Справа № 159/2486/14-ц
Провадження № 2/159/652/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
11 червня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючої - судді АГЕЄВОЇ Є.О.,

за участю секретаря КЛЕВЕЦЬКОЇ О.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ковелі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Волинське регіональне
управління Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному будівництву» про
визнання права власності на ? частину
майна, яке набуте у шлюбі, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя. В обґрунтування заявлених
вимог позивач вказує, що з 19.04.1996 року
перебувала з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
на підставі рішення Ковельського
міськрайонного суду від 14.06.2013 року. Від
шлюбу сторони мають двох неповнолітніх
дітей. За час спільного проживання
подружжям придбано нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що
вказана квартира була придбана для
сім'ї частково за рахунок власних
коштів та коштів державного бюджету на
умовах пільгового довготермінового
кредиту, наданому їм, як молодій сім'ї
для будівництва (реконструкцію) і
придбання житла у відповідності до
умов «Положення про порядок надання
пільгових довготермінових кредитів
молодим сім'ям та молодим одиноким
громадянам на будівництво
(реконструкцію) і придбання житла»,
затвердженого Постановою КМУ від
29.05.2001 року за № 584. Зазначає, що
оскільки їх сім'я з чотирьох чоловік
перебувала на обліку поліпшення
житлових умов та потребувала
забезпечення житловою площею, між
відповідачем, як позичальником який
діяв в інтересах сім'ї та Волинським
регіональним управлінням Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
будівництву», як Кредитором, було
укладено кредитний договір № 196 від
14.12.2006 року за умовами якого Фонд від
імені Держави надав Позичальнику
ОСОБА_3 прямий адресний (цільовий)
кредит в сумі 242267 гривень. Пунктом 1.2
Договору визначено, що кредит
надається на будівництво
(реконструкцію) житла загальною площею
83,2 кв.м., згідно з проектом за адресою
АДРЕСА_1. Позивач вказує, що придбання
квартири відбулось з сукупності
обставин, а саме: перебування із
відповідачем у шлюбі, наявності двох
спільних дітей та необхідності
забезпечення житловою площею. Право
власності на дану квартиру оформлене
за відповідачем ОСОБА_3 Оскільки
квартира АДРЕСА_1 була придбана за
рахунок коштів, які надавались в кредит
на сім'ю за час перебування сторін в
зареєстрованому шлюбі, тому є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя. З посиланням на норми ст. 60, 70
СК України та ст. 368 ЦК України прохає
визнати за нею право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 та стягнути з
відповідача в її користь судові
витрати по справі.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
повністю, з підстав, викладених у заяві,
прохають позов задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали,
рахують його безпідставним.
Представник відповідача суду пояснила,
що квартира по АДРЕСА_1 придбана за
кредитні кошти. Кредитний договір
укладався між Державним фондом
сприяння молодіжному житловому
будівництву та ОСОБА_3, який самостійно
здійснював погашення кредиту. Зокрема
відповідачем погашено 52433,90 гривень, з
яких 8400 гривень внесено на рахунок
Фонду ОСОБА_5 Зазначає, що сам факт
укладення кредитного договору та
надання позичальнику кредиту в сумі
261196 гривень не породжує права
власності, оскільки на даний час кредит
не повернутий та відповідач не має
змоги розпоряджатись даним майном до
повного погашення кредиту.

Представник третьої особи в судовому
засіданні вказав, що з відповідачам
ОСОБА_3, який діяв в інтересах сім'ї та
Волинським регіональним управлінням
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному будівництву» укладено
кредитний договір, згідно якого сім'ї
ОСОБА_3 надано кредит на будівництво та
придбання житла. На даний час кредитні
кошти не повернуті, тому відповідач не
вправі розпоряджатись вказаною
квартирою, хоча право власності за ним
зареєстровано. Відповідач ОСОБА_3,
згідно угоди був зобов'язаний
повідомити Фонд про зміни у складі
сім'ї, однак цього не зробив.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідка, дослідивши письмові
докази по справі, приходить до
висновку, що позов підставний та
підлягає до задоволення.

Згідно ст. 3 СК України, сім'ю тобто
подружжя складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України,
майно набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 69 СК України, дружина та
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

За змістом ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Судом встановлено та підтверджується
копією свідоцтва про одруження, що шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано
19.04.1996 року в відділі реєстрації актів
громадянського стану Луцького
міськвиконкому, актовий запис № 215.

З рішення Ковельського міськрайонного
суду від 14.06.2013 року вбачається, що шлюб
між ОСОБА_3, та ОСОБА_1 розірвано.

Фактично предметом спору по даній
справі є квартира АДРЕСА_1, який на
праві приватної власності належить
відповідачу ОСОБА_3, що стверджується
витягом з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, виданою Реєстраційною
службою Ковельського міськрайонного
управління юстиції.

