Справа № 2-62/12
РІШЕННЯ

Іменем України

17.06.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

Головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
територіальної громади в особі
Боярської міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3,
Четверта Львівська державна
нотаріальна контора, КП «Бюро
технічної інвентаризації
Києво-Святошинської районної ради,
Управління земельних ресурсів
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання недійсною
довіреності, визнання недійсним
договору дарування, визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області з даним позовом
мотивуючи його тим що, її рідній бабусі
ОСОБА_4 належало: частина квартири
АДРЕСА_1 у мусті Львові; грошові кошти в
Ощадбанку; нерухоме майно
Києво-Святошинського району Київської
області, що складається з земельної
ділянки площею 0,0845 га на підставі
державного акту серії КВ № 057372 за
реєстраційним номером № 3582 та
кадастровим номером № 32224103 на якій
розташовано будинок (адреса: АДРЕСА_2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла у віці
84 років.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина. Спадкоємцями першої черги за
законом є її діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

ОСОБА_5 є батьком позивача - ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер у віці 53
років, що у книзі реєстрації смертей
від 14 листопада 2007 року зроблено
відповідний актовий запис за № 7369
міським відділом реєстрації актів
цивільного стану Львівського міського
управління юстиції.

11 січня 2008 року ОСОБА_1 - позивач подала
до Четвертої Львівської державної
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини за законом після
смерті бабці ОСОБА_4.

Четверта Львівська державна
нотаріальна контора поділила спадщину
між спадкоємцями і видала свідоцтво
про право на спадщину не на все майно,а
лише на частину квартири АДРЕСА_1 у
мусті Львові; грошові кошти в
Ощадбанку.

На нерухоме майно Києво-Святошинського
району Київської області позивачу було
відмовлено, та їй стало відомо про те,
що будинок, розташований на спірній
земельній ділянці був подарований за
довіреністю ОСОБА_2.

Позивач вважала, що бабуся ОСОБА_4 не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними на час складання
довіреності на ім'я відповідача,
відповідачки та на час відчуження
відповідачкою майна померлої, оскільки
на момент вчинення правочинів померлій
виповнилось 80 років та яка хворіла і
мала психологічні розлади.

Останні роки бабця хворіла, поведінка
її була неадекватна, з початку 2005 року
фізичний та психічний стан здоров'я
заповідачки різко погіршилось, була
квола та немічна, вела себе дуже дивно,
тому довіреність на ім'я відповідачки,
позивач вважала недійсним.

Тому позивач просила визнати
довіреність, що посвідчена ОСОБА_6,
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу 27 жовтня
2005 року, зареєстровано у реєстрі за № 38
- недійсною. Визнати недійсним договір
дарування, що укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 - недійсним. Визнати право
власності на ? частини спадщини за
законом, що відкрилась після смерті
бабусі ОСОБА_4, що складається з будинку
та земельної ділянки площею 0,085 га на
підставі державного акту серії КВ №
057372 за реєстраційним номером № 3582 та
кадастровим номером № 32224103 за адресою
АДРЕСА_2. Стягнути з відповідача
судові витрати.

В подальшому позивач уточнила позовні
вимоги, згідно яких просила визнати
довіреність, що посвідчену 27 жовтня 2005
року приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрована у реєстрі за № 38 -
недійсною. Визнати договір дарування
житлового будинку від 26 травня 2006 року,
що посвідчений Панікар В.М., державним
нотаріусом Києво-Святошинської
районної державної нотаріальної
контори та зареєстрована у реєстрі за
№ 2-1598 - недійсним. Визнати договір
дарування земельної ділянки від 26
травня 2006 року, що посвідчений Панікар
В.М., державним нотаріусом
Києво-Святошинської районної
державної нотаріальної контори та
зареєстрована у реєстрі за № 2-1601 -
недійсним. Визнати право власності на ?
житлового будинку та на ? земельної
ділянки площею 0,0845 га, що знаходяться
за адресою АДРЕСА_2. Стягнути
відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив позов задоволити.

