Справа № 343/348/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1168/2014
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І.М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М.,
Бойчука І.В.

секретаря Гавриляк Є.М.

з участю представника позивача ОСОБА_2,
представника третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Клим М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Територіальна
державна інспекція з питань праці в
Івано-Франківській області до
Долинського дитячого будинку «Теплий
дім» про визнання протиправним і
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою Долинського
дитячого будинку «Теплий дім» на
рішення Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 04
квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 04
квітня 2014 року задоволено частково
позов ОСОБА_4. Визнано протиправним та
скасовано наказ Долинського дитячого
будинку «Теплий дім» від 03.01.2014 року
№1-к «Про звільнення ОСОБА_4»; поновлено
ОСОБА_4 на посаді вихователя
Долинського дитячого будинку «Теплий
дім» з 07.01.2014 року; стягнуто з
Долинського дитячого будинку «Теплий
дім» на користь ОСОБА_4 10475,54 грн.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період з 07.01.2014 року по 03.04.2014
року, 1000 грн. заподіяної моральної
(немайнової) шкоди, 2000 грн. за надання
юридичної допомоги адвокатом згідно
квитанцій. В задоволенні вимоги про
визнання протиправним та скасування
наказу Долинського дитячого будинку
«Теплий дім» від 19.04.2012 року №18-к в
частині визначення строку та визнання
трудового договору укладеним на
невизначений строк відмовлено.
Стягнуто з Долинського дитячого
будинку «Теплий дім» в дохід держави
487,20 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду в
частині задоволених позовних вимог,
Долинський дитячий будинок «Теплий
дім» подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що висновок
суду першої інстанції про те, що
відповідач уклав з позивачем трудовий
договір на невизначений строк, а тому
припинення трудового договору з
позивачем у зв'язку із закінченням його
строку на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП
України є помилковим, не відповідає
фактичним обставинам справи та наявним
у справі доказам. Згідно заяви ОСОБА_4
від 18.04.2011 року та наказу №08-к від 18.04.2011
року позивачка була прийнята на роботу
на посаду вихователя за строковим
трудовим договором з 20.04.2011 року по
19.04.2012 року. Вказаний наказ нею не
оскаржувався. Відповідно до заяви
ОСОБА_4 від 19.04.2012 року та наказу №18-к
від 19.04.2012 року остання з 20.04.2012 року
працювала на умовах строкового
трудового договору на час соціальної
відпустки по догляду за дитиною до
трьох років основного працівника -
вихователя ОСОБА_5 Згідно ч. 2 ст. 39-1 КЗпП
України трудові договори, що були
переукладені один чи декілька разів,
вважаються такими, що укладені на
невизначений строк. Однак за винятком
випадків, передбачених частиною другою
статті 23 КЗпП України. Такий виняток
стосується ОСОБА_4

Крім того, апелянт зазначає, що
необґрунтованим є висновок суду, що
звільнення позивача проведено з
порушенням ч. 3 ст. 184 КЗпП України, у
зв'язку з чим ОСОБА_4 підлягає
поновленню на роботі та в силу ст. 235
КЗпП України їй підлягає виплата
середньої заробітної плати за весь час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, оскільки на день
звільнення ОСОБА_4 не надала
керівництву Долинського дитячого
будинку «Теплий дім» підтверджуючої
довідки лікувального закладу про свою
вагітність, а тому керівництву не було
відомо про вказаний факт. Заключення
районної ЛКК Долинської ЦРЛ про свою
вагітність позивачка представила
тільки 08.01.2014 року. Працевлаштувати
ОСОБА_4, як передбачено ст. 184 КЗпП
України, Долинський дитячий будинок
«Теплий дім» також не мав можливості,
оскільки на день її звільнення
вакантної посади вихователя не було, а
працевлаштувати працівників поза
штатним кошторисом бюджетної установи
суперечить закону. Щодо вакантних
посад соціального педагога та
інструктора з праці, то такі ОСОБА_4
обіймати не може, оскільки з диплома
позивачки про закінчення нею у 2013 році
вузу вбачається, що ОСОБА_4 отримала
повну вищу освіту за спеціальністю
«Дошкільна освіта» та здобула
кваліфікацію вихователя. Виходячи з
кваліфікаційних характеристик
професій (посад) педагогічних та
науково-педагогічних працівників
навчальних закладів, які затверджені
наказом Міністерства освіти та науки
№665 від 01.06.2013 року, соціальний педагог
повинен мати вищу освіту,
спеціальність «Спеціальна педагогіка»
«Соціальна робота», а інструктор з
праці повинен мати повну вищу освіту зі
спеціальністю «Технологічна освіта»
«Професійна освіта» (за профілем).
Таким чином, виходячи зі змісту ст. 184
КЗпП України у справі наявні лише
підстави для стягнення на користь
позивачки гарантованих виплат у
вигляді середньої заробітної плати за
три місяці з дня закінчення строкового
трудового договору та відсутні
підстави для скасування наказу від
03.01.2014 року №1-к «Про звільнення ОСОБА_4»
та поновлення позивачки на роботі на
посаді вихователя Долинського
дитячого будинку «Теплий дім».

З наведених підстав апелянт просить
рішення суду першої інстанції в
частині визнання протиправним та
скасування наказу про звільнення
ОСОБА_4, поновлення ОСОБА_4 на посаді
вихователя, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити. В
решті рішення залишити без змін.

Представник апелянта не з'явилась в
засідання апеляційного суду, про час та
день розгляду справи апелянт
повідомлений у встановленому законом
порядку. Надіслав суду клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
повноважного представника в судове
засідання.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК
України колегія суддів ухвалила про
розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги не
визнала, рішення суду першої інстанції
вважала законним і обґрунтованим.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача -
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Івано-Франківській
області вважала рішення суду першої
інстанції законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким
вимогам відповідає.

Судом першої інстанції установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
позивач ОСОБА_4 згідно наказу від 18.04.2011
року №08-к (а.с. 19) на підставі
направлення на працевлаштування,
виданого Долинським РЦЗ, була прийнята
на посаду вихователя Долинського
дитячого будинку «Теплий дім» за
строковим трудовим договором з 20.04.2011
року по 19.04.2012 року із заробітною платою
згідно з законодавством.

Згідно наказу від 19.04.2012 року №18-к (а.с.
33) з вихователем ОСОБА_4 продовжено
трудові відносини з 20.04.2012 року на час
соціальної відпустки для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку основного працівника - вихователя
ОСОБА_5 із заробітною платою згідно з
законодавством.

03.01.2014 року наказом №1-к вихователя
ОСОБА_4 звільнено з роботи з 06.01.2014 року
у зв'язку з закінченням строку
трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП
України (а.с. 4).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з того, що
припинення трудового договору з
позивачем ОСОБА_4 у зв'язку із
закінченням його строку, п. 2 ч. 1 ст. 36
КЗпП України, суперечить вимогам ст. 39-1
КЗпП України, оскільки трудовий
договір переукладався, а тому
вважається таким, що укладений на
невизначений строк, а також звільнення
проведено з порушенням ч. 3 ст. 184 КЗпП
України у зв'язку з чим ОСОБА_4 підлягає
поновленню на роботі та в силу ст. 235
КЗпП України підлягає виплата їй
середньої заробітної плати за весь час
вимушеного прогулу та відшкодуванню
моральна шкода.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

В силу дії ч. 2 ст. 23 КЗпП України
строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Судом першої інстанції установлено, що
працевлаштування позивача на посаду
вихователя Долинського дитячого
будинку «Теплий дім» за строковим
трудовим договором проведено
відповідачем без дотримання наведених
норм трудового законодавства, тобто за
відсутності підстав, передбачених для
укладення строкового трудового
договору.

Слід зазначити, що укладення контракту
(строкового трудового договору) у
випадку, не передбаченому законом, не
допускається, оскільки це знижує
рівень соціальної захищеності
працівників і суперечить вимогам
Конвенції Міжнародної організації
праці №158 про припинення трудових
відносин з ініціативи роботодавця 1982
року від 22 червня 1982 року,
ратифікованої Постановою Верховної
Ради України від 4 лютого 1994 року
№3933-ХІІ.

Пленум Верховного Суду України в
постанові «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 6 листопада
1992 року №9 зазначив, що укладення
трудового договору на визначений строк
при відсутності зазначених умов є
підставою для визнання його недійсним
у частині визначення строку. Тобто такі
договори вважатимуться укладеними на
невизначений строк від часу їх
укладення, попри те, чи їх надалі
переукладатимуть чи ні.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України якщо
після закінчення строку трудового
договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові
відносини фактично тривають і жодна із
сторін не вимагає їх припинення, дія
цього договору вважається продовженою
на невизначений строк. Трудові
договори, що були переукладені один чи
декілька разів, за винятком випадків,
передбачених частиною другою статті 23,
вважаються такими, що укладені на
невизначений строк.