04 грудня 2006 року між Управлінням
житлового будівництва Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
будівництву» (Забудовником) та ОСОБА_3
(Інвестором) укладений договір № 03-122
про інвестування в будівництво
(реконструкцію) житла, предметом якого
є участь інвестора у фінансуванні
будівництва (реконструкції) житла з
метою отримання у власність квартири.
Об'єктом інвестування за даним
договором є будівництво квартири
АДРЕСА_1.

14 грудня 2006 року між Волинським
регіональним управлінням Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
будівництву», як Кредитором, було
укладено кредитний договір № 196, за
умовами якого Фонд, згідно з умовами
Положення про порядок надання
пільгових довготермінових кредитів
молодим сім'ям та молодим одиноким
громадянам на будівництво
(реконструкцію) і придбання житла»,
затвердженого Постановою КМУ від
29.05.2001 року за № 584, від імені Держави
надав Позичальнику ОСОБА_3 прямий
адресний (цільовий) кредит в сумі 242267
гривень. Пунктом 1.2 Договору визначено,
що кредит надається на будівництво
(реконструкцію) і придбання житла
загальною площею 83,2 кв.м., згідно з
проектом за адресою АДРЕСА_1 в м.
Ковелі.

В подальшому, на підставі укладеної
додаткової угоди до кредитної угоди
від 14.12.2006 року, внесено зміни до
основного договору в частині загальної
площі квартири, яка змінена на 89,70 кв.м.
та в частині суми кредиту, який змінено
на 261196 гривень.

Згідно витягу з Реєстру прав власності
на нерухоме майно, виданою
Реєстраційною службою Ковельського
міськрайонного управління юстиції
квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за
ОСОБА_3.

Договір іпотеки не укладався.

Частиною 3 ст. 61 СК України визначено, що
якщо одним із подружжя укладено
договір в інтересах сім'ї, то гроші,
інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Таким чином, майно, придбане подружжям
в кредит, а саме - квартира АДРЕСА_1 є
спільною власністю чоловіка та
дружини.

З довідки, виданої Волинським
регіональним управлінням Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
будівництву» вбачається, що за період з
14.06.2006 року по 14.06.2013 рік, тобто за
перебування сторін у шлюбі ОСОБА_3,
повернуто кредит в сумі 52433,90 гривень,
тобто кожним з подружжя внесено коштів
на погашення кредиту в сумі по 26216,95
гривень.

Суд критично оцінює показання свідка
ОСОБА_5 про те, що він надавав ОСОБА_3
кошти, які останній використовував для
першого внеску та для погашення
кредиту, оскільки дані кошти він
надавав сім'ї ОСОБА_3, а сам ОСОБА_5 не є
стороною кредитної угоди чи членом
сім'ї ОСОБА_3 на момент укладення угоди.

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України,
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 23, 24 постанови від 21.12.2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Таким чином, рівність прав кожного із
подружжя на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК
України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог і
заперечень.

Таким чином, в результаті придбання
квартири подружжям в кредит
зобов'язання несуть як чоловік так і
дружина, незалежно від того, з ким
укладено кредитний договір, оскільки
такий кредит надавався державою для
сім'ї.

За вимогами ст.368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що квартира придбана в
шлюбі, за кошти, які надавались сім'ї
ОСОБА_3 в кредит, кредит оформлений на
ОСОБА_3, який діяв в інтересах сім'ї.

Посилання представника відповідача на
те, що до повного погашення кредиту
відповідач не має права розпоряджатись
даною квартирою без згоди Фонду, тому
вона не може бути поділена між
сторонами, суд не приймає до уваги,
оскільки право володіння та
користування даним майном не
заборонено, а сам по собі поділ майна
подружжя не є розпорядженням таким
майном.

При цьому суд бере до уваги те, що
відповідачем ОСОБА_3 була здійснена
реєстрація права власності в порушення
вимог п.4.2.5 кредитного договору без
повідомлення Фонду про зміну у складі
сім'ї та заяви відповідача про те, що
останній відмовляється від укладення
договору іпотеки через відсутність
коштів для оплати послуг нотаріуса.

Таким чином, позивач має право на ?
частку спірної квартири, як на майно
набуте подружжям у шлюбі. Угоди про
поділ майна сторонами не досягнуто,
тому, виходячи з рівності часток при
поділі спільного сумісного майна
подружжя згідно ст. 70 СК України, за
позивачем ОСОБА_1 та за відповідачем
ОСОБА_3 слід визнати право власності за
кожним на ? частку даної квартири.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути судові витрати в сумі 1362 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215 ЦПК
України, ст. 368 ЦК України, на підставі
ст. ст. 3, 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Залишити у власності ОСОБА_3 ? частину
квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 1362 (одну тисячу
триста шістдесят дві) гривні.

Скасувати вжиті ухвалою Ковельського
міськрайонного суду від 08 травня 2014
року заходи забезпечення позову по
даній справі, звільнивши з-під арешту
належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий:Є. О. Агеєва