Справа № 0424/1894/2012
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 р.

Марганецький міський суд
Дніпропетровської області у складі

головуючого: судді Янжули О.С.

при секретарі: Гащук І.І.

з участю представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача Касьян Л.Л.,
Тер-Товмасян Ю.Г.

представника третьої особи Шандаліна
В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Марганець цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до
публічного акціонерного товариства
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат», третя особа Первинна
профспілкова організація Незалежної
профспілки гірників України при Фонді
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець про
визнання наказу про звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
виплати заробітної плати за час
вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат»,
третя особа Первинна профспілкова
організація Незалежної профспілки
гірників України при Фонді соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець про
визнання наказу про звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
виплати заробітної плати за час
вимушеного прогулу, посилаючись на те,
що з 2008 року він працював поверхневим
доставщиком крепіжних матеріалів в
шахту 3 розряду шахти №3/5 ПАТ
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат».

Наказом №261/к від 21 травня 2012 року його
було звільнено з підприємства на
підставі п.2 ст. 40 КЗпП України в зв'язку
з невідповідністю виконуваній роботі
за станом здоров'я.

Вважає звільнення незаконним в зв'язку
з наступним.

Наказ №261/к виносився на підставі
довідки ВКК №158 від 26 квітня 2012 року, в
якій зазначено, що він за станом
здоров'я може працювати лише на
поверхні, без спуску у шахту.

21 травня 2012 року адміністрація
підприємства викликала його на
засідання комісії, де йому було
запропоновано наявні на підприємстві
вакансії, але ці пропозиції були більше
схожі на знущання, оскільки йому
пропонували роботу під землею (при
наявній у нього довідки про обмеження
тяжкої праці).

Серед наявних вакансій також була
посада начальника депо, яку він
погодився обійняти оскільки має дві
вищих освіти, але йому повідомили, що
для цього не підходить його
кваліфікація.

Після того, як він розписався у
запропонованому переліку вакансій,
йому відразу було вручено вже
заздалегідь підготовлений наказ №261/к
від 21.05.2012 року про звільнення, в зв'язку
з чим, крім дати, він поставив у наказі
час ознайомлення з ним.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

У випадках, передбачених
законодавством про працю, виборний
орган первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник,
розглядає у п'ятнадцятиденний строк
обґрунтоване письмове подання
власника або уповноваженого ним органу
про розірвання трудового договору з
працівником.

Подання власника або уповноваженого
ним органу має розглядатися у
присутності працівника, на якого воно
внесено. Розгляд подання у разі
відсутності працівника допускається
лише за його письмовою заявою. За
бажанням працівника від його імені
може виступати інша особа, у тому числі
адвокат. Якщо працівник або його
представник не з'явився на засідання,
розгляд заяви відкладається до
наступного засідання у межах строку,
визначеного частиною другою цієї
статті. У разі повторної неявки
працівника (його представника) без
поважних причин подання може
розглядатися за його відсутності.

Подання профспілковому комітету -
первинній профспілковій організації
незалежної профспілки гірників
України при фонді соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань в м.
Марганці, в якому він перебуває з січня
2012 року, роботодавець подання про його
звільнення з посади не направляв, на
засідання профспілкового комітету
його ніхто не запрошував, його
міркування з приводу звільнення, а
також його пояснення ніхто не слухав.

З огляду на вищенаведене вважає, що
звільнення його з роботи було
проведено всупереч встановленому
законом порядку, пропозиція вакантних
місць та наказ про звільнення були
оформлені одночасно, подання
профспілковому органу відповідачем не
направлялося. Крім цього йому були
запропоновані не всі наявні на
підприємстві вакансії.

Просить суд визнати незаконним
наказ №261/к від 22.05.2012 року, поновити
його на роботі, стягнути з ПАТ
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат» на його користь середній
заробіток за вимушений прогул.

В судовому засіданні позивач та його
представники позов підтримали в
повному обсязі, просили суд його
задовольнити.

Представники відповідача позов не
визнали та суду пояснили, що згідно
висновку МСЕК ОСОБА_6 встановлено
обмеження стосовно виконуваної роботи
йому було запропоновано всі вакантні
посади та звільнено з роботи.
Перенавчанням травмованого працівника
займається Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві, посилання позивача на те,
що підприємством не отримана згода у
профспілкового органу безпідставні,
оскільки дана профспілка не
легалізована та не діє на ПАТ
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат», просили в задоволенні
позову відмовити.

Представник третьої особи у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив суд позов
задовольнити, пояснивши, що згоди на
звільнення позивача Первинна
профспілкова організація Незалежної
профспілки гірників України при Фонді
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець не
надавала.

Суд вислухавши сторін, вивчивши
матеріали справи, вважає за необхідне
позов задовольнити, виходячи з
наступного:

Судом встановлено, що з 2008 року позивач
працював поверхневим доставщиком
крепіжних матеріалів в шахту 3 розряду
шахти №3/5 ПАТ «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат».

Наказом №261/к від 21 травня 2012 року
позивача було звільнено з підприємства
на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України в
зв'язку з невідповідністю виконуваній
роботі за станом здоров'я.

