Справа № 1323/6137/2012
Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/783/1467/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Цар М.М.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 17 грудня 2013
року,-

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 в жовтні 2012р. звернулася
до суду з позовом, в якому просила
визнати недійсним заповіт, посвідчений
05 травня 2011 року приватним нотаріусом
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_6, відповідно до якого
спадкодавець ОСОБА_7 заповів все своє
майно на користь відповідача ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 10-11 березня_2012
року помер її рідний брат ОСОБА_7, який 05
травня 2011 року склав заповіт на ім'я
відповідача. Про наявність заповіту
вона дізналася з постанови Стрийського
МВ ГУМВСУ у Львівській області від
16.03.2012 року про відмову в порушенні
кримінальної справи. Зі слів її
покійного брата їй стало відомо, що він
не мав наміру складати жодного
заповіту та хотів передати все своє
майно саме їй, оскільки це родинна
батьківська оселя, яка перейшла їм у
власність у рівних частках на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом. Протягом останнього року її
покійний брат хворів, що спонукало його
до систематичних обстежень та
лікування. Він отримував знеболюючі
ліки, у зв'язку із вживанням яких та
зловживанням спиртними напоями
почастішали випадки не сприйняття ним
дійсних подій. Вважає, що відповідач
умисно увійшов у довіру до її брата і
шляхом обману спонукав його до
укладення оспорюваного заповіту на
його користь. Вважає, що під час
підписання заповіту її брат не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними. Окрім цього,
особистий підпис заповідача у заповіті
також викликає сумнів. За таких
обставин вважає, що волевиявлення
ОСОБА_7 не було вільним і не відповідало
його волі, у зв'язку з чим просила
визнати заповіт ОСОБА_7, складений на
ім'я ОСОБА_4, що посвідчений 05 травня 2011
року приватним нотаріусом Стрийського
районного нотаріального округу ОСОБА_6,
недійсним.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа -
приватний нотаріус Стрийського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання заповіту недійсним -
відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2

Вважає оскаржуване рішення незаконним
та необґрунтованим, постановленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, без жодного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи. Звертає увагу на те, що суд
не допитав заявлених нею свідків та
безпідставно відмовив їй у проведенні
повторної експертизи, всупереч вимогам
ст. 212 ЦПК України. Таким чином, суд
порушив її права на об'єктивний судовий
розгляд справи. Враховуючи наведене та
відповідно до п.2 ч. 1 ст. 307, ст. 309 ЦПК
України просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення яким задовольнити позовні
вимоги.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності приватного нотаріуса
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_6, що не з'явилася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3 на підтримання