АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Усик Г.І.

при секретарі: Троц О.В.

за участю

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Подільського районного суду м. Києва
від 19 лютого 2014 року про забезпечення
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 19.02.2014 року у порядку
забезпечення позову заборонено ОСОБА_2
відчуження/продаж, дарування та інше
нежитлових приміщень: по АДРЕСА_1: групи
нежилих приміщень НОМЕР_1, площею 39,70
кв.м.; групинежилих приміщень НОМЕР_2,
площею 281,90 кв.м.; групи нежилих
приміщень НОМЕР_3, загальною площею 832,50
кв.м.; групи нежилих приміщень НОМЕР_4,
площею 132,70 кв.м.; групи нежилих
приміщень НОМЕР_5, площею 132,80 кв.м; а
також по АДРЕСА_2 - нежила будівля-склад,
площею 724,40 кв.м. (літ.А) та 5/9 часток
будівлі АДРЕСА_3.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить останню скасувати, посилаючись
на те, що в порушення вимог ст.152 ЦПК
України суд першої інстанції наклав
арешт на майно, не перевіряючи
належність його відповідачу, зокрема
вказував на те, що 17.05.2013 року
відповідно до договорів дарування
подарував ОСОБА_4 нежилі приміщення:
НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 по АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належно у зв'язку із чим
на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України судом
була постановлена ухвала про розгляд
справи за його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, на підставі наступного.

Справа № 758/7747/13 № апеляційного
провадження:22-ц/796/8080/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Трегубенко
Л.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.Постановляючи
оскаржувану ухвалу, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до повідомлень Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна від 04.12.2013 року №25543
(И-2013) та Хустського державного
підприємства технічної інвентаризації
від 03.12.2013 року №1064 за ОСОБА_2
зареєстровано на праві приватної
власності групу нежилих приміщень по
АДРЕСА_1, а саме: НОМЕР_1, площею 39,70 кв.м.;
НОМЕР_2, площею 281,90 кв.м.; НОМЕР_3, площею
832,50 кв.м.; № НОМЕР_4, площею 132,70 кв.м.;
НОМЕР_5, площею 132,80 кв.м., а також по
АДРЕСА_2 - нежилу будівлю-склад площею
724,40 кв.м. (літ. А) та 5/9 часток будівлі
АДРЕСА_3. Крім того, суд першої
інстанції виходив з співмірності із
заявленими вимогами позивача, а тому
вжив заходи забезпечення позову шляхом
заборони відповідачу відчужувати
належні йому на праві власності об'єкти
нерухомості.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується у зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що у
червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення з
відповідача боргу за договором про
надання позики від 01.11.2010 року в розмірі
5 521 400,62 грн., що за курсом НБУ станом на
18.11.2010 року еквівалентно 695 592 доларів
США та відсотків за користування
позикою в розмірі 1 084 274,49 грн.,
відсотків за неправомірне
користування чужими коштами у розмірі
37 439,63 грн., пені в розмірі 72 383,29 грн. та
трьох процентів за прострочення
повернення позики у розмірі 14 975,85 грн.,
а всього 6 730 473,88 грн. У липні 2013 року
позивач ОСОБА_3 звернувся із заявою про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на майно відповідача ОСОБА_2, яке
належить йому на праві власності, у
тому числі на нежитлові приміщення, на
корпоративні права у вигляді часток у
статутних фондах суб'єктів
підприємницької діяльності, на грошові
кошти, які зберігаються на поточних
рахунках в банківських установах, в
межах заборгованості, посилаючись на
довготривале неповернення
відповідачем боргу та наявністю
підстав вважати, що останній вживає
заходів по відчуженню власного майна з
метою зробити стягнення боргу
неможливим.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до змісту статті 152 ЦПК
України позов забезпечується, зокрема,
у спосіб накладення арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; забороною вчиняти
певні дії.

Зі змісту пункту 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» вбачається, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду про вжиття заходів забезпечення
позову шляхом заборони відповідачу
відчуження/продаж, дарування та інше
нежитлових приміщень, що належать йому
на праві власності, оскільки предметом
судового розгляду є майновий спір,
майно на яке позивач просить накласти
арешт, може бути відчужено
відповідачем, що може призвести до
утруднення чи зробить неможливим
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що він не є
власником нежитлових приміщень НОМЕР_1,
площею 39,7 кв.м.; НОМЕР_2, НОМЕР_3 по
АДРЕСА_1, оскільки відповідно до
договорів дарування від 17.05.2013 року
подарував ОСОБА_4, що підтверджується
доданими до апеляційної скарги копіями
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності станом на 17.05.2013 року є
непереконливими, з огляду на те, що суд
першої інстанції виходив з повідомлень
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 04.12.2013 року №25543 (И-2013) та Хустського
державного підприємства технічної
інвентаризації від 03.12.2013 року №1064,
відповідно до яких за ОСОБА_2
зареєстровано на праві приватної
власності вказані нерухомі об'єкти, які
і стали предметом забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Зважаючи на викладене, ухвала суду
постановлена з додержанням вимог норм
матеріального та процесуального права,
підстав для її скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
ухвалу Подільського районного суду м.
Києва від 19 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня її проголошення до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: