Справа № 466/686/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"05" червня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Львова у складі:

головуючої - судді
ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретаря
ДУДНИСЬКОЇ З.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові справу за позовом
ОСОБА_1 до Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
ОСОБА_2, третя особа
Житлово-будівельний кооператив №224,
про визнання недійсним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
Свідоцтва про право власності на
квартиру, визнання недійсним договору
дарування, визнання права власності на
квартиру,

в с т а н
о в и в :

ОСОБА_1 30.01.2014р. звернувся в суд з
позовною заявою до Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради, ОСОБА_2 в котрій просить
суд постановити рішення про визнання
недійсним та скасування п.1.2.
розпорядження Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
№112 від 08.02.2006р., визнання недійсним
Свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_3
Шевченківською районною
адміністрацією Львівської міської
ради 08.02.2006р., визнання недійсним
договору дарування квартири від
03.04.2006р., укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 і посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_4 за №1223, визнання
права власності на квартиру АДРЕСА_1. В
обґрунтування позову покликається на
те, що є членом ЖБК №224, вселився у
спірну квартиру разом з батьками на
підставі ордера від 23.08.1994р. Вважає, що
безпідставно квартира була оформлена
на батька ОСОБА_3 так як пайові внески
за цю квартиру сплачував він через
рахунок в Ощадбанку, а не батько, у
якого такого рахунку і коштів не було.
Вважає, що він є власником квартири.
Батько не вправі був розпоряджатися
квартирою та дарувати її доньці ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
повністю, покликаючись на обставини,
вказані у позовній заяві. Просять позов
задовольнити.

Відповідачка проти задоволення позову
заперечила з мотивів, вказаних у
письмовому запереченні на позов.
Зазначає, що батько був членом ЖБК №224,
разом з матір'ю сплачували пайові
внески за квартиру. Не заперечує, що
пайові внески вносилися через рахунок
позивача в Ощадбанку, однак не за
рахунок позивача. Батько до грудня 2004р.
працював і твердження позивача, що у
нього не було коштів для виплати
пайових внесків не відповідають
дійсності. Пояснила, що позивачу було
відомо про оформлення батьком квартири
на своє ім'я та дарування їй квартири.
Однак за життя батька він не ставив
питання про визнання за ним права
власності на цю квартиру. Просить у
позові відмовити.

Представник третьої особи в судовому
засіданні вирішення спору залишила на
розсуд суду, пояснила, що жодних
первинних документів про сплату
пайових внесків у кооперативі немає.
Довідка про повне внесення членом
кооперативу ОСОБА_3 пайових внесків за
квартиру відповідає дійсності і не
спростована. Позивач не був членом
кооперативу, про те, що пайові внески
сплачуються саме ним не ставив до
відома кооператив.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, з'ясувавши обставини, якими
сторони обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, дослідивши зібрані по
справі докази, з'ясувавши дійсні
обставини справи, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позову з
таких мотивів.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за місцем
праці перебував на кооперативному
квартирному обліку.

ОСОБА_3 був членом ЖБК №224 за рішенням
загальних зборів кооперативу від
15.01.1994р. Йому на склад сім'ї 3 особи - він,
дружина та син ОСОБА_1 надана
трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2.

Згідно довідки ЖБК №224 від 10 січня 2006р.
№1/2006 ОСОБА_3 повністю вніс свій пайовий
внесок за квартиру в сумі 10520000 крб.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
власність» від 7.02.1991р., який діяв на той
час, член ЖБК, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, надану йому
в користування, набуває права
власності на це майно.

Аналогічна норма закріплена і у ст.384 ч.3
ЦК України.

Отже ОСОБА_3, повністю внісши в 1993р. свій
пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_2, з
1993р. набув право власності на неї.

Це право власності ОСОБА_3 належним
чином оформлено на підставі
розпорядження Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
№112 від 08.02.2006р. ( пункту 1.2) Свідоцтвом
про право власності на квартиру від
08.02.2006р., виданим Шевченківською
районною адміністрацією Львівської
міської ради та зареєстровано в ОКП ЛОР
БТІтаЕО 27.03.2006р.

Твердження позивача про те, що він був
членом ЖБК не відповідає дійсним
обставинам справи, оскільки рішення
про включення позивача у члени
кооперативу не було. Сама по собі
наявність у позивача ощадної книжки на
його ім'я в якій містяться записи про
прийняття 03.06.1993р. 33000крб. і 14.05.1993р.
50000крб. та списання цих коштів в день їх
надходження не дає підстав для
висновку, що ці кошти це особисті кошти
позивача і використані вони для сплати
пайового внеску ОСОБА_3

Відповідно ч.1,2 ст.319 ЦК України власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Здійснюючи своє право власності
власник квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 у
відповідності до закону уклав 03.04.2006р. з
ОСОБА_2 договір дарування квартири,
який посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_4 за №1223.

Підстав визнавати недійсним цей
договір, як і підстав для визнання
права власності ОСОБА_1 на квартиру
АДРЕСА_1 немає.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд робить висновок, що
позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш
И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради, ОСОБА_2, про
визнання недійсним та скасування п.1.2.
розпорядження Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
№112 від 08.02.2006р., визнання недійсним
Свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_3
Шевченківською районною
адміністрацією Львівської міської
ради 08.02.2006р., визнання недійсним
договору дарування квартири від
03.04.2006р., укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 і посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_4 за №1223, визнання
права власності на квартиру АДРЕСА_1 -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м.Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: Н. Л. Луців-Шумська