Відповідач та її представник проти
задоволення позовних вимоги
заперечували.

Інші учасники судового процесу в
засідання не з'явились, про день, час та
місце розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
брали учать у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
зібрані в ній докази, приходить до
висновку що позовні вимоги не
підлягають до задоволення виходячи з
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні,
згідно договору дарування житлового
будинку від 26.05.2006 року ОСОБА_4, від
імені якої на підставі довіреності
посвідченої 27 жовтня 2005 року приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрована у реєстрі за № 38 діяла
ОСОБА_3, подарувала ОСОБА_2 житловий
будинок АДРЕСА_2.

Згідно договору дарування земельної
ділянки від 26.05.2006 року ОСОБА_4, від
імені якої на підставі довіреності
посвідченої 27 жовтня 2005 року приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрована у реєстрі за № 38 діяла
ОСОБА_3, подарувала ОСОБА_2 земельну
ділянку, площею 0,0845 га, що розташована в
АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 84 років ОСОБА_4
померла, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_1.

До майна померлої в Четвертій
Львівська державна нотаріальна
контора була заведена спадкова справа.

Згідно з Актом № 71 посмертної
судово-психіатричної експертизи
Київського міського центру
судово-психіатричних експертиз,
проведеної на виконання ухвали
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 21.11.2013 року,
вбачається що під час підписання
довіреності 27 жовтня 2005 року ОСОБА_4
ознак будь-якого психічного розладу не
виявляла і за своїм психічним станом у
зазначений період часу усвідомлювала
значення своїх дій та могла керувати
ними.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).
Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.
Односторонній правочин може
створювати обов'язки лише для особи,
яка його вчинила. Односторонній
правочин може створювати обов'язки для
інших осіб лише у випадках,
встановлених законом, або за
домовленістю з цими особами. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.
До правовідносин, які виникли з
односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення про
зобов'язання та про договори, якщо це не
суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

У ст. 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Зважаючи на ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Частиною 1 ст. 225 ЦК України визначено,
що правочин, який дієздатна фізична
особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, може бути визнаний
судом недійсним за позовом цієї особи,
а в разі її смерті - за позовом інших
осіб, чиї цивільні права або інтереси
порушені.

З огляду на позицію, викладену у абз. 4 п.
13 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», у
зв'язку з недодержанням вимог закону
про нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним лише
з підстав, встановлених статтями 218 та
220 ЦК України.

Відповідно до рекомендацій, викладених
у п. 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», правила статті 225 ЦК
України поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК. При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК України суд відповідно до
статті 145 ЦПК України за клопотанням
хоча б однієї зі сторін зобов'язаний
призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням проаналізованих
правових норм та судової практики в
розрізі встановлених обставин у справі
суд приходить до висновку, що доводи
позивача не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні, та
є необґрунтованими, оскільки з
матеріалів справи, а саме акту
посмертної судово-психіатричної
експертизи вбачається, що під час
підписання довіреності 27 жовтня 2005
року ОСОБА_4 ознак будь-якого
психічного розладу не виявляла і за
своїм психічним станом у зазначений
період часу усвідомлювала значення
своїх дій та могла керувати ними, а отже
підстав для визнання правочину
недійсним не має.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про необхідність відмови у
позовних вимогах у повному обсязі.

Зважаючи на вищенаведене, з
урахуванням рекомендації, зазначених у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
керуючись ст.ст. 15, 16, 202-204, 215, 225, ЦК
України, ст.ст. 4, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до
територіальної громади в особі
Боярської міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3,
Четверта Львівська державна
нотаріальна контора, КП «Бюро
технічної інвентаризації
Києво-Святошинської районної ради,
Управління земельних ресурсів
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання недійсною
довіреності, визнання недійсним
договору дарування, визнання права
власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення.

Суддя:

Дубас Т.В.