Справа № 372/4859/13-ц
провадження № 2-76/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року
Обухівський районний суд Київської
області у складі:

головуючого судді: Мори О.М.,

при секретарях: Орел І.О., Кузякіній Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Обухові цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Приват
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа Служба у справах дітей та
сім'ї Обухівської районної державної
адміністрації Київської області про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення та за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Приват Банк»,
третя особа: Служба у справах дітей та
сім'ї Обухівської районної державної
адміністрації Київської області про
визнання неправомірним підвищення
відсоткової ставки за кредитним
договором, зобов'язання знизити
відсоткову ставку, скасування
нарахованої заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство КБ
«Приват Банк» 16.10.2013 року звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Служба у
справах дітей та сім'ї Обухівської
районної державної адміністрації
Київської області про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення з житлового приміщення, на
яке звернуто стягнення.

В обґрунтування зазначеного позову
позивач зазначив, що Відповідно до
укладеного договору № КІО0СА00000065 від
03.08.2007 року ОСОБА_3 03.08.2007 року отримав
кредит у розмірі 68000.00 [Доларів США] зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11.04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 03.08.2017
року.

Згідно умов зазначеного договору
погашення заборгованості повинно
здійснюватися в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, Позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за Кредитом, яка
складається із заборгованості за
Кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за
кредитним договором ОСОБА_3 станом на
24.09.2013 року має заборгованість - 86388.26
[Доларів США], яка складається з
наступного:43687.21 [Долар США] -
заборгованість за кредитом; 17124.26 [Долар
США] - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 4760.00 [Долар США] -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 16673.26 [Долар
США] - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до Договору: 31.29
[Долар США] - штраф (фіксована частина);
4112.24 [Долар США] - штраф (процентна
складова).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_1 03.08.2007 року
уклали договір іпотеки №K1Q0GA00000065
(надалі - договір іпотеки). Згідно з
договором іпотеки ОСОБА_1 надала в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 50.00 м2,
житловою площею 30.10 м2, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить
Відповідачу на праві власності на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно. Обумовлена
сторонами договору іпотеки ціна
предмету іпотеки дорівнює 429 250 грн. 00
коп.

Банком на виконання договору іпотеки
було направлено вимогу відповідачам
про добровільне виселення, які 06.03.2013
року були отримані відповідачами,
однак в добровільному порядку вимоги
не виконуються.

Публічне акціонерне товариство
«Приват Банк» вважає, що його права як
кредитора та іпотекодержателя
порушуються та повинні бути захищені в
судовому порядку.

Під час розгляду справи ОСОБА_3
звернувся до суду з зустрічною
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства «Приват Банк»,
третя особа: Служба у справах дітей та
сім'ї Обухівської районної державної
адміністрації Київської області про
визнання неправомірним підвищення
відсоткової ставки за кредитним
договором, зобов'язання знизити
відсоткову ставку, скасування
нарахованої заборгованості.

Відповідач ОСОБА_3 свої позовні вимоги
мотивував тим, що між ним та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» правонаступником якого є
ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк»
(позикодавцем) з іншого боку, був
укладений кредитний договір №
КІСКЮА00000065 від 03.08.2007року, згідно якого
Банк надав кредит в сумі 75140.00 доларів
США. Відповідно до п. 7.1 Кредитного
договору кредитні кошти надані на
строк з 03.08.2007 р. по 03.08.2017 р. включно.

Згідно п. 7.1 Кредитного договору,
відсоткова ставка визначена у розмірі
0,92 % на місяць, тобто 11,04 % річних.

20.11.2008р. Банком в односторонньому
порядку без його відома (повідомлення)
і згоди (позичальника) було підвищено
відсоткову ставку з 11.04 % річних до 13.08 %
річних.

Вважає дане одностороннє підвищення
відсоткової ставки незаконним та
необгрунтованим, оскільки воно
здійснене в супереч нормам чинного
законодавства України, у зв'язку з чим є
недійсним. Та зазначає, що оскільки
іпотекодавець також не був
повідомлений банком про зміну
процентної ставки за кредитним
договором, зміни (в письмовій
нотаріальній формі) до договору
іпотеки сторонами не вносилися,
одноособові дії позивача в частині
одностороннього підвищення
відсоткової річної ставки за
користування кредитними коштами не є
законними і підлягають скасуванню та
перерахунку.

Просив визнати неправомірними дії
Публічного акціонерного товариства
«Приват Банк щодо зміни в
односторонньому порядку умов
кредитного договору укладеного з
ОСОБА_3, в частині збільшення з 20.11.2008р.
відсоткової ставки з 11,04% річних на 13,08 %
річних; зобов'язати Публічне
акціонерне товариство «Приват Банк»
скасувати підвищену в односторонньому
порядку відсоткову ставку - 13,08% річних
ОСОБА_3 за користування кредитними
коштами по кредитному договору №
КІСЮОА00000065 від 03.08.2007р.; зобов'язати
Публічне акціонерне товариство
«Приват Банк» зменшити відсоткову
ставку до 11,04% річних ОСОБА_3 за
користування кредитними коштами по
кредитному договору № КІСЮОА00000065 від
03.08.2007року; зобов'язати Публічне
акціонерне товариство «Приват Банк»
здійснити перерахунок нарахованих
ОСОБА_3 відсотків за користування
кредитними коштами по кредитному
договору № КІСЮОА00000065 від 03.08.2007року за
відсотковою ставкою 11,04% річних.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та просив
його задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на викладені у позовній
заяві обставини, в задоволенні
зустрічного позову просив відмовити,
посилаючись на його безпідставність.

Представник відповідача ОСОБА_3,
ОСОБА_6, у судовому засіданні підтримав
зустрічну позовну заяву та просив її
задовольнити з викладених у ній
підстав, а в задоволенні первісного
позову - відмовити.

Інші відповідачі по справі в судове
засідання не з'явились, про розгляд
справи повідомлялись належним чином,
заяв, клопотань чи заперечень до суду
не надали.

Представник третьої особи, Служби у
справах дітей та сім'ї Обухівської
районної державної адміністрації
Київської області, в судове засідання
не з'явився, але будучи присутнім в
судовому засіданні 21.05.2014 року
заперечував проти задоволення
первісного позову в частині позовних
вимог щодо виселення заперечував, щодо
задоволення позову в іншій частині та
щодо зустрічного позову, поклався на
розсуд суду.

Суд, заслухавши представника позивача,
представника відповідача,
представника третьої особи, вивчивши
матеріали справи, вважає, що первісний
позов не підлягає задоволенню і в
зустрічному позові також потрібно
відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час
ухвалення рішення суд вирішує, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 з
одного боку та ЗАТ КБ «ПриватБанк»
правонаступником якого є ПАТ
Комерційний банк «ПриватБанк»
(позикодавцем) з іншого боку, був
укладений кредитний договір №
КІСКЮА00000065 від 03.08.2007року, згідно якого
Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі розмірі
68000.00 [Доларів США].

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за
кредитним договором ОСОБА_3 станом на
24.09.2013 року має заборгованість - 86388.26
[Доларів США], яка складається з
наступного:43687.21 [Долар США] -
заборгованість за кредитом; 17124.26 [Долар
США] - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 4760.00 [Долар США] -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 16673.26 [Долар
США] - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до Договору: 31.29
[Долар США] - штраф (фіксована частина);
4112.24 [Долар США] - штраф (процентна
складова).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_1 03.08.2007 року
уклали договір іпотеки №K1Q0GA00000065
(надалі - договір іпотеки). Згідно з
договором іпотеки ОСОБА_1 надала в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 50.00 м2,
житловою площею 30.10 м2, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить
Відповідачу на праві власності на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно. Обумовлена
сторонами договору іпотеки ціна
предмету іпотеки дорівнює 429 250 грн. 00
коп.

Банком на виконання договору іпотеки
було направлено вимогу відповідачам
про добровільне виселення, які 06.03.2013
року були отримані відповідачами,
однак в добровільному порядку вимоги
не виконуються.

Станом на день звернення до суду
позичальник свої зобов'язання за
договором не виконав в результаті чого
утворилась заборгованість, яку банк
просить стягнути за рахунок продажу
майна переданого в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

За змістом ст. 572 ЦК України, в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ст. 575 ЦК України, окремим
видом застави є іпотека.

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку», іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в
разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

За змістом ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» невиконання або неналежне
виконання боржником основного
зобов'язання є підставою для звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Ссудом встановлено порушення
основного зобов'язання за кредитним
договором з боку ОСОБА_3

З урахуванням положень ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст.
38 та ч. 1 ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом продажу від свого імені
предмету іпотеки будь-якій особі на
підставі договору купівлі-продажу.

Разом з тим 07 червня 2014 року набув
чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" протягом дії даного закону не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника чи майнового поручителя)
за споживчими кредитами, наданими йому
кредитними установами - резидентами
України в іноземній валюті, та за умови,
що таке нерухоме житлове
майно використовується як місце
постійного проживання позичальника/
майнового поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника чи
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Протягом дії цього Закону інші
закони України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

Суд констатує, що даний закон
розповсюджує свою дію на
правовідносини, які склались між
сторонами спору.

Позичальник ОСОБА_3 одержав кредит в
іноземній валюті, у забезпечення його
виконання його мати передала в іпотеку
квартиру, загальна площа якої не
перевищує 140 кв.м., це нерухоме житлове
майно використовується як місце
постійного проживання позичальника та
майнового поручителя, іншого житла у
вказаних осіб немає.

Враховуючи наведене, у вимогах банку
про звернення стягнення на спірну
квартиру слід відмовити саме з підстав,
передбачених ЗУ №1304-VII від 03 червня 2014
року, оскільки в період дії вказаного
закону не може відбуватись звернення
стягнення на предмет іпотеки

Правовідносини між сторонами,
пов'язані з виселенням відповідачів з
спірної квартири, є похідними від
передбаченої законом процедури
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а оскільки на сьогоднішній
день нерухоме житлове майно не може
бути примусово стягнуте, остільки суд
відзначає відсутність передбачених
законом підстав для усунення перешкод
у здійсненні стягнення на іпотечне
майно шляхом примусового виселення
мешканців з будинку без надання іншої
житлової площі, в задоволенні позову
банку необхідно відмовити повністю.

Що стосується зустрічних позовних
вимог суд вважає що вони не підлягають
задоволенню з огляду на наступні
обставини.

З зустрічних позовних вимог
вбачається, що 20.11.2008 року ПАТ
Комерційний банк «ПриватБанк» в
односторонньому порядку без відома
(повідомлення) і згоди (позичальника)
було підвищено відсоткову ставку з 11.04 %
річних до 13.08 % річних. Відповідач
отримав від ПАТ Комерційний банк
«ПриватБанк» лист від 31.12.2008р. вих. №
20.1.3.2/6-52132 зі змісту якого Відповідач
дізнався, що ПАТ Комерційний банк
«ПриватБанк» планує підвищити в
односторонньому порядку відсоткову
ставку за кредитним договором №
КІСЮОА00000065 до 14,77 % на рік.

Відповідач вважає, що одностороннє
підвищення відсоткової ставки є
незаконним та необгрунтованим,
оскільки воно здійснене всупереч
нормам чинного законодавства України,
у зв'язку з чим є недійсним.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК
України зміна договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Правилами надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затвердженими Постановою НБУ
від 10.05.2007 року № 168, передбачено, що
банки мають право змінювати відсоткову
ставку за кредитом лише у разі настання
події, незалежної від волі сторін
договору, яка має безпосередній вплив
на вартість кредитних ресурсів банку.

Згідно ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» відсоткова ставка за
кредитом може змінюватися залежно від
зміни облікової ставки НБУ або в інших
випадках. Про зміну відсоткової ставки
за споживчим кредитом споживач
повідомляється кредитодавцем письмово
протягом семи календарних днів з дати
її зміни.

Під час розгляду справи встановлено, що
підвищення відсоткової ставки за
кредитним договорами в обох випадках
відбулося з повідомленням Позивача про
підвищення відсоткової ставки за її
кредитним договором, що
підтверджується доказами наявними в
матеріалах справи.

Разом з тим, позивач за зустрічним
позовом ОСОБА_3, будучи повідомленим
про зміну процентної ставки,
продовжував користуватися послугами
банку.

Таким чином, дії відповідача щодо зміни
процентної ставки відповідають
вимогам законодавства та умовам
укладеного між сторонами Кредитного
договору.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 55
Закону України «Про банки і банківську
діяльність» відносини банку з клієнтом
регулюються законодавством України,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договорами) між клієнтом і банком.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 626, ст. 627 та ч. 1
ст. 638 ЦК України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Сторони є
вільні в укладенні договору та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, свобода договору означає право
громадян або юридичних осіб вступати
чи утримуватися від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам визначити умови
такого договору.

Разом з тим, за правилами ст. 257 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю в три роки.

У відповідності до ст. 255 ЦК України
якщо строк встановлено для вчинення
дії, вона може бути вчинена до
закінчення останнього дня строку. У
разі, якщо ця дія має бути вчинена в
установі, то строк спливає тоді, коли у
цій установі за встановленими
правилами припиняються відповідні
операції. Письмові заяви та
повідомлення, здані до установи зв'язку
до закінчення останнього дня строку,
вважаються такими, що здані своєчасно.

Ч. 6 ст. 70 ЦПК України передбачено, що
строк не вважається пропущеним, якщо до
його закінчення заява, скарга, інші
документи чи матеріали або грошові
кошти здано на пошту чи передані іншими
відповідними засобами зв'язку.

Судом встановлено, що строк позовної
давності щодо вимог позивача за
зустрічним позовом про визнання
неправомірним підвищення відсоткової
ставки за кредитним договором,
зобов'язання знизити відсоткову
ставку, скасування нарахованої
заборгованості, закінчився після
спливу трирічного терміну з моменту
отримання позивачем листа ПАТ
Комерційний банк «ПриватБанк» про
підвищення процентної ставки тобто у
2012 році. Крім того, позивач продовжував
сплачувати тіло кредиту та нараховані
відсотки чим фактично визнав свою
заборгованість за кредитним договором
та погодився з підвищенням відсоткової
ставки.

Отже, ОСОБА_3 пропустив трьохрічний
строк позовної давності і втратив
право на звернення до суду з позовними
вимогами про визнання неправомірним
підвищення відсоткової ставки за
кредитним договором, зобов'язання
знизити відсоткову ставку та
скасування нарахованої
заборгованості.

Судові витрати з огляду на положення
ст. 88 ЦПК України судом не стягуються.

Керуючись ч. 1, ч. 4 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 3, 4,
10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства КБ «Приват
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа Служба у справах дітей та
сім'ї Обухівської районної державної
адміністрації Київської області про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Приват Банк», третя особа:
Служба у справах дітей та сім'ї
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області про
визнання неправомірним підвищення
відсоткової ставки за кредитним
договором, зобов'язання знизити
відсоткову ставку, скасування
нарахованої заборгованості -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
Апеляційному суду Київської області
через Обухівський районний суд
Київської області.

СуддяМора О. М.