АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц774957К14
Категорія №46 (І)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Зубакової В.П.,

при секретарі: Кузьміній Н.В.,

за участю: представників позивача -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, її
представника- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_6 та її представника
ОСОБА_2 на рішення Саксаганського
районного суду м.Кривого Рогу від 12
березня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи:
виконавчий комітет Лагодівської
сільської ради Казанківського району
Миколаївської області, відділ
реєстрації актів цивільного стану
Казанківського районного управління
юстиції, Сьома криворізька державна
нотаріальна контора, про визнання
шлюбу недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року ОСОБА_6
звернулося до суду з даним позовом до
ОСОБА_4

Уточнивши позовні вимоги, в
останній їх редакції ОСОБА_6 просила
суд визнати недійсним шлюб, укладений
26.11.2010 року між її сином ОСОБА_7,
померлим ІНФОРМАЦІЯ_2, та відповідачем
ОСОБА_4 внаслідок його фіктивності.

В обґрунтування позову ОСОБА_6
зазначила, що вона є матір'ю померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, який 26 листопада 2010
року уклав шлюб з відповідачем. Позивач
є спадкоємицею першої черги після
померлого ОСОБА_7 Їй відомо, що останній
на час укладення шлюбу з відповідачем
зловживав алкоголем, у зв'язку з чим,
страждав психічними захворюванням, не
в повному обсязі розумів значення
своїх дій та не міг ними керувати, а
відповідач, цим скористалась для
отримання в подальшому квартири, що
належала на праві власності ОСОБА_7
Тому позивач вважає, що шлюб, укладений
26 листопада 2010 року між її сином та
відповідачем, слід визнати недійсним
внаслідок його фіктивності -
відповідач була значно молодше за
ОСОБА_7, не мала наміру створювати з ним
сім'ю та вести спільне господарство, а
після смерті ОСОБА_7 навіть не надала
коштів на його поховання та не
займалася його похованням.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 12 березня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_6 та
її представник ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просять скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов ОСОБА_6

Зокрема, позивач та її
представник посилаються на те, що суд
першої інстанції, взявши до уваги
показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, не врахував, що всі вони
фактично проживають в с.Лагодівка
Казанківського району Миколаївської
області, в той час, як відповідач з
померлим ОСОБА_7 проживали там лише
перші три місяці з дати офіційного
укладення шлюбу. При цьому,
представники позивача неодноразово
при розгляді справи судом першої
інстанції заявляли клопотання про
виклик свідків, які проживали саме за
адресою основного та постійного
проживання відповідача з померлим
ОСОБА_7 - АДРЕСА_1, які могли б повідомити
про дійсні подробиці сімейного життя
відповідача з померлим ОСОБА_7,
викликали йому швидку перед смертю,
бачили як померлий ОСОБА_7 постійно
зловживав спиртними напоями та були
свідками того, що відповідач ОСОБА_4 не
піклувалася про померлого.

Також апелянти звертають увагу
апеляційного суду на те, що відповідач
ОСОБА_4 не приймала участі в
організації похорон її померлого
чоловіка, не допомагала у цьому і
матеріально.

Крім того, на думку апелянтів,
судом не взято до уваги, що згода ОСОБА_7
на укладення шлюбу не була вільною,
оскільки він страждав психічними
розладами внаслідок перебування у
стані алкогольного, токсичного
сп'яніння, в результаті чого не
усвідомлював сповна значення своїх дій
і не міг керувати ними, що
підтверджується довідками, які є в
матеріалах справи.

Суд першої інстанції не звернув
увагу, що відповідач ОСОБА_4 з померлим
ОСОБА_7 не мали спільних інтересів, прав
та обов'язків, не набували спільне
майно, не з'являлися разом на людях,
тому суд першої інстанції безпідставно
відмовив у задоволенні клопотання про
витребування фотографій, що
підтверджують факт спільного
проживання однією сім'єю, проведення
часу разом, відвідування культурних
заходів, клопотання про залучення до
матеріалів справи довідок про
заборгованість з оплати
житлово-комунальних послуг, які б
підтверджували відсутність наміру у
відповідача створити сім'ю.

Також суд першої інстанції не звернув
увагу на те, що відповідач була
молодшою за померлого чоловіка на 17
років та вже через три місяці після
смерті ОСОБА_7 уклала новий шлюб.

Посилаючись на сертифікат про
проходження профілактичного
наркологічного огляду померлого
ОСОБА_7, суд першої інстанції не звернув
увагу на той факт, що профілактичний
наркологічний огляд громадян
проводиться в наркологічному закладі
за місцем постійного їх проживання.
Згідно акту ЖЕО №2, з березня 2011 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач з померлим
ОСОБА_7 проживали за адресою: АДРЕСА_1,
тому наркологічний огляд мав
відбуватися в ОКЗ "Психоневрологічний
диспансер м.Кривий Ріг", а не в
Казанківській центральній районній
лікарні.

На думку апелянтів, шлюб між
відповідачем та померлим ОСОБА_7 був
укладений без наміру створити сім'ю,
оскільки вони проживали разом, проте
фактично не були пов'язані спільним
побутом, не мали взаємних прав та
обов'язків, ОСОБА_4 систематично
перекладала сімейні обов'язки на інших
родичів ОСОБА_7, під час шлюбу вони не
мали та не могли мати дітей, оскільки у
ОСОБА_7 були суттєві проблеми з
чоловічим здоров'ям на фоні хронічного
алкоголізму.

Також судом першої інстанції було
порушено норми процесуального права,
які виявилися в недопущенні до
судового розгляду справи представника
позивача в порядку передоручення
ОСОБА_3

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 26 листопада 2010
року між сином позивача ОСОБА_7 та
відповідачем ОСОБА_4 було укладено
шлюб, зареєстрований відділом
реєстрації актів цивільного стану
Казанківського районного управління
юстиції Миколаївської області (а.с.6, 8).

Згідно свідоцтва про смерть
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6
посилалася на те, що відповідачем було
укладено шлюб з її сином без дійсного
наміру створити сімю, у зв'язку з чим,
він є фіктивним, та на момент укладання
шлюбу її син ОСОБА_7 знаходився у стані
запою та дійсного волевиявлення на
реєстрацію шлюбу не виявив.

Відмовляючи у задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

У відповідності до ст.3 СК України, сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 21 СК України встановлено, що
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у органі
державної реєстрації актів цивільного
стану.

Відповідно до положень ст. 24СК України
шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка. Примушування жінки
та чоловіка до шлюбу не допускається.

Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана
недієздатною, а також з особою, яка з
інших причин не усвідомлювала значення
своїх дій і (або) не могла керувати ними,
має наслідки, встановлені статтями 38-40
цього Кодексу

Згідно ст.36 СК України шлюб є підставою
для виникнення прав та обов'язків
подружжя.

Статтею 15 СК України передбачено, що
сімейні обов'язки є такими, що тісно
пов'язані з особою, а тому не можуть
бути перекладені на іншу особу.

Якщо особа визнана недієздатною, її
сімейний обов'язок особистого
немайнового характеру припиняється у
зв'язку з неможливістю його виконання.

Невиконання або ухилення від виконання
сімейного обов'язку може бути
підставою для застосування наслідків,
встановлених цим Кодексом або
домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до ст. 37 СК України шлюб є
правозгідним, крім випадків,
встановлених частинами першою -
третьою статті 39 цього Кодексу, а також
якщо він не визнаний недійсним за
рішенням суду.

Стаття 40 СК України передбачає, що шлюб
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо він був зареєстрований без
вільної згоди жінки або чоловіка.

Згода особи не вважається вільною,
зокрема, тоді, коли в момент реєстрації
шлюбу вона страждала тяжким психічним
розладом, перебувала у стані
алкогольного, наркотичного, токсичного
сп'яніння, в результаті чого не
усвідомлювала сповна значення своїх
дій і (або) не могла керувати ними, або
якщо шлюб було зареєстровано в
результаті фізичного чи психічного
насильства.

Шлюб визнається недійсним за рішенням
суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено
жінкою та чоловіком або одним із них
без наміру створення сім'ї та набуття
прав та обов'язків подружжя.

Шлюб не може бути визнаний недійсним,
якщо на момент розгляду справи судом
відпали обставини, які засвідчували
відсутність згоди особи на шлюб або її
небажання створити сім'ю.

У пункті 13 Постанови Пленуму ВСУ від
21.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» роз'яснено, що згідно з СК
шлюб може бути визнано недійсним за
рішенням суду або за заявою
заінтересованої особи до органу РАЦС.

Позасудовий порядок визнання шлюбу
недійсним настає при вчиненні
сторонами при укладенні шлюбу таких
істотних порушень умов вступу в шлюб,
в силу яких він вважається недійсним і
без рішення суду (ст. 39 СК), зокрема у
разі реєстрації шлюбу з особою, яка
одночасно перебуває в іншому
зареєстрованому шлюбі; між особами,
які є родичами прямої лінії
споріднення, а також між рідними
братом і сестрою; особою, яка до того
була визнана недієздатною. У
вказаних випадках за заявою
заінтересованої сторони орган РАЦС
анулює актовий запис про шлюб.

При розгляді судом справ про визнання
шлюбу недійсним слід мати на увазі, що
за наявності одних підстав суд
зобов'язаний, а за наявності інших суд
може визнати шлюб недійсним.

За рішенням суду шлюб обов'язково
визнається недійсним, якщо він був
зареєстрований без вільної згоди
жінки або чоловіка, а також у разі
його фіктивності (ст. 40 СК). Шлюб не
може бути визнано недійсним, якщо на
момент розгляду справи відпали
обставини, які засвідчують відсутність
згоди особи на шлюб або її небажання
створити сім'ю.

У випадках, передбачених ст. 41 СК
України, шлюб за рішенням суду може
бути визнаний недійсним. У даному
разі вирішення цього питання залежить
від встановлених судом обставин. СК
вказує на підстави, за яких шлюб може
бути визнано недійсним, зокрема коли
шлюб було укладено між усиновлювачем і
усиновленою дитиною; двоюрідними
братом і сестрою чи іншими родичами;
з особою, яка не досягла шлюбного віку,
тощо. Разом з тим, наявності одного із
вказаних фактів недостатньо для
визнання шлюбу недійсним. Таким
чином, вирішуючи справу, судам слід
брати до уваги те, наскільки цим шлюбом
порушено права та інтереси особи,
тривалість спільного проживання
подружжя, характер їх взаємин, а також
інші обставини, що мають істотне
значення. Наявність рішення суду про
розірвання шлюбу є перешкодою для
визнання цього шлюбу недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, 26
листопада 2010 року між сином позивача
ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_4 було
укладено шлюб, зареєстрований відділом
реєстрації актів цивільного стану
Казанківського районного управління
юстиції Миколаївської області.

Відповідно до епікриза з історії
хвороби № 2270/08, ОСОБА_7 з 16.09.2008 року по
23.10.2008 року пройшов лікування з приводу
наявності у нього психічних та
поведінкових розладів на фоні
зловживання алкоголем та запійного
стану, після лікування його стан
покращився, працездатність відновлена,
став на «Д» облік.

12 квітня 2011 року Казанківською
центральною районною лікарнею за
місцем реєстрації ОСОБА_7 йому було
видано сертифікат про проходження
профілактичного наркологічного
огляду, згідно якого він був визнаним
таким, що може працювати монтажником на
висоті.

Відповідно до трудової книжки, з квітня
2011 року ОСОБА_7 працював монтажником 4
розряду та був звільнений у зв'язку зі
смертю.

Згідно свідоцтва про смерть
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Протоколом № 329 патологоанатомічного
дослідження від 12.08.2012 року
встановлено, що причиною смерті ОСОБА_7
став цироз печінки, який ускладнювався
прогресуючою печінковою
недостатністю.(ас.48)

Відповідно до посмертного епікризу
ОСОБА_7, основним діагнозом було
встановлено цироз печінки змішаної
етнології у стадії декомпенсації,
супутній діагноз - побутове пияцтво.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, а відповідно
до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
обєктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний звязок
доказів в їх сукупності.

Позивачем по справі не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що на момент
реєстрації шлюбу її син ОСОБА_7
знаходився у стані алкогольного
сп'яніння, внаслідок чого не міг сповна
усвідомлювати значення своїх дій або
не міг керувати ними та що шлюб,
укладений сином позивача з
відповідачем є фіктивним.

Натомість, як вбачається з матеріалів
справи, рішення про укладення шлюбу
ОСОБА_7 приймалося у свідомому стані та
відповідало його внутрішній волі, що
підтвердила допитана у суді першої
інстанції свідок, сільський голова
ОСОБА_11

Згідно заяви про реєстрацію шлюбу від
25.10.2010 року, ОСОБА_7 своїм підписом
особисто підтвердив бажання
зареєструвати шлюб з відповідачем
ОСОБА_4

Як вбачається із матеріалів справи,
уклавши шлюб, син позивача ОСОБА_7 та
відповідач ОСОБА_4 проживали однією
сімєю, вели спільне господарство, між
ними існували усталені стосунки, які
притаманні подружжю, що підтвердили у
судовому засіданні у суді першої
інстанції свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10

На підставі наведеного , колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову ОСОБА_6 про визнання шлюбу її
сина ОСОБА_7 з відповідачем ОСОБА_4
недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 за
життя страждав психічними розладами
внаслідок перебування у стані
алкогольного сп'яніння, в результаті
чого не усвідомлював сповна значення
своїх дій і не міг керувати ними, що
підтверджується довідками, які є в
матеріалах справи, не беруться до уваги
колегією суддів, оскільки у 2008 році
ОСОБА_7 пройшов лікування, внаслідок
якого його стан покращився,
працездатність відновлена, став на «Д»
облік, у 2011 році йому було видано
сертифікат про проходження
профілактичного наркологічного
огляду, згідно якого він був визнаним
таким, що може працювати монтажником на
висоті та у момент здійснення
реєстрації шлюбу син позивача
перебував у свідомому стані, укладення
шлюбу з відповідачем відповідало його
внутрішній волі.

Посилання апелянта на те, що
профілактичний наркологічний огляд
громадян проводиться в наркологічному
закладі за місцем постійного їх
проживання, тому померлий ОСОБА_7 мав
проходити його в ОКЗ
"Психоневрологічний диспансер м.Кривий
Ріг", а не в Казанківській центральній
районній лікарні, не беруться до уваги
колегією суддів, оскільки не
спростовують висновків суду щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позову. Крім того, на час
проходження огляду ОСОБА_7 був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Також не можуть бути підставою для
задоволення позову ОСОБА_6 її
посилання в апеляційній скарзі на те,
що відповідач з померлим ОСОБА_7
проживали у Казанківському районі лише
перші три місяці з дати офіційного
укладення шлюбу, оскільки за
клопотанням представника позивача
ОСОБА_2 у засіданні колегії суддів були
допитані свідки, у допиті яких у суді
першої інстанції було відмовлено.

Зокрема, свідок ОСОБА_13 пояснила, що
померлий ОСОБА_7 є її двоюрідним
братом. З його слів їй відомо, що
останні три місяці перед його смертю
відповідач ОСОБА_4 не піклувалася про
ОСОБА_7, не готувала йому їжу, не мешкала
з ним постійно, організацією його
похорон не займалася. Під час спільного
проживання відповідач продавала майно,
передане їм позивачем по справі.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона мешкає
у будинку АДРЕСА_3, син позивача з
відповідачем мешкали у сусідньому 15
будинку. Свідок відповідача ОСОБА_4 не
бачила, їй відомо, що перед смертю
ОСОБА_7 швидку допомогу йому викликала
не відповідач.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає,
що допитані у судовому засіданні
свідки не дали пояснень по суті спору
та їх пояснення правового значення для
вирішення спору не мають.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що
відповідач ОСОБА_4 не приймала участі в
організації похорон її померлого
чоловіка, не допомагала у цьому і
матеріально, що, перебуваючи у шлюбі,
відповідач ОСОБА_4 та син позивача
ОСОБА_7 не мали спільних інтересів, прав
та обов'язків, не набували спільне
майно, не з'являлися разом на людях, а
також посилання на те, що вже через три
місяці після смерті ОСОБА_7 відповідач
уклала новий шлюб, не беруться до уваги
колегією суддів з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

На думку колегії суддів, позивачем
ОСОБА_6 під час розгляду справи у суді
першої та апеляційної інстанцій не
було надано належних та допустимих
доказів на підтвердження її позовних
вимог щодо недійсності шлюбу,
укладеного 26.11.2010 року між її померлим
сином ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_4,
оскільки той факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4
не з'являлися разом на людях та що
ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7 уклала
повторний шлюб не підтверджують його
недійсність. Позивачем також не
доведено відсутність спільних
інтересів у ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Факт не
набуття спільного майна не підтверджує
недійсність шлюбу. Крім того, позивач у
засіданні колегії суддів пояснила, що
передавала ОСОБА_7 та ОСОБА_4 майно у
спільну власність.

З вищенаведених підстав колегією
суддів не беруться до уваги доводи
апеляційної скарги про те, що шлюб між
відповідачем та померлим ОСОБА_7 був
укладений без наміру створити сім'ю,
оскільки вони проживали разом, проте
фактично не були пов'язані спільним
побутом, не мали взаємних прав та
обов'язків, ОСОБА_4 систематично
перекладала сімейні обов'язки на інших
родичів ОСОБА_7, під час шлюбу вони не
мали та не могли мати дітей, оскільки у
ОСОБА_7 були суттєві проблеми з
чоловічим здоров'ям на фоні хронічного
алкоголізму.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що згода ОСОБА_7 на укладення шлюбу
не була вільною, не можуть бути взяті до
уваги колегією суддів, оскільки
спростовуються матеріалами справи, а
саме - заявою про реєстрацію шлюбу від
25.10.2010 року, яку власноручно заповнили
та підписали відповідач ОСОБА_4 та син
позивача ОСОБА_7, погодивши, що перешкод
до укладання шлюбу у них немає та вони
виявляють взаємну згоду на вступ до
шлюбу, що також підтвердила у суді
першої інстанції свідок ОСОБА_11

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6
щодо того, що судом першої інстанції
було порушено норми процесуального
права, які виявилися в недопущенні до
судового розгляду справи представника
позивача в порядку передоручення
ОСОБА_3, не можуть бути підставою для
скасування законного та
обґрунтованого рішення суду, оскільки
не призвели до неправильного вирішення
спору по суті. Крім того, як вбачається
з матеріалів справи, інтереси позивача
у судових засіданнях суду першої
інстанції представляла її представник
за довіреністю ОСОБА_2 та адвокат Ковш
Д.В.

Таким чином, на думку колегії суддів,
встановивши дійсні обставини справи,
суд першої інстанції дав належну
оцінку зібраним доказам, правильно
застосував норми матеріального права,
не допустив порушень норм
процесуального права, які призвели б
до неправильного вирішення спору, та
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_6

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду,
як таке, що відповідає вимогам норм
матеріального та процесуального права
на підставі ст.308 ЦПК України, не
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну ОСОБА_6 та її представника
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 12 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: