Справа № 447/2580/13
Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/783/3032/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
сільського голови Новосілко-Опарської
сільської ради ОСОБА_4, відповідача
ОСОБА_5, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Миколаївського
районного суду Львівської області від
18 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Новосілко-Опарської сільської ради
Миколаївського району Львівської
області, ОСОБА_5, третьої особи
Управління Держземагенства у
Миколаївському районі Львівської
області, про усунення перешкод в
приватизації земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 18 лютого 2014
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Новосілко-Опарської міської ради
Миколаївського району Львівської
області, ОСОБА_5, третьої особи
Управління Держземагенства у
Миколаївському районі Львівської
області, про усунення перешкод в
приватизації земельної ділянки шляхом
скасування рішення сесії
Новосілко-Опарської сільської ради
Миколаївського району Львівської
області №221 від 30.06.2013 року «Про
вирішення земельного спору щодо меж
земельних ділянок» та визнання
погодженими акти встановлення меж
земельних ділянок в натурі, що
передаються у власність ОСОБА_2.

Вказане рішення суду оскаржив позивач
ОСОБА_2 В апеляційній скарзі,
посилаючись на незаконність та
необ'єктивність цього рішення,
неповноту дослідження судом доказів у
справі, порушення норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, про задоволення позову в
повному обсязі. Апелянт стверджує, що
відмова відповідачів підписати акт про
погодження меж земельної ділянки
фактично порушує його право на
приватизацію земельної ділянки та
право на покращення житлових умов,
реалізація якого можлива після
виникнення права власності чи права
оренди земельної ділянки. Крім того
стверджує, що судом не надано належної
оцінки Акту Інспекції
Держарбудконтролю у Л/о №18/08-ф,
кадастровому плану земельної ділянки
попереднього власника будинку ОСОБА_7,
які свідчать про те, що спірна межа є
незмінною. (а.с. 74-77).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_3 на обґрунтування
доводів апеляційної скарги,
заперечення на скаргу сільського
голови Новосілко-Опарської сільської
ради ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи, колегія
суддів не вбачає достатніх підстав для
задоволення скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно з ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

У відповідності до ст.3 ЦПК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути визнання права,
припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення, примусове виконання
обов'язку в натурі, визнання
незаконними рішення дії чи
бездіяльності органу державної влади
або органу місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб.

З матеріалів справи вбачається. що
позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з
позовом до виконавчого комітету
Новосілко-Опарської міської ради
Миколаївського району Львівської
області, ОСОБА_5, третьої особи
Управління Держземагенства у
Миколаївському районі Львівської
області, про скасування рішення сесії
Новосілко-Опарської сільської ради
Миколаївського району Львівської
області №221 від 30.06.2013 року «Про
вирішення земельного спору щодо меж
земельних ділянок», яким, на думку
позивача, неправомірно встановлено
нову межу між садибами ОСОБА_2 та
ОСОБА_5, що, за ствердженням позивача та
апелянта, призведе до зменшення
розміру належної їй присадибної
земельної ділянки, яка їй була виділена
для будівництва і обслуговування
житлового будинку в
с.Новосілки-Опарські Миколаївського
району Львівської області та фактично
становила 0,10 га. Вважає, що її
неправомірно зобов'язано цим рішенням
перенести огорожу. Крім того, позивач
стверджує, що неузгодженість спірної
межі та відмова відповідачів підписати
Акт про погодження меж земельної
ділянки фактично порушує її право на
приватизацію земельної ділянки.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_2
та недоведеність позивачем порушень її
прав з боку відповідачів.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Згідно ст. 81 Земельного кодексу
України, громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки
зокрема на підставі приватизації
земельних ділянок, що були раніше
надані їм у користування.

За положеннями ст.91 ЗК України,
власники земельних ділянок
зобов'язані, не порушувати прав
власників суміжних земельних ділянок
та землекористувачів; дотримуватися
правил добросусідства та обмежень,
пов'язаних з встановленням земельних
сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно положень ст.152 Земельного
кодексу України, захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав та визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

Як передбачено ст.155 Земельного кодексу
України, у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
визнається недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України,
органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 і ОСОБА_5 є користувачами
суміжних присадибних земельних
ділянок що знаходяться в селі в
с.Новосілки-Опарські Миколаївського
району Львівської області.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Миколаївської
районної ради від 21.06.1979 року №174
ОСОБА_2 для будівництва житлового
будинку було виділено земельну
ділянку площею 0,08 га. за рахунок земель
присадибного фонду та зобов`язано
провести благоустрій і озеленення
присадибної ділянки.

Згідно плану земельної ділянки, яка
була надана ОСОБА_2 під забудову її
ширина від дороги становила 16 м. а
довжина вздовж суміжної земельної
ділянки, яка на даний час знаходиться в
користуванні ОСОБА_5 - 50 м. (а.с.17).

Судом встановлено також, що в 1994 році
позивачка ОСОБА_2 огородила свою
земельну ділянку штахетною огорожею, а
в 2012 році встановила вздовж своєї
земельної ділянки металеву сітку
замість попередньої огорожі, що
позивач не заперечує.

Згідно рішення 27 сесії 5 демократичного
скликання Новосілко-Опарської
сільської ради за №240 від 18 вересня 2009
року ОСОБА_2 надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо виготовлення
державних актів на право власності на
земельні ділянки (а.с.6).

Відповідно до Акту земельної комісії
Новосілко-Опарської сільської ради від
17.05.2013 року комісією
Новосілко-Опарської сільської ради
було проведено обстеження земельної
ділянки орієнтовною площею 0,10 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку ОСОБА_2, та земельної
ділянки орієнтовною площею 0,12 га., на
якій розташований будинок ОСОБА_5
(колишній дитячий садок). За
результатами проведеного обстеження
встановлено, що вказані земельні
ділянки є неприватизовані, та
відзначено, що відстань від огорожі
ОСОБА_2 до найближчого кута будинку
ОСОБА_5 становить приблизно 2.5 м., що не
відповідає розмірам, вказаним в
будівельному паспорті ОСОБА_2.
Сторонам надано можливість
врегулювання спору.

24.05.2013 року земельною комісією
Новосілко-Опарської сільської ради
було повторно проведено обстеження
земельної ділянки ОСОБА_2 та земельної
ділянки ОСОБА_5, складено акт,
відповідно до якого, встановлено, що
межі між земельними ділянками сторін
не відповідають будівельному паспорту
гр. ОСОБА_2, оскільки фактична відстань
між найближчим кутом будинку гр. ОСОБА_5
до огорожі гр. ОСОБА_2 становить 3,2 м., а
згідно будівельного паспорта повинна
становити 3,5м. (а.с.13,14).

Окрім того, як вбачається із Акту
встановлення(відновлення) і погодження
зовнішніх меж земельної ділянки в
натурі(на місцевості) підготовленого
землевпорядником ПП «Геокапітал» для
узгодження із суміжними
землекористувачами, ширина земельної
ділянки ОСОБА_2 від вулиці по лінії А-Б
становить 16,12 м. а довжина межі із
суміжною земельною ділянкою ОСОБА_5 62,85
м., в той час як згідно будівельного
паспорта ці розміри повинні становити
відповідно 16 та 50 метрів(а.с.20).

За ствердженням відповідачів як в суді
першої інстанції так і в ході
апеляційного розгляду справи., проїзд
між огорожею ОСОБА_2 та будинком ОСОБА_5
звузився внаслідок зміщення огорожі та
унеможливлює вільний заїзд у двір
вантажних автомобілів.

Акт Інспекції Держарбудконтролю у Л/о
№18/08-ф та кадастровий план земельної
ділянки попереднього власника будинку
ОСОБА_5, ОСОБА_7 (а.с.46,48), на які
посилається апелянт, самі по собі не
свідчать з достатньою очевидністю і
об'єктивністю про те, що встановлення
ОСОБА_2 межової металевої огорожі з
суміжною земельною ділянкою нового
власника цього будинку ОСОБА_5 не
порушує прав та законних інтересів
останньої та здійснений з дотриманням
земельного законодавства.

Таким чином, з огляду на викладене слід
дійти висновку, що при вирішення
земельного спору щодо встановлення меж
суміжних земельних ділянок гр. ОСОБА_2
та ОСОБА_5 Новосілко-Опарська сільська
рада діяла в межах своїх повноважень
відповідно до норм земельного
законодавства з врахуванням прав та
законних інтересів кожної із сторін, а
тому підстав для визнання цих дій
неправомірними а рішення сесії
Новосілко-Опарської сільської ради
Миколаївського району Львівської
області №221 від 30.06.2013 року «Про
вирішення земельного спору щодо меж
земельних ділянок» - недійсним
колегія судів не вбачає.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що оспорюване рішення сільської
ради порушує його права та законні
інтереси.

Окрім того, виходячи із принципу
диспозитивність цивільного
судочинства, позовна вимога ОСОБА_2 про
скасування цього рішення органу
місцевого самоврядування не підлягає
задоволенню і з огляду на відсутність
для цього у суду правових підстав щодо
вирішення спору у такий спосіб, який
суперечить положенням ст.155 ЗК України.

Не підлягають захисту і вимоги ОСОБА_2 і
щодо визнання погодженими актів
встановлення меж земельних ділянок в
натурі, що передаються у власність
ОСОБА_2, як такі, що суперечать вимогам
ст.16 ЦК України і по суті своїй є
безпідставними.

З врахуванням встановлених обставин
справи та положень норм матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність фактичних і правових
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_2.

З огляду на викладене, судова колегія,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків районного суду
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, п.1ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 18 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Береза В.І.

Бойко С.М.