АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1664/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19 Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Храпко В. Д. УХВАЛА
19 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоХрапко В. Д. суддівНовіков
О. М. , Дмитренко М. І. при
секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 25 квітня 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
в с т а н о в и л а :
В лютому 2014 року позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» пред'явив позов до ОСОБА_6
про стягнення заборгованості. В
обґрунтування своїх вимог вказував, що
21.03.2013 року між сторонами було укладено
кредитний договір № б/н, відповідно
умов якого ОСОБА_6 отримала кредит у
розмірі 13 659 грн. 85 коп. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування у розмірі 18.00 % на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк»
свої зобов'язання за договором виконав
в повному обсязі, надавши відповідачу
кредит у розмірі, встановленого
договором. Проте, ОСОБА_6 не виконала за
вказаним договором належним чином
взяті на себе зобов'язання, тому станом
на 11.02.2014 року має заборгованість 27 036
грн. 88 коп. З таких підстав, ПАТ КБ
«ПриватБанк» просив суд стягнути з
ОСОБА_6 на його користь заборгованість
у розмірі 27 036 грн. 88 коп.
В квітні 2014 року позивач подав до суду
заяву про зменшення позовних вимог, в
якій просив суд стягнути з ОСОБА_6 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 24 120 грн. 73 коп. та судові витрати.
Рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 25 квітня
2014 року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
Генеральною угодою про
реструктуризацію заборгованості на
приєднання до Умов та правил надання
продукту кредитних карт від 21.03.2013 року
в сумі 24 120 грн. 73 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судові витрати в сумі 243
грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить рішення суду скасувати, як
незаконне, необґрунтоване,
постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості відмовити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія проходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 21.03.2013 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 укладено
кредитний договір, згідно з умовами
якого банк надав відповідачу кредит в
розмірі 13 659 грн. 85 коп. встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою за користування кредитом 18.00
% в місяць, а відповідач зобов'язувався
повернути кредит із відповідними
відсотками. Термін дії кредитного
ліміту відповідає строку дії карти.

При оформленні кредитної картки
відповідач був ознайомлений і
погодився з умовами і правилами
надання банківських послуг, тарифами
банку, що підтверджується його
підписом на заяві про видачу кредиту.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підставність позову, ПАТ
КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що
відповідач зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 11 лютого 2014
року виникла загальна заборгованість
за кредитом у розмірі 27 036 грн. 88 коп.,
яку банк і просив стягнути на свою
користь.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до п.2.2 Генеральної угоди
про реструктуризацію заборгованості
та приєднання до умов та правил надання
продукту кредитних карт від 21.03.2013 року.
Заборгованість за кредитом
починається з 32-го дня порушення
вважається простроченою. Позичальник
сплачує банку штраф у розмірі 12 403 грн. 43
коп.

ОСОБА_6 своїм підписом у заяві
підтвердила свою згоду на те, що
підписана Генеральна угода разом із
запропонованими банком Умовами та
правилами, Тарифами складають між нею
та банком кредитний договір.

Із матеріалів справи вбачається, що з
моменту укладення кредитного договору
21 березня 2013 року, ніхто зі сторін до
цього часу не заявив про намір його
припинити. У свою чергу відповідач не
надав банку письмової заяви про
закриття картрахунку.

Через невиконання відповідачем своїх
зобов'язань перед позивачем по
кредитному договору рахується
заборгованість на загальну суму 24 120
грн. 73 коп., яка складається з : тіло
кредиту 11 567 грн. 95 коп., заборгованість
за відсотками 1 301 грн. 84 коп., штраф
(відповідно до п.2.2 Генеральної угоди) - 9
626 грн. 15 коп.; штраф (фіксована частина)
500 грн., штраф (процентна складова) 1 124
грн. 76 коп.

Уклавши з банком кредитний договір та
отримавши грошові кошти на умовах
повернення, строковості та платності ,
відповідач порушувала свої договірні
зобов'язання, що призвело до виникнення
заборгованості.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

На підставі ч. 1 ст. 610 ЦК України
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦПК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти (кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позичальник неналежно виконував свої
обов'язки по кредитному договору,
своєчасно не погашав кредит та не
сплачував відсотки за користування
ним, внаслідок чого у нього перед
банком виникла заборгованість по
кредиту.

Не підлягає до задоволення апеляційна
скарга і в частині зменшення розміру
неустойки (штрафу) по наступних
підставах.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Пленум Верховного Суду України в п. 27
постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснив, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка. Істотними обставинами в
розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу ( наприклад, відсутність
негативних наслідків до позивача через
прострочення виконання зобов'язання).

Відповідачка не зверталася до суду із
заявою про зменшення розміру
неустойки, доказів про матеріальний
стан не надавала, протягом тривалого
часу не погашає заборгованість за
кредитом.

Встановлено й вбачається з матеріалів
справи, що судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Рахунок заборгованості відповідачем
не спростований і не оспорений в
передбаченому законом порядку, докази
в обґрунтування його неправильності
суду надані не були. Позичальник
неналежно виконував свої обов'язки по
кредитному договору тим, що своєчасно
не погашав кредит та не сплачував
відсотки за користування ним,
внаслідок чого у нього перед банком
виникла заборгованість по кредиту.

Отримання кредитної картки
підтверджується його власноручною
заявою про видачу кредиту.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 25 квітня 2014 року відхилити,
а рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :