Справа № 156/338/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Дильний Г.М. Провадження №
22-ц/773/1009/14 Категорія: 46 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г.,
Свистун О. В.,

при секретарі - Губарик К. А.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя, за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на ухвалу
Іваничівського районного суду
Волинської області від 14 травня 2014
року про відмову у забезпеченні позову,

в с т а н о в
и л а:

Ухвалою Іваничівського районного суду
Волинської області від 14 травня 2014 року
у задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що суд
необґрунтовано відмовив у задоволенні
заяви про забезпечення позову,
зіславшись на те, що заявником не
конкретизовано причини, через які вона
просить заборонити вчиняти певні дії,
та не надано жодних доказів, що
підтверджують необхідність
забезпечення позову, а також щодо
наявності у відповідача вказаного
майна.

Крім того вважає, що суд не взяв до
уваги надані нею та долучені до
матеріалів справи документи, які
свідчать про те, що ОСОБА_5 продовжує
вчиняти дії щодо оформлення права
власності на самочинне будівництво, а
тому існує реальна загроза невиконання
в майбутньому рішення суду. Просить
скасувати ухвалу про відмову у
забезпеченні позову та постановити
нову, якою заяву про забезпечення
позову задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України - суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити передбачені ЦПК України
заходи забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України -
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
роз'яснено, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Керуючись наведеними нормами
процесуального законодавства та
враховуючи роз'яснення Верховного Суду
України, при вирішенні питання про
забезпечення позову суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
позивача щодо необхідності вжиття
заходів забезпечення позову з
урахуванням розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення суду в разі невжиття таких
заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову, заявник просила
застосувати заборону вчиняти певні дії
третій особі ОСОБА_5 щодо оформлення
документів на право власності на
незавершений житловий будинок в
АДРЕСА_2

Обґрунтовувала тим, що оформлення
документів може вплинути у подальшому
на неможливість виконання судового
рішення у справі у зв'язку з тим, що
ОСОБА_5 отримала дозвіл на поділ
земельної ділянки, на якій знаходиться
спірне майно, на дві земельні ділянки
розмірами 0,1635 га та 0,05 га та оформлення
на них окремих Державних актів.

Судом першої інстанції при відмові у
задоволенні заяви правильно
встановлено, що вказана заява про
забезпечення позову не відповідає
вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України щодо
змісту заяви про забезпечення позову,
вона не містить доказів того, що існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.

З копії листа виконавчого комітету
Грядівської сільської ради
Іваничівського району Волинської
області вбачається, що громадянці
ОСОБА_5 належить на праві приватної
власності земельна ділянка 0,2135 га за
адресою АДРЕСА_1, згідно Державного
акта ЯД № 294165 від 16.01.2008 р. виданого
Іваничівською філією ДЗК ( а.с.16).
Рішенням сільської ради від 06.01.2012 р. №
12/17 ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення
технічної документації щодо поділу
вказаної земельної ділянки на дві
окремі ділянки - 0,1635 га і 0,05 га за
адресами відповідно: АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2.

Крім того, вказано, що дозвіл на
будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_2 в с. Низкиничі не надавався,
будівництво проводиться самовільно
(а.с 16).

З огляду на вищевикладене, суд
правильно прийшов до висновку, що
правові підстави для задоволення заяви
відсутні, оскільки вказана земельна
ділянка, на якій розташоване самочинне
будівництво, зареєстрована на праві
приватної власності за ОСОБА_1, яка не є
відповідачем у справі, а тому у зв'язку
із застосуванням заходів забезпечення
позову, у спосіб, про який просить
заявник, будуть порушенні її права та
інтереси.

Крім того, якщо все-таки виникне
необхідність у забезпеченні позову,
позивач не обмежений у праві
звернутися до суду з відповідним
клопотанням на будь-якій стадії
розгляду справи.

Заходи забезпечення позову, на яких
наполягає ОСОБА_1, не є такими, невжиття
яких може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення по даному
спору.

Керуючись ст.ст. 151, ч.1 ст. 153, ст. 307,312-315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Іваничівського районного суду
Волинської області від 14 травня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і не може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді: