Справа № 640/3221/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року Київський районний суд
м. Харкова в складі:

головуючого - судді
Ніколаєнко І.В.

при секретарі
Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в
якому просить в порядку поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати за
ним право спільної власності на ?
частку квартири АДРЕСА_6 в м. Харкові; у
спільній власності ОСОБА_2 залишити ?
частку квартири АДРЕСА_6 в м. Харкові;
усунути перешкоди у здійсненні ним
права користування квартирою АДРЕСА_6 в
м. Харкові, шляхом зобов'язання ОСОБА_2
передати ключі від вхідних дверей
квартири та не чинити перешкоди у
здійсненні позивачем права
користування квартирою, як об'єктом
права спільної власності; стягнути з
ОСОБА_2 на його користь сплачений ним
судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилаючись не те, що перебуваючи у
шлюбі з 25 серпня 2006 року по 17 люте 2014
року з відповідачем по справі набули
спірне майно - квартиру АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу № 1632
від 10.08.2012року, яке є їх спільною
власністю подружжя. Посилався не те, що
підстав та джерел відповідно до ст. 57
Сімейного кодексу України на його
погляд у позивача не має, щоб вважати
спірну квартиру особистою приватною
власністю позивача. Вважав, що він, як
власник має право на володіння,
користування та розпорядження спірним
майном та просив суд зобов'язати
позивача надати ключі від квартири та
не чинити йому перешкоди у
користуванні його власністю. Посилався
на те, що він на його думку, як власник
має право на володіння, користування та
розпорядження спірним майном та
просив суд зобов'язати позивача надати
ключі від квартири та не чинити йому
перешкоди у користуванні його
власністю та поділити між ними спірну
квартиру визнавши за ним право
власності на ? частину спірної
квартири, оскільки при намаганні
потрапити до спірної квартири в ній
були сторонні люди, які заявили, що
проживають в квартирі з дозволу ОСОБА_2

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив позов
задовольнити та підтвердив обставини,
викладені у заяві.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнали, просили
відмовити в задоволенні позову,
надавши письмові заперечення, в яких
зазначено, що спірна квартира є її
особистою власністю, оскільки була
придбана за кошти ОСОБА_2 від продажу
квартири, придбаної до укладення шлюбу
з позивачем, та за кошти отримані від її
батьків, взятих у борг.

Суд, вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх позовних вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до рішення Київського
районного суду від 17 лютого 2014 року
розірвано шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3
народження, який був зареєстрований
25серпня 2006року Жовтневим відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції у Донецькій області, актовий
запис № 805. Перебуваючи в шлюбі у сторін
народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

За час перебування у шлюбі була
придбана квартира АДРЕСА_2 на підставі
договору купівлі-продажу № 1632 від
10.08.2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що
підтверджено витягом про державну
реєстрацію прав № 35375672 від 04.09.2012 року.

Відповідно до технічного паспорту,
спірна квартира, загальною площею 64,7
кв.м, складається з трьох кімнат,
розташована на 9 поверсі 12-поверхового
будинку.

Згідно довідки з місця проживання про
склад сім'ї та прописку наданої КП
«Жилкомсервіс» в квартирі АДРЕСА_3
зареєстровані ОСОБА_2 та неповнолітня
син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно,
набуте подружжям в шлюбі, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним до шлюбу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належала
на праві приватної власності квартира
у АДРЕСА_4, яка на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченою приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 18.04.2006
року, реєстровий номер № 3270 витягу з
Державного реєстру правочинів
виданого ОСОБА_7, приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу 18.04.2006 року, витяг №2297311, витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, виданого Комунальним
підприємством «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» 11.05.2006року,
номер витягу 10605664, зареєстрованих в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно Комунальним
Підприємством «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» 11.05.2006 року,
номер запису П-1-1710.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Сімейного
кодексу України той із подружжя, хто є
власником майна, визначає режим
володіння та користування ним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідачем по справі було укладено
договір відчуження квартири АДРЕСА_5,
яка належала їй на праві власності та є
дошлюбним майном.

В п.11 Договору купівлі-продажу від 26
липня 2012 року я, продавець,
стверджувала, що майно, яке є предметом
правочину, належить їй на праві
особистої приватної власності.

Згідно ч. 3 ст. 57 Сімейного кодексу
України майно, набуте нею за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, особисто
є особистою приватною власністю
дружини.

Також судом встановлено, та не
спростовано позивачем по справі, що
кошти від продажу власної квартири
відповідача в той же день 26 липня 2012
року поклала на свій рахунок у ПАТ «ВТБ
Банк» в сумі 42 700 доларів США, про що
свідчить виписка по рахунку від 26
березня 2014 року, квитанція № 25040 від 26
липня 2012 року та договір банківського
поточного рахунку № 725003 від 26липня
2012року відкритий на її ім'я.

Уклавши договір з АН «Мир квартир» за
їх пропозицією набула у власність
спірну квартиру за 444000,00грн.

Відповідач ОСОБА_2 набула квартиру за
власні кошти від продажу дошлюбного
майна та 15000,00 доларів США, які позичила
у борг у своїх батьків, про що свідчить
боргова розписка укладена 29.07.2012 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, матір'ю
відповідача, що підтверджено також
випискою виданою Маріупольським
філіалом, відділенням № 52 наданої на
ім'я матері ОСОБА_8, та дублікатом
квитанції № на суму 10066,11 доларів
США, та розпискою від 29.07.2012 року
написаною ОСОБА_8

Отримані кошти за борговою розпискою
відповідач 31.07.2012 року поклала на свій
рахунок № 0326 на свій рахунок,
відкритий 26.07.2012 року на її ім'я в ПАО
«ВТБ Банк» у сумі 15 010,00 доларів США, що
також підтверджено випискою по рахунку
приватного клієнта № /0326 за
період з 26.07.2012по 26.03.2014року виданої 26
березня 2014року та копію фіскального
чеку про внесення коштів на її рахунок.

10.08.2012року під час укладання договору
купівлі-продажу спірної квартири
АДРЕСА_6 зняла у банку у сумі 57 700доларів
США що також підтверджено випискою з
банку по рахунку приватного клієнта №
/0326.

Відповідачем була надана заява - згода
на придбання спірної квартири АДРЕСА_7.
Суд вважає, що заява - згода не
підтверджує факту набуття квартири у
спільну сумісну власність подружжям,
так як приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу у п. 12
Договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_8 від 10.08.2012 року зазначив лише
про засвідчення справжності підпису
ОСОБА_1

Відповідно до ст. 78 ЗУ «Про нотаріат»
нотаріус, органи місцевого
самоврядування, засвідчуючи
справжність підпису, не посвідчують
факти, викладені у документі, а лише
підтверджують, що підпис зроблено
певною особою. Відповідно п.п. 6.1.,6.2 п.
6 Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України (2012рік) нотаріус
засвідчує справжність підпису на
документах, зміст яких не суперечить
закону і які не мають характеру
правочинів та не містять у собі
відомостей, що порочать честь та
гідність людини. Нотаріус, засвідчуючи
справжність підпису, не посвідчує
факти, викладені у документі, а лише
підтверджує, що підпис зроблений
певною особою.

За таких обставин та наданих доказів,
суд приходить до висновку, що спірна
квартира АДРЕСА_2 не є об'єктом права
спільної сумісної власності та
належить особисто на праві приватної
власності ОСОБА_2, не являється
спільним сумісним майном та не
підлягає поділу між колишнім
подружжям.

В зв'язку з вищевикладеним, суд
відмовляє в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1.

Оскільки в задоволенні позовних вимог
судом було відмовлено, відповідно до
ст. 88 ЦПК України, судові витрати
стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, ст. 57, 59 СК України, ст.ст. 316, 319
ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя - відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
протягом 10 днів з дня проголошення, або
в той же строк з дня отримання копії
повного тексту рішення.

Суддя :
Ніколаєнко І.В.