Справа № 459/1791/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2611/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Левика Я.А.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю: представника відповідачів -
Музики С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 24
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до відкритого акціонерного
товариства «Зміна», закритого
акціонерного товариства «Надія», треті
особи із самостійними вимогами: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про надання житлової площі у
гуртожитку по АДРЕСА_1,-

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 24.12.2013 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про надання житлової
площі у гуртожитку по АДРЕСА_1
відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, просять його скасувати з
підстав неповного з»ясування обставин,
що мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити їхній позов.

Свої доводи, які є аналогічними за
змістом, апелянти обгрунтовують тим, що
спільним рішенням адміністрації та
профкому ВАТ «Зміна» їм було надано
житлову площу в гуртожитку і видано
ордер на вселення, який ніким не
скасовувався і не відмінявся, а тому є
чинним. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пропрацювали
на зоводі близько двадцяти років,
ОСОБА_3 перебував на квартирній черзі,
іншого житла вони не мають, а тому не
можуть бути виселені з гуртожитку без
надання їм житла у ньому. Зазначають, що
жодних заяв на виселення із займаної
кімнати або про звільнення її в
добровільному порядку вони не писали,
рішення суду про їхнє виселення не
ухвалювалось і вони надалі залишаються
бути зареєстрованими в даному
гуртожитку. Вважають, що суд
неправильно застосував норму ст.71 ЖК
України, оскільки вона не підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
а повинен був застосувати норми
Конституції України та спеціальні
норми, які містяться в главі 4 ЖК
України та в Примірному положенні про
гуртожитки.

В судове засідання апелянти повторно
не з»явились, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялись у
встановленому процесуальним законом
порядку (а.с.75, 76, 188), клопотань про
відкладення розгляду справи від них не
надходило, а причини неявки в судове
засідання представника апелянта
ОСОБА_3 - ОСОБА_6 у зв»язку з його
хворобою, у відповідності до вимог ст.169
ЦПК України, не є підставою для
відкладення розгляду справи, оскільки
таке клопотання представник заявив
повторно і розгляд справи за його
клопотанням вже відкладався 13.05.2014 року
(а.с.182, 185), а відтак, неявка вказаних
осіб не перешкоджає апеляційному суду
розглянути справу у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони відповідачів в заперечення
апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційних скарг та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачеві
ОСОБА_3, як працівнику ВАТ «Зміна»,
спільним рішенням адміністрації та
профкому підприємства від 10.04.1992 року
було виділено кімнату №НОМЕР_1
житловою площею 12,3 кв.м. в гуртожитку по
АДРЕСА_1 та видано ордер на вселення з
членами його сім»ї: ОСОБА_4, ОСОБА_5
(а.с.37-38).

У 1997 році позивачі в добровільному
порядку звільнили приміщення наданої
їм кімнати в гуртожитку і рішенням
адміністрації та профкому ВАТ «Зміна»
від 09.04.1997 року (а.с.39) цю кімнату було
виділено ОСОБА_7 для покращення
житлових умов, в якій вона із членами
сім»ї проживає й на даний час.

Рішення адміністрації підприємства та
профспілкового комітету про
переселення позивачів в іншу кімнату
гуртожитку з видачею нового ордеру, як
того вимагає норма п. 19 Примірного
положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208, не
було, відтак, та обставина, що вони
залишилися бути зареєстрованими в
даному гуртожитку, не має правового
значення для вирішення спору по суті.

Враховуючи те, що з 1997 року позивачі не
проживають у наданій їм підприємством
кімнаті гуртожитку, добровільно
звільнивши її для заселення у
встановленому законом порядку інших
осіб, і з питанням в порядку п.19
Примірного положення про гуртожитки
про надання їм іншої кімнати, взамін
звільненої, з видачею нового ордеру під
час перебування у трудових відносинах
з підприємством не звертались, а з 2001
року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
припинили трудові відносини з цим
підприємством, тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що правових підстав
зобов»язувати відповідачів надати
позивачам жилу площу в гуртожитку, який
до того ж згідно акту від 06.11.2002 року
переданий на баланс ЗАТ «Надія» (а.с.43),
немає.

Безпідставними є також доводи
апелянтів в обґрунтування заявлених
вимог про те, що їх не може бути
виселено з гуртожитку без надання
іншої жилої площі у ньому, оскільки
вони добровільно звільнили надану їм
кімнату, а тому питання про їх
виселення в судовому порядку
відповідачами не ініціювалось.

Не має правового значення й посилання
апелянтів на неправильне застосування
судом першої інстанції норми ст.71 ЖК
України, оскільки спеціальними
нормами, зокрема, нормами Примірного
положення про гуртожитки взагалі не
передбачено збереження жилої площі в
гуртожитку за тимчасово відсутніми
його мешканцями, окрім як, за особами,
які вибули з гуртожитку у зв'язку з
призовом на дійсну строкову військову
службу, а також за офіцерами, які вибули
з гуртожитку у зв'язку з призовом із
запасу на дійсну військову службу на
строк до трьох років, і лише за умови, що
після проходження військової служби
вони повернулися на те ж підприємство,
в установу, організацію (п.13 Примірного
положення).

Таким чином, суд першої інстанції
правильно вирішив спір, під час
розгляду справи не допустив порушень
норм матеріального та процесуального
права, які б були підставою для зміни чи
скасування рішення, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду,
а тому апеляційну скаргу необхідно
відхилити, а оскаржуване рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у
х в а л и л а:

апеляційні скарги ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 24 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
_________________ Бойко С.М.

Судді:
_________________ Береза В.І.

_________________ Левик Я.А.