Справа № 214/1816/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 червня 2014 року Саксаганський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді
Попова В.В.,

при секретарі - Ткаченко
К.М.,

за участю:

позивачів - ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

їхнього представника - ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

представника третьої особи - Маслової
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, у м. Кривого
Розі, цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до
ОСОБА_8 про вселення в квартиру,
визначення порядку користування
квартирою, продовження строку
збереження житлового приміщення за
тимчасово відсутніми наймачами, третя
особа - відділ опіки та піклування
виконавчого комітету Саксаганської
районної у місті ради м. Кривого Рогу та
зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, яка діє також в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_7 про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
третя особа - відділ опіки та
піклування виконавчого комітету
Саксаганської районної у місті ради м.
Кривого Рогу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє також в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_7
звернулась з надалі уточненим позовом
до ОСОБА_8, в якому ставлять питання про
визнання поважними причин тимчасової
відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у
квартирі АДРЕСА_1, про вселення їх у цю
квартиру, зобов'язавши ОСОБА_8 надати їм
ключі від неї та визначити порядок
користування цією квартирою, виділивши
їм для проживання кімнату площею 17,5
кв.м., а в користування ОСОБА_8 - іншу
кімнату площею 11,8 кв.м., залишивши
службові приміщення в загальному
користуванні, в обґрунтування якого
вказано, що відповідач ОСОБА_8
доводиться ОСОБА_1 та ОСОБА_7 батьком, а
ОСОБА_2 - колишнім чоловіком. Вони з 04
листопада 1999 року разом проживали
разом в спірній квартирі та були в ній
зареєстрованими. Під час їхнього
проживання ОСОБА_1 поводився з ними
жорстоко та агресивно, надалі скоїв
злочин у відношенні ОСОБА_2 та був
засуджений на три роки до позбавлення
волі, тому після його звільнення ОСОБА_8
ОСОБА_2 розірвала з ним шлюб, знялась з
реєстраційного обліку із спірної
квартири та з дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_7,
які залишились в квартирі
зареєстрованими, вибули проживати в
інше жиле приміщення для постійного
проживання, тобто діти не проживають в
спірній квартирі з поважних причин. При
цьому питання щодо зняття з реєстрації
ОСОБА_2 та залишення реєстрації за
дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_7 вирішувалось
на засіданні опікунської ради, де
ОСОБА_8 зобов'язався сприяти тому, щоб
його діти взяли участь у приватизації
спірної квартири, однак свого
зобов'язання не виконав, усіляко
перешкоджає ОСОБА_1 та ОСОБА_7
приватизувати їхні частки в спірній
квартирі, яка надавалась ОСОБА_8 з
урахуванням й інтересів дітей.

ОСОБА_8, у свою чергу, звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
яка діє також в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_7, в якому просить
суд визнати його дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_7
такими, що втратили право користування
спірною квартирою, оскільки останні не
проживають добровільно в квартирі
більше ніж 6 місяців без поважних
причин, він ніяким чином не перешкоджає
їхньому проживанню в квартирі. Більш
того, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 самі не бажають
жити в спірній квартирі, а їхні вимоги
про визначення порядку користування
спірною квартирою незаконні, позаяк
діти є різної статі, а він проживає в
квартирі з іншою жінкою.

Позивачі за первісним позовом та
їхній представник у судовому засіданні
підтримали уточнений позов,
зустрічного позову не визнали,
пояснили, що діти не проживали в
спірній квартирі вимушено, позаяк
відповідач ОСОБА_8 учинив у відношенні
їхньої матері - позивача ОСОБА_2 -
злочин, тому вона, побоюючись за себе та
долю дітей, після повернення
відповідача з місць позбавлення волі
розірвала з ним шлюб та разом з дітьми
залишила спірну квартиру.

Представник позивача за
зустрічним позовом у судовому
засіданні його вимоги підтримав,
первісного позову не визнав та просив
відмовити в його задоволенні за
підстав, викладених в зустрічному
позові.

Представник третьої особи просила суд
задовольнити уточнені вимоги за
первісним позовом.

Заслухавши пояснення зазначених осіб,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до такого.

Судом установлено, що на підставі
ордеру №307 на право зайняття службової
жилої площі від 04.11.1999 року ОСОБА_8 у
складі своєї сім'ї - його колишньої
дружини ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 - отримав двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 (далі - Спірна
квартира) (а.с.9-13, 17).

Надалі між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 виникли
стійкі неприязні відносини, а в 2005 році
ОСОБА_8 було засуджено до трьох років
позбавлення волі за вчинення злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, по
відношенню до ОСОБА_2 (а.с.7, 8).

Після повернення ОСОБА_8 з місць
позбавлення волі ОСОБА_2 в 2006 році
розірвала з ним шлюб, знялась з
реєстрації із Спірної квартири та
разом з їхніми дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_7
вибула для проживання до іншого жилого
приміщення, при цьому, згідно витягу з
протоколу №11 засідання опікунської
ради від 03.07.2007 року, ОСОБА_8 дав свою
згоду на те, щоб діти залишились
зареєстрованими в Спірній квартирі для
їхньої подальшої участі в її
приватизації (а.с.9, 14, 16).

Між тим, в 1993 році ОСОБА_8 реалізував
своє право на приватизацію
комунального житла у вигляді частки
квартири АДРЕСА_2 (а.с.15).

Як убачається з первісного та
зустрічного позовів, предметом спору
сторони визначили право ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 користуватися Спірною
квартирою.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутньої сторони може бути
продовжено судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки провадиться у
судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України
батьківські права не можуть
здійснюватися в супереч інтересам
дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року
№2402-III із змінами і доповненнями: сім'я
несе відповідальність за створення
належних умов для дитини. Кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини, а
ст. 18 цього Закону, передбачає, що діти -
члени сім'ї наймача або власника жилого
приміщення мають право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем. Органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей.

Зважаючи на встановлені в судовому
засіданні обставини припинення між
ОСОБА_8 та ОСОБА_2 сімейних відносин суд
приймає до уваги доводи останньої щодо
причини залишення нею Спірної квартири
разом із дітьми, а також приймає до
уваги, що ОСОБА_7 є неповнолітньою,
позивач ОСОБА_1 досяг повноліття лише 31
грудня 2012 року, тоді як звернувся з
даним позовом до суду в березні 2013 року,
а також відомості з витягу з протоколу
№11 засідання опікунської ради від
03.07.2007 року, згідно яких ОСОБА_8 дав свою
згоду на те, щоб діти залишились
зареєстрованими в Спірній квартирі для
їхньої подальшої участі в її
приватизації, а відтак суд уважає, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не втратили права
користування Спірною квартирою за
підстав, визначених в зустрічному
позові.

Тож вимоги в уточненому первісному
позові про визнання поважними причин
тимчасової відсутності ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 в Спірній квартирі є
необґрунтованими, а вимоги про їх
вселення до квартири підлягають
задоволенню.

Що ж до вимог про визначення порядку
користування Спірною квартирою та
виділення ОСОБА_1 та ОСОБА_7 для
проживання кімнати площею 17,5 кв.м., то
такі вимоги задоволенню не підлягають,
позаяк квартира є неприватизованою, а
діти є особами різної статі.

Статтею 64 ЖК України встановлені рівні
права наймача та членів його сім'ї щодо
користування жилим приміщення
державного і громадського житлового
фонду.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло, ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону або за
рішенням суду.

Відтак, з огляду на вищевикладене, суд
уважає, що первісний уточнений позов
підлягає частковому задоволенню, а в
задоволенні зустрічного позову слід
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
47 Конституції України, ст. ст. 64, 71, 72 ЖК
України, ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнений позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє
також в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1, ОСОБА_7 в квартиру
АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_8 надати їм
ключі від цієї квартири.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_8 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В.В. Попов.