Пункт 2 ст. 36 КЗпП України передбачає
можливість припинення трудового
договору у зв'язку з закінченням його
строку. На цій підставі може бути
припинений тільки строковий трудовий
договір, укладений як строковий
відповідно до закону. Якщо ж строковий
трудовий договір укладено всупереч
правилам ст. 23 КЗпП, то умова про строк є
незаконною. Трудовий договір у такому
разі вважається укладеним на
невизначений строк, і він не може бути
припинений у зв'язку з закінченням
строку.

З огляду на викладене суд першої
інстанції правильно дійшов висновку,
що позивач була прийнята на посаду
вихователя Долинського дитячого
будинку «Теплий дім» на невизначений
строк і її звільнення п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України є незаконним.

Наведеним спростовуються доводи
апелянта про те, що суд безпідставно
визнав, що на день звільнення позивачка
вже була постійним працівником
Долинського дитячого будинку «Теплий
дім».

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - частина шоста статті 179),
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням. Обов'язкове
працевлаштування зазначених жінок
здійснюється також у випадках їх
звільнення після закінчення
строкового трудового договору. На
період працевлаштування за ними
зберігається середня заробітна плата,
але не більше трьох місяців з дня
закінчення строкового трудового
договору.

Згідно довідки районної ЛКК Долинської
центральної районної лікарні №4/5 від
08.01.2014 року (а.с. 5) ОСОБА_4 на час
звільнення була вагітною.

З огляду на викладене, суд правильно
дійшов висновку про те, що при
звільненні ОСОБА_4 відповідачем
порушено вимоги ч. 3 ст. 184 КЗпП України,
а тому право позивача підлягає захисту
шляхом визнання протиправним та
скасування наказу Долинського
дитячого будинку «Теплий дім» від
03.01.2014 року №1-к «Про звільнення ОСОБА_4»
та поновлення ОСОБА_4 на роботі на
посаді вихователя Долинського
дитячого будинку «Теплий дім».

При цьому судом першої інстанції
правильно застосовано положення ч.ч. 1
та 2 ст. 235 КЗпП України, відповідно до
яких у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

При визначенні розміру середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
підлягаючого стягненню з відповідача в
користь позивача, суд першої інстанції
правильно виходив з тривалості
вимушеного прогулу в 60 робочих днів та
розміру середньоденної заробітної
плати позивача відповідно до довідки
відповідача за №35 від 02.04.2014 року, що
становить 10475,54 грн.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу відшкодувати моральну шкоду
працівнику у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 13 Постанови від 31
березня 1995 року №4 «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Оскільки в судовому засіданні знайшло
своє підтвердження порушення прав
ОСОБА_4 як працівника, а розмір
визначеної судом першої інстанції
моральної шкоди в сумі 1000 грн.
відповідає розміру спричиненої їй
моральної шкоди та вимогам розумності,
то рішення суду першої інстанції в
наведеній частині є законним та
обґрунтованим.

Доводи апелянта про те, що на день
звільнення ОСОБА_4 не надала
керівництву Долинського дитячого
будинку «Теплий дім» підтверджуючої
довідки лікувального закладу про свою
вагітність, а тому керівництву не було
відомо про вказаний факт, не
заслуговують на увагу, оскільки
наявність вагітності на день
звільнення працівниці за ініціативою
власника або уповноваженого ним органу
при відсутності ліквідації
підприємства, установи, організації
являється безумовною підставою для
поновлення звільненої особи на раніше
займаній посаді. Застосування ч. 3 ст. 184
КЗпП України не ставиться в залежність
від своєчасного повідомлення
працівницею власника або
уповноваженого ним органу про
вагітність та не впливає на
застосування гарантій, передбачених
Кодексом законів про працю України.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Отже, відповідно
до положень ст. 308 ЦПК України
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Долинського
дитячого будинку «Теплий дім»
відхилити.

Рішення Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 04
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Горейко М.Д.

Судді:
Вакарук В.М.

Бойчук І.В.