Придніпровський районний суд
Справа № 711/438/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

13 червня 2014 року
Придніпровський районний суд м.Черкаси
у складі:

головуючого-судді Михальченко Ю.В.

при секретарі Киба С.В., Сухомудренко
М.П. , Гордієнко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-особа Орган
опіки та піклування Черкаської міської
ради про визначення годин зустрічі з
дитиною та зустрічної позовної заяви
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-особа Орган опіки та
піклування Черкаської міської ради про
визначення годин зустрічі з дитиною,
суд -

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2014 року позивачка
звернулася до суду з позовною заявою до
ОСОБА_2, 3-особа Орган опіки та
піклування Черкаської міської ради про
визначення годин зустрічі з дитиною. В
обґрунтування позову зазначила, що з
відповідачем по справі, ОСОБА_2, вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
08.08.1992 року по 27.05.2013 року.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 27.05.2013 року шлюб між
нею і відповідачем було розірвано.

В шлюбі у них народилось двою дітей -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є
повнолітнім, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу з відповідачем,
діти залишились проживати з нею.
Старший син навчається у вищому
навчальному закладі, молодший син
ОСОБА_4 - є учнемЗ-го класу Черкаської СШ
№17. Оскільки відповідач ухиляється від
обов'язку утримувати дитину, вона
вимушена була звернутись до суду з
позовною заявою про стягнення
аліментів. На даний час справа
знаходиться в провадженні
Придніпровського районного суду м.
Черкаси. Після подачі нею до суду
позову про стягнення аліментів, ОСОБА_2
почав здійснювати психологічний тиск
на неї і дитину, мотивуючи тим, що він
бажає спілкуватись з сином, вимагав
щонеділі забирати сина на вихідні до
себе. З цим ні вона, ні дитина не
погоджуються, оскільки відповідач
проживає в будинку АДРЕСА_1 де в
минулому, до розірвання шлюбу, мешкала
їх сім'я. Разом з ним проживає його
співмешканка та її дитина.

Оскільки відповідач не дав можливості
забрати з будинку речі, його «нова
сім'я» користується їх меблями,
побутовою технікою і навіть дитячими
речами.

Крім того, відповідач має
неврівноважений характер: в
присутності дитини неодноразово
вчиняв конфлікти, погрожував їй
фізичною розправою, тим, що забере у неї
сина. Хуліганські дії ОСОБА_2 його
неадекватна поведінка, змушували її
викликати міліцію та звертатись із
заявами в правоохоронні органи.

Все це дуже травмує дитину, негативно
впливає на його здоров'я.

ЇЇ спроби мирним шляхом врегулювати з
відповідачем питання щодо визначення
годин та місця його зустрічі з сином, не
мали позитивного результату, тому вона
вимушена звернутись до суду з позовом.
Всі викладені обставини змушують її
діяти з урахуванням інтересів
малолітнього сина, тому вважає за
доцільне просити суд визначити години
зустрічі батька, ОСОБА_2, з сином ОСОБА_4
кожну першу та третю суботу місяця з 11
до 18 години, а також два тижні в літній
період для оздоровлення дитини.

Ухвалою суду від 04.04.2014 р. обєднано в
одне провадження з первісним позовом
зустрічна позовна ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
3-особа Орган опіки та піклування
Черкаської міської ради про визначення
годин зустрічей з дитиною. В
обґрунтовані позову зазначив, що
названий позов не визнає в повному
обсязі. В позові зроблені посилання на
норму CK України - ст. 159 CK, якою існуючи
між ними правовідносини не
регулюються.

Названа норма викладена так : якщо той
із батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема якщо
він ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, другий із
батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення цих перешкод.

Тобто з таким позовом може звернутися
виключно він, оскільки за спільною
домовленістю їх син ОСОБА_4 проживає з
матір'ю. Права ОСОБА_1 не порушені, тому
не підлягають захисту в сенсі ст. ст. З,
15, 16 ЦК України. В той же час, враховуючи,
що протягом тривалого часу , а саме з
вересня 2013 року він не може нормально
спілкуватися з дитиною через
перешкоди, які чинить ОСОБА_1, він
змушений звернутися до суду і просити
визначити час зустрічей і спілкування
з сином.

В органи опіки та піклування він
звертався неодноразово. Його заява від
26 листопада 2013 року тривалий час не
знаходила розгляду через ухилення
ОСОБА_1 від явки на засідання комісії. 25
грудня 2013 року комісія з питань захисту
прав дитини прийняла рішення № 386, яким
визначила для нього час спілкування з
дитиною : перша і третя субота місяця з
11 до 20 години, два тижня влітку під час
відпустки батька без присутності
матері, з урахуванням обставин, які
можуть виникнути.

Незважаючи на те, що він не погодився з
таким рішенням комісії, він не міг його
оскаржити через те, що рішення № 386 від
25.12.2013 року не було затверджене
виконавчим комітетом міської Ради.
Після його звернення до заступника
голови виконавчого комітету
Черкаського міськради, він, 09.01.2014 року,
повторно звернувся до комісії з
проханням надати йомуі можливість
бачити дитину та брати участь в
вихованні сина.

15 січня 2014 року розгляд його заяви
припинено у зв'язку із зверненням
ОСОБА_1 до суду. Аналогічну відповідь
він отримав 23.01.2014 року № 319/30-02-48.

Таким чином, конфлікт, який існує між
ним та ОСОБА_1 щодо можливості брати
участь у вихованні власної дитини
органом місцевого самоврядування не
вирішений.

Це порушує його права, як батька, і він
вимушений звертатися до суду за
захистом порушеного права.

За законом він має право на
безперешкодне спілкування з власною
дитиною. Через напружені стосунки з
колишньою дружиною, він протягом
тривалого часу позбавлений можливості
спілкуватися з сином у вихідні дні,
відвідувати з дитиною дитячі заклади,
забирати сина до свого батька на
вихідні дні або на час канікул. Його
спілкування з дитиною залежить
виключно від волі та бажання ОСОБА_1
Після зміни ОСОБА_1 місця проживання,
він тривалий час не знав, де мешкає його
дитина, оскільки ОСОБА_1 приховувала цю
інформацію. Всі питання щодо вихованні
і навчання дитини ОСОБА_1. вирішує
одноособово, не ставлячи його, як
батька, до відома. На дитину
здійснюється психологічний тиск,
дитині втлумачується, що « батько не
такий, як раніше», що він ставиться до
нього інакше, тощо.

Те, що з боку відповідачки такі
перешкоди створюються, доводиться перш
за все її позовом до нього, де ОСОБА_1
зазначає, що не погоджується надавати
йому можливість спілкуватися з дитиною
по вихідних днях, а також доведеними
фактами ігнорування засідань комісії з
прав захисту дитини. Він намагався
вирішити це питання в добровільному
порядку. Проте, ОСОБА_1, не заперечуючи
його права на спілкування з дитиною, не
бажає його зустрічей з сином, уникає
будь - яких розмов з цього приводу,
ігнорує засідання комісії з прав дітей.
Таке положення негативно впливає на
виховання дитини, його свідомість. Він
змушений ставити питання про
визначення порядку спілкування з
неповнолітнім сином наступним чином:

субота, від 10 години до 21 години
зазначивши, що в означений час ОСОБА_2
має право перебувати з дитиною за
межами місця проживання дитини, межами
навчального закладу та без присутності
інших осіб.

Встановити, що під час літніх канікул
протягом червня - серпня місяців ОСОБА_2
має право забрати сина на два тижні за
межі міста Черкаси та виїхати з ним для
відпочинку і оздоровлення в інший
регіон держави або за кордон. ( за
попередньою домовленістю.)

Під час літніх канікул протягом червня
- серпня місяців ОСОБА_2 має право
забрати сина на місяць ( за
домовленістю сторін) для проживання в
своїй сім'ї та в сім'ї свого батька.

Під час зимових канікул в січні місяці.
ОСОБА_2 має право забрати сина на п'ять
днів для проживання в своїй сім'ї та в
сім'ї своїх батьків або для виїзду за
межі міста Черкаси та виїхати з ним для
відпочинку і оздоровлення в інший
регіон держави або за кордон (за
попередньою домовленістю )

Встановити, що ОСОБА_2 має право
спілкуватися з сином в будні дні в
умовах навчальних закладів та за
іншими місцями перебування дитини,
спілкуватися з нею в день народження
дитини, в день її іменин, під час
канікул, під час релігійних та
державних свят.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у
зустрічах ОСОБА_2 та неповнолітнього
ОСОБА_4.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали,
зустрічні позовні вимоги не визнали.

Відповідач та його представник
підтримали зустрічну позовну заяву,
первісний позов не визнали.

