чого і
не заперечив і позивач.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, з'ясувавши дійсні
обставини справи, суд вважає, що позов
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач
перебувала у трудових відносинах з
відповідачем, а саме 01.04.2007 року
прийнята на посаду провідного інженера
з організації та нормування праці та
30.06.2009 року звільнена у зв'язку із
скороченням у відповідності до п.1 ст.40
КЗпП України. На момент звільнення
позивачу, відповідач не розрахувався
із ним і позивач був змушений
звертатись із позовом про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середньої зарплати за час затримки
розрахунку.

Рішенням апеляційного суду
Львівської області від 14.04.2011 року
апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено
частково. Рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 26.01.2001 року
скасовано та ухвалено нове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ТзОВ "Львівські
автобусні заводи" про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку задоволено частково.
Стягнуто з ТзОВ "Львівські автобусні
заводи" на користь ОСОБА_2 3500 грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку.

Рішення Франківського районного
суду м.Львова від 29.10.2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ТзОВ
"Львівські автобусні заводи" на користь
ОСОБА_2 індексацію заробітної плати у
зв'язку з ростом цін в сумі 454, 94 грн. та
компенсацію втрати частини заробітку у
зв'язку з затримкою термінів його
виплати в сумі 923,38 грн. Рішення суду
набрало законної сили 11.11.2013 року.

Згідно із ч. 1ст. 117 КЗпП України
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені вст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Таким чином, закон прямо покладає на
підприємство, установу, організацію
обов'язок провести зі звільненим
працівником повний розрахунок -
виплатити всі суми, що належать йому;
при невиконанні такого обов'язку з вини
власника або уповноваженого ним органу
наступає передбачена статтею 117 КЗпП
України відповідальність.

З аналізу норми ст. 117 КЗпП України, яка
передбачає відповідальність власника
за затримку розрахунку, слідує, що
підставою такої відповідальності є,
по-перше, факт порушення власником
строків розрахунку під час звільнення
(ст. 116 КЗпП), по друге, вина власника.

Правила цієї статті про
відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні поширюються
на випадки невиплати з вини власника
або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у день
звільнення або не пізніше наступного
дня після пред'явлення звільненим
працівникам вимог про розрахунок, якщо
в день звільнення не працював. Випадків
несвоєчасного виконання рішення суду
про стягнення на користь працівника
зазначених сум ці правила не
стосуються.

Відповідальність боржника за
невиконання рішення встановлюється
Законом України «Про виконавче
провадження».

Враховуючи, що у разі невиплати
належних працівникові сум з вини
підприємства, установи, організації у
останньої виникає цивільна
відповідальність, передбачена ст. 117
КЗпП України, а з цього питання спір вже
вирішено і стягнуто з відповідача
середню заробітну плату за час
затримки розрахунку, суд вважає, що
підстав для повторного застосування до
відповідача відповідальності такого
виду немає, оскільки це суперечить
принципам ст. 61 Конституції України.

Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

За ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Враховуючи, вищезазначене, суд
вважає, позовні вимоги не підлягають
задоволенню, в позові слід відмовити за
безпідставністю позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку з 25.11.2010 року
по день подання заяви в сумі 111762,44
гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 209, 212-215,
224-225 ЦПК України, ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП
України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_2

до ТзОВ "Львівські автобусні заводи"

про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку з 25.11.2010
року по день подання заяви в сумі 111762,44
гривень - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Мартинишин М.О.