Наказ №261/к виносився на підставі
довідки ВКК №158 від 26 квітня 2012 року, в
якій зазначено, що позивач за станом
здоров'я може працювати лише на
поверхні, без спуску у шахту.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, може бути
розірваний власником або
уповноваженим ним органом у випадку
виявленої невідповідності працівника
займаній посаді або виконуваній роботі
внаслідок недостатньої кваліфікації
або стану здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи. Частиною 2
даної статті передбачено, що
звільнення з зазначеної підстави
допускається лише за відсутності
можливості перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч. 1 ст. 170 КЗпП України
працівників, які потребують за станом
здоров'я надання легшої роботи,
власник або уповноважений ним орган
повинен перевести, за їх згодою, на таку
роботу у відповідності з медичним
висновком тимчасово або без обмеження
строку.

Частина 5 ст. 6 Закону України «Про
охорону праці» від 14.10.1992 року, з
відповідними змінами та доповненнями,
встановлює, що працівника, який за
станом здоров'я відповідно до
медичного висновку потребує надання
легшої роботи, роботодавець повинен
перевести за згодою працівника на таку
роботу на термін, зазначений у
медичному висновку, і у разі потреби
встановити скорочений робочий день та
організувати проведення навчання
працівника з набуття іншої професії
відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Згідно із ч. З ст. 252 КЗпП України
звільнення членів виборної
профспілкового органу підприємства,
установи, організації (у тому чис;
структурних підрозділів), його
керівників, профспілкового
представника (те де не обирається
виборний орган професійної спілки),
крім випад: додержання загального
порядку, допускається за наявності
попередньої згод виборного органу,
членами якого вони є, а також вищого
виборного органу ціе професійної
спілки (об'єднання професійних спілок).

Як встановлено в судовому
засіданні ОСОБА_6 є членом Первинної
профспілкової організації Незалежної
профспілки гірників України при Фонді
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець.

Судом встановлено, що відповідачем при
звільненні позивача було порушено
вимоги ст. 43 КЗпП України щодо
отримання згоди профспілкової
організації, членом якої є позивач на
його звільнення з роботи з підстав,
зазначених у наказі про звільнення,
відповідач виходив із того, що первинна
профспілкова організація, членом якої
є ОСОБА_6, не була легалізована в
установленому законом порядку, а
членом діючих в ПАТ «Марганецький ГЗК»
профспілок на час звільнення, позивач
не був.

На думку суду такі висновки не
ґрунтуються на законі та суперечать
фактичним обставинам.

Стаття 16 Закону України «Про
професійні спілки їх права та гарантії
діяльності» передбачає легалізацію
профспілок і їх об'єднань. Рішенням
Конституційного Суду України від 18
жовтня 2000 року №11-рп/2000 положення
ст. 16 Закону в частині встановлення
таких умов легалізації профспілок, які
фактично пов'язують початок діяльності
створеної з метою забезпечення і
захисту інтересів працівників
організації як профспілки з моментом
її реєстрації у відповідних органах, що
рівнозначно вимозі про попередній
дозвіл на утворення профспілки,
визнано таким, що не відповідають
частині третій статті 36 Конституції
України.

На виконання зазначеного Рішення
Конституційного Суду України ст. 16
Закону було викладено в новій редакції,
згідно з якою профспілки, їх об'єднання
легалізуються шляхом повідомлення на
відповідність заявленому статусу
залежно від рівня виборної
організації, відповідно Головним
управлінням юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласними, Київським
та Севастопольським міськими,
районними, районними у містах, міськими
(міст обласного значення) управліннями
юстиції. При цьому легалізуючий орган
не може відмовити в легалізації
профспілки, а лише може запропонувати
профспілці надати додаткову
документацію, необхідну для
підтвердження статусу. Профспілка
набуває права юридичної особи з
моменту затвердження статуту. Статусу
юридичної особи набувають також
організації профспілки, які діють на
підставі її статуту. Статус
організацій всеукраїнської профспілки
чи профспілки іншого статусу
визначається статутом цієї профспілки.
Про належність до певної профспілки
організації, які діють на підставі
статуту цієї профспілки, надсилають
легалізуючому органу за місцем свого
знаходження повідомлення із
посиланням на свідоцтво про
легалізацію профспілки, на підставі
якого вони включаються до реєстру
об'єднань громадян. Первинні
профспілкові організації також
письмово повідомляють про це
роботодавця.

Таким чином, закон пов'язує початок
діяльності профспілки з моменту
затвердження статуту профспілки та
набуття нею прав юридичної особи, а
статус організації профспілки є
похідним від статусу спілки, за
статутом якої вони діють.

Правові висновки з аналогічного
питання визначені у постанові
Верховного Суду України, а саме в
постанові від 21 березня 2012 року, (справа
6-4цс12).

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Із матеріалів справи вбачається, що
створення та державна реєстрація
Первинної профспілкової організації
Незалежної профспілки гірників
України при Фонді соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію первинної
профспілкової організації №359 від 25
січня 2011 року (а.с.26), свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
№747276 від 28.02.2011 року (а.с.27),
повідомленням Марганецького міського
управління юстиції в
Дніпропетровській області (а.с.28).

Про створення Первинної профспілкової
організації Незалежної профспілки
гірників України при Фонді соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець
листом від 17 березня 2011 року було
повідомлено голову правління ПАТ
«Марганецький ГЗК». (а. с. 23).

Крім того, ОСОБА_6 подав заяву до
підприємства, відповідно до якої
повідомив підприємство, що є членом
Первинної профспілкової організації
Незалежної профспілки гірників
України при Фонді соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець та
просив утримувати з його заробітної
плати 1% членського внеску, що й було
зроблено відповідачем (а.с.24).

Таким чином, надіслання на адресу
керівника ПАТ «Марганецький ГЗК»
повідомлення про створення Первинної
профспілкової організації Незалежної
профспілки гірників України при Фонді
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець є
моментом легалізації цієї профспілки.

З урахуванням наведеного, висновки
представника відповідача про
відсутність відомостей про те, що така
первинна організація легалізована в
установленому законом порядку є
безпідставними.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

У той же час, у матеріалах справи
відсутні будь-які докази надання
попередньої згоди профспілкової
організації, членом якої є позивач на
звільнення його за п. 2 ст. 40 КЗпП
України.

На запит суду, щодо дачі згоди чи
відмови в дачі згоди на звільнення з
посади поверхневого доставщика
крепіжних матеріалів в шахту третього
розряду шахти 3/5 ОСОБА_6 на підставі п.2
ст.40 КЗпП України у зв'язку з з
невідповідністю виконуваній роботі за
станом здоров'я, Первинна профспілкова
організація Незалежної профспілки
гірників України при Фонді соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець
надала протокол №11 від 11.02.2014 року,
відповідно до якого вона не дає згоди
на звільнення члена профспілки ОСОБА_6
на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 43 Конституції
України кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується. Громадянам
гарантується захист від незаконного
звільнення.

Посилання представника відповідача
стосовно того, що згода профкому не
була потрібна є необгрунтованою,
оскільки законом передбачена певна
процедура отримання згоди профкому.

Приймаючи до уваги наведене, суд вбачає
формальний підхід ПАТ «Марганецький
ГЗК» до працевлаштування травмованого
під час виконання трудових обов'язків
працівника, про що, зокрема, свідчить:
список вакансій, які надавались
позивачу на підприємстві, але жодна із
запропонованих професій йому не
підходила за станом здоров'я чи із-за
відсутності освіти, не отримання згоди
профспілки на звільнення.

Такими діями відповідача порушено
право ОСОБА_6 на працю.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.32 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 зі
змінами та доповненнями при
присудженні оплати за час вимушеного
прогулу зараховується заробіток за
місцем нової роботи (одержана допомога
по тимчасовій непрацездатності,
вихідна допомога, середній заробіток
на період працевлаштування, допомога
по безробіттю), який працівник мав в цей
час.

За таких обставин при стягненні з
відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу слід зарахувати
виплачену за цей же період допомогу по
безробіттю.

Відповідно до довідки наданої
відповідачем середньомісячний
заробіток складає 1919 гривень 62 копійки,
середньоденний - 87 гривень 25 копійок.

В зв'язку з незаконним звільненням на
користь позивача суд вважає необхідним
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 23 травня 2012 року
по 31 травня 2012 року за 7 робочих днів
(7*87,25грн.=610,75грн.), з 01 червня 2012 року по 01
червня 2014 року за 24 місяці (24*1919,62
грн.=46070,88 грн.) та з 01 червня 2014 року по 02
червня 2014 року за 1 робочий день (1*87,25=87,25
грн.), всього 610,75 +46070,88+87,25 =46768,88 грн.

Ч.4 ст.235 КЗпП України передбачено, що
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Згідно ст..367 ЦПК України рішення
підлягає негайному виконанню у межах
суми платежу за один місяць та
поновлення на роботі.

Судові витрати, згідно ст.. 88 ЦПК
України, підлягають стягненню з
відповідача.

Керуючись ст. 43 Конституції України,
ст.ст. 40, 43 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 73, 209,
212, 214-215, 218, 367 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат»,
третя особа Первинна профспілкова
організація Незалежної профспілки
гірників України при Фонді соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець про
визнання наказу про звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
виплати заробітної плати за час
вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати наказ № 261/к від 21 травня 2012
року про звільнення ОСОБА_6 за п.2 ст.40
Кодексу законів про працю України
незаконним.

Поновити ОСОБА_6 на роботі на посаді:
поверхневого доставщика крепіжних
матеріалів в шахту третього розряду
шахти 3/5 ПАТ «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат» з 22
травня 2012 року.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат» на
користь ОСОБА_6 середній заробіток за
час вимушеного прогулу у сумі - 46 768
гривень 88 копійок, зробивши відповідні
утримання згідно діючого
законодавства та з врахуванням
виплаченої допомоги по безробіттю.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат» на
користь держави судовий збір у розмірі
467 гривень 69 копійок.

Допустити негайне виконання
рішення в частині поновлення на роботі
а також в частині стягнення середнього
заробітку за один місяць в сумі 1919
гривень 62 копійки.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
О. С. Янжула