Представник 3-особи: Органу опіки та
піклування Черкаської міської ради,
пояснила, що 12.05.2014 року орган опіки та
піклування Черкаської міської ради
визначив ОСОБА_2 спосіб участі у
вихованні та спілкуванні з малолітнім
ОСОБА_4 наступним чином: перша та третя
неділя місяця з 09 до 18 години ; друга та
четверта субота місяця з 09 до 20 години;
два тижні влітку для оздоровлення
дитини під час відпустки батька; п'ять
днів під час зимових канікул, без
присутності матері дитини та х
урахуванням обставин, які можуть
виникнути. Під час судового засідання
підтримала даний висновок та вважає
його таким, що буде відповідати
інтересах дитини.

Суд вислухавши сторін, допитавши
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
ОСОБА_10 розглянувши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення первісного та зустрічного
позову з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
сторони з 08.08.1992 року по 27.05.2013 рік
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від сумісного життя мають двох дітей:
повнолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про
народження дитини.

Після припинення шлюбних відносин
сторони почали проживати окремо, а з
вересня 2013 року ОСОБА_1 разом з
неповнолітнім сином ОСОБА_4 переїхали
та почала проживати за адресою: АДРЕСА_2
а батько, ОСОБА_2, залишився проживати
за адресою: АДРЕСА_1 Дитина
зареєстрована та проживає з матір'ю.

Після припинення подружніх відносин
між сторонами склались неприязні
відносини з приводу поділу спільного
майна подружжя, внаслідок цього
виникали неодноразові сварки та
скандали. Також сторони не дійшли
згоди, щодо участі у вихованні та
спілкуванні з неповнолітнім сином
батьком ОСОБА_2

26.11.2013 року ОСОБА_2 звернувся до органу
опіки та піклування з заявою про
визначення йому способу участі у
вихованні дитини ОСОБА_4

25.12.2013 року рішенням комісії з питань
захисту прав дитини Черкаської міської
ради було визначено спосіб участі
батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_4,
але дане рішення не було затверджено.

08.01.2014 року ОСОБА_2 повторно звернувся
до органу опіки та піклування з заявою
про визначення йому способу участі у
вихованні дитини ОСОБА_4 Дана заява,
15.01.2014 року залишилась без розгляду, в
зв'язку з подачею ОСОБА_1 даного позову
до суду.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 є учнем Черкаської
спеціалізованої школи №17.

Відповідно до характеристики
Черкаської спеціалізованої школи № 17
на малолітнього ОСОБА_4, останнім часом
учень став знервованим, напруженим,
роздратованим через конфліктність
батька, який придирається до сина,
матері, вчительки. Батько інколи
приходить до школи, веде себе
нестримано, смикає ОСОБА_4, вчиняє
конфлікти з матір'ю перед учнями класу,
що негативно впливає на психоемоційний
стан дитини. На зауваження та поради
класного керівника не реагує. ОСОБА_4
боїться виходити з класу.

Відповідно до Висновку № 23 від 15.04.2014
психологічного дослідження,
складеного юридичним психологом вищої
категорії ОСОБА_11, на даний час
відсутній не тільки емоційний контакт
і прихильність між сином та батьком, а
має місце наявність емоційної напруги
та психотравматичних переживань з боку
дитини. Тісне спілкування ОСОБА_4 з
батьком ОСОБА_2, буде вести до
підвищення тривожності, розвитку
невпевненості, зниження самооцінки,
скутості і подальшої невротизації
дитини.

Спеціалістами служби у справах дітей в
присутності матері ОСОБА_1 та старшого
брата ОСОБА_3 проведена бесіда з
малолітнім ОСОБА_4 щодо з'ясування його
думки про вирішення спору між батьками
щодо його виховання та спілкування з
батьком ОСОБА_2 Малолітній ОСОБА_4
повідомив, що не має великого бажання
спілкуватися з батьком, оскільки при
зустрічах з батьком виникають
конфлікти, хоче проживати лише з
матір'ю. Дану обставину підтвердила в
судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка
проводила бесіду з дитиною та надала
доповідну записку від 07.05.2014 року,
відповідно до якої рекомендувала
батькові звернутись до спеціалістів,
які можуть допомогти зблизити батька
та сина та необхідністю, щоб дитина
сама виявила бажання спілкуватись з
батьком.

Відповідно до висновку органу опіки та
піклування від 12.05.2014 року №175/30-02-48,
було вирішено за доцільне визначити
батькові, ОСОБА_2, спосіб участі у
вихованні та спілкуванні з малолітнім
ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2:
перша та третя неділя місяця з 09-00 до
18-00; друга та четверта субота місяця з
09-00 до 20-00; два тижні влітку для
оздоровлення дитини під час відпустки
батька; п'ять днів під час зимових
канікул, без присутності матері дитини
та з урахуванням обставин, які можуть
виникнути.

При вирішенні даної справи суд вважає,
що форми й методи виховання дитини не
повинні суперечити Конституції
України (стаття 52), Конвенції про права
дитини від 2 листопада 1989 року (статті 8,
9, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав
дитини, Закону України «Про охорону
дитинства» від 26.04.2001 року.

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, як принципове положення
визначила, що дитина повинна зростати в
умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права
дитини в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини, батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування.

За нормами статті 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

На підставі ст.153 СК України мати та
батько мають право на безперешкодне
спілкування з дитиною, крім випадків,
коли таке право обмежене законом.

Статтею 15 Закону України «Про охорону
дитинства» передбачено право дитини як
на проживання, так і на спілкування з
батьками: дитина, яка проживає окремо
від батьків або від одного з них, має
право на підтримання з ними регулярних
особистих стосунків й прямих
контактів. Батьки, які проживають
окремо від дитини, зобов'язані брати
участь в її вихованні й мають право
спілкування з дитиною, якщо судом
визнано, що таке спілкування не
перешкоджає нормальному вихованню
дитини.

В силу частини 1 та 2 статті 155 СК
України, здійснення батьками своїх
прав та виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Згідно ст.157 СК України, питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

На підставі статті 159 частини 2 цього
Кодексу суд визначає способи участі
одного з батьків у вихованні дитини
(періодичні чи систематичні побачення,
можливість спільного відпочинку,
відвідування дитиною місця його
проживання тощо), місце та час їхнього
спілкування. В окремих випадках, якщо
це викликано інтересами дитини, суд
може обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини
береться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Отже, ураховуючи положення наведених
норм закону, при вирішенні будь-яких
питань щодо дітей суд повинен
керуватися максимальним забезпеченням
інтересів дітей.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 з вересня 2013 року мешкає окремо
від сина ОСОБА_4 Використовує право на
виховання, спілкування і зустрічі в
обмеженому вигляді,- шляхом зустрічей
та спілкуванні з ним під час перерв в
дошкільному закладі, дзвінків по
телефону, останнє спілкування
відбулось в січні 2014 року.

Суд приходить до висновку про те, що
встановлюючи порядок зустрічей, вони
повинні мати позитивний педагогічний
характер, бути достатньо різнобічними,
мати виховний вплив. Перебіг таких
зустрічей повинен проходити у
спокійній обстановці, а дитина не
повинна перебувати під впливом емоцій
одразу батька і матері, оскільки
відносини яких досить напружені, вони
негативно ставляться один до одного.
Так-як дитина може одночасно потрапити
під вплив емоцій обох батьків і такий
порядок зустрічей негативно
відобразиться на дитині, необхідно щоб
зустрічі батька з дитиною проходили
окремо від матері. Вирішуючи питання
про місце зустрічей батька з дитиною
необхідно зауважити , що таке
спілкування не може носити формальний
характер, воно повинно приносити
користь дитині, буди джерелом його
повноцінного розвитку та виховання, що
неможливо забезпечити проведенням
зустрічей в одному місці, з огляду на це
ОСОБА_2 має право забирати дитину до
місця свого постійно проживання.

Із змісту інформації про сім'ю ОСОБА_1
наданої Черкаським міським центром
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді №203 від 13.02.2014 року,в результаті
проведеної роботи визначено, що ОСОБА_4
має достатній рівень розвитку
психічних процесів: уваги, уяви,
мислення. Нервовий-психічний розвиток
відповідає віковим нормам. ОСОБА_4 має
високий рівень розвитку, адекватну
самооцінку, активний, легко вступає і
підтримує міжособистісні контакти.
ОСОБА_4 в однаковій мірі прихильний, як
до батька так і до матері. В зв'язку з
цим, на думку суду, відсутня потреба у
присутності при початкових зустрічах з
дитиною її матері-ОСОБА_1., так як
адаптації і налагодження контакту з
батьком, дитина не потребує.

Враховуючи що ОСОБА_2 має право і
виявляє бажання приймати участь у
вихованні, спілкуванні з дитиною, його
право може бути реалізовано шляхом
зустрічей з дитиною. Таким чином суд
під час розгляду справи, з метою
повноти об'єктивності та всебічності
розгляду справи встановив, що батько
дитини матеріально забезпечений, має
постійну роботу і стабільний
заробіток, ставлення батька до дитини
турботливе, шкідливих звичок не має,
фактів зловживання алкогольними
напоями і наркотичними засобами не
встановлено. Батьки між собою
порозуміння не знайшли, конфлікт щодо
визначення способу участі батька у
вихованні сина між ними не розв'язаний.

Суд ставиться критично до показів
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10
які пояснили, що після зустрічей ОСОБА_2
з сином ОСОБА_4, останній не бажає
спілкуватись з батьком, оскільки в
судовому засіданні встановлено, що
останній раз батько з сином
спілкувались в січні 2014 року, а тому
свідки не можуть стверджувати про
негативний вплив батька при
спілкуванні та вихованні сина.

При визначення годин зустрічей з
дитиною, суд вивчив розклад дня дитини
і режим її життєдіяльності, суд
частково задовольняє позовні вимоги і
визначає час зустрічей з 11 годин до 18
годин кожну першу та третю неділю
місяця, та кожну другу суботу місяця,
оскільки на думку суду більш ранішній
час початку зустрічей не дасть дитині
спокійно відпочити після навчального
тижня, а час закінчення зустрічі,
визначений судом з врахуванням
можливості дитини підготуватись до
школи. В канікулярний час, дитина не
буде задіяна у навчально-виховному
процесі. Цей період відноситься до
літніх місяців року та періоду зимових
канікул, тому суд вважає що підлягає до
задоволення вимога ОСОБА_2 щодо його
права на відпочинок разом з сином
протягом 15 календарних літніх днів для
організації оздоровлення та
відпочинку дитини в період відпустки
батька; під час зимових канікул щороку
сумарно 5 календарних днів. Суд вважає,
що також підлягає до задоволення
вимога ОСОБА_2 щодо визначення днів
зустрічі з дитиною у святкові дні та
день народження, а саме необхідно
встановити, що у святкові дні та день
народження дитини за спільною згодою
обох батьків визначити побачення з 14
години до 17 години.

На підставі вищевикладеного суд
вважає, що встановлення днів та годин
зустрічей ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4
повністю відповідатиме як інтересам
батька, так і інтересам дитини, їх праву
бачитися та спілкуватися.

Оскільки первісний позов та зустрічний
позов задоволені частково, то у
відповідності до ст.88 ЦПК України, суд
вважає, що сторони не відшкодовують
один одному понесені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
Конституції України (стаття 52),
Конвенцією про права дитини від 2
листопада 1989 року (статті 8, 9, 12, 16, 19, 28, 31,
32, 34, 36, 37), Декларацією прав дитини,
Закону України «Про охорону дитинства»
від 26.04.2001 року, ст.ст. 141,153,155,157,158,159 СК
України, ст.10, 60, 209, 214, 215 ЦПК України,
суд, -

ВИРИШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-особа
Орган опіки та піклування Черкаської
міської ради про визначення годин
зустрічі з дитиною та зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-особа
Орган опіки та піклування Черкаської
міської ради про визначення годин
зустрічі з дитиною - задовольнити
частково.

Визначити ОСОБА_2 спосіб його участі у
вихованні та спілкуванні з сином
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2:

- години зустрічі з сином кожну першу та
третю неділю місяця з 11 до 18 години за
постійним місцем проживання ОСОБА_2 без
присутності матері ОСОБА_1 або за
місцем визначеним обома батьками,

- години зустрічі з сином кожну другу
суботу місяця з 11 до 18 години за
постійним місцем проживання ОСОБА_2 без
присутності матері ОСОБА_1 або за
місцем визначеним обома батьками,

- під час літніх канікул щороку сумарно
15 календарних днів для організації
оздоровлення та відпочинку дитини в
період відпустки батька;

- під час зимових канікул щороку
сумарно 5 календарних днів для
організації оздоровлення та
відпочинку дитини

- святкові дні та день народження
дитини за спільною згодою обох батьків
з 14 години до 17 години;

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подачі в
10-денний строк апеляційній скарги з дня
проголошення рішення, а якщо особа яка
оскаржує рішення не була присутня у
судовому засіданні під час оголошення
судового рішення, протягом десяті днів
з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України
повний текс рішення виготовлено 17
червня 2014 року.

Головуючий Ю. В. Михальченко