Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/316/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
виселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 05 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом, вимоги якого під час
розгляду справи уточнювала, та
остаточно просила визнати
відповідачку такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1,
усунути перешкоди в користуванні
майном шляхом виселення ОСОБА_2 з
вищевказаної квартири. В обґрунтування
позову посилалася на те, що вона є
власником спірної квартири на підставі
договору дарування від 22.02.2001 року. На
прохання свого сина ОСОБА_3 вона
зареєструвала в даній квартирі
відповідачку (невістку). Рішенням
Богунського районного суду м. Житомира
від 19.03.2012 року шлюб між її сином та
відповідачкою розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1
року син помер. Отже, вже тривалий час
вона з відповідачкою перестали бути
членами сім'ї, відповідачка порушує її
право власника житлового приміщення,
не знімається з реєстраційного обліку,
не оплачує комунальні послуги,
внаслідок чого утворилися борги. За
таких обставин, просила задовольнити
позов на підставі ст. 15, ч. 2 ст. 16, ч. 2 ст.
406, ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Рішенням Богунського районного
суду м. Житомира від 05 травня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне дослідження
судом обставин справи, просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
визнання відповідачки такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1, усунути перешкоди в
користуванні вказаним житлом шляхом
виселення ОСОБА_2 з даної квартири.
Зазначила, що суд безпідставно не взяв
до уваги договір найму квартири від
28.12.2013 року, який визнала відповідачка,
оскільки не висловила своїх
заперечень. Відповідно до умов даного
договору, його дія припиняється у разі
несплати платежів за комунальні
послуги більше ніж за місяць. Оскільки
відповідачка не оплачує комунальні
послуги, тобто не виконує умови
договору найму, вона підлягає
виселенню.

Розглянувши справу в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
ст. 162 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 22.02.2001 року. В
даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 (з
11.09.2013 року), відповідачка (з 02.02.2011 року)
та двоє неповнолітніх дітей (з 16.05.2012
року та з 02.02.2011 року). Фактично, в
квартирі з 2001 року проживали:
відповідачка з чоловіком, дочка ОСОБА_4,
та після народження син ОСОБА_4.
Договір найму між власником квартири
та подружжям ОСОБА_1 не укладався, умови
проживання і проведення оплати не
обговорювалися та письмово не
визначалися, угода про порядок
користування квартирою також не
укладалася. У 2008 році ОСОБА_3 виїхав з
квартири.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з
03.07.1993 року по 19.03.2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_3 помер.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що відповідачка
вселилася у спірну квартиру з дозволу
власника, як член сім'ї, а тому
припинення сімейних відносин з
власником квартири не позбавляє її
права користування займаним
приміщенням. Крім того, відсутні
підстави для визнання ОСОБА_2
втратившею право користування спірним
житлом і з підстав, передбачених ст.ст.
405, 406 ЦК України.

Також, колегія суддів
погоджується з висновком суду і про те,
що відповідачка не підлягає виселенню
з квартири внаслідок несплати
комунальних платежів, враховуючи
наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Наймач користується жилим приміщенням
у будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, відповідно до договору
найму жилого приміщення.

Відповідно до ч. 4 ст. 168 ЖК України
договір найму жилого приміщення може
бути розірвано за вимогою наймодавця,
якщо наймач систематично не вносить
квартирну плату та плату за комунальні
платежі.

Судом встановлено, що між власником
квартири та відповідачкою (її
чоловіком) в письмовій формі ніколи не
укладався договір найму жилого
приміщення, в якому були б зазначені
всі істотні умови, зокрема, порядок
оплати квартирної плати та комунальних
послуг. Наявний у матеріалах справи
договір найму від 28.12.2013 року є
неукладеним у встановленому законом
порядку (з відповідною реєстрацією у
виконавчому комітеті Житомирської
міської ради), оскільки взагалі не
підписаний відповідачкою. Крім того, з
даного договору вбачається, що
квартира передається в безоплатне
користування наймача (відповідачки),
проте дія його припиняється у разі
несплати комунальних платежів більш
ніж протягом місяця (а.с. 17). Посилаючись
на те, що даний договір є укладеним,
ОСОБА_1 не врахувала і те, що до суду з
даним позовом вона звернулася вже
13.01.2014 року, і вимог про розірвання
договору не пред'являла.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
підстав для скасування судового
рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 05 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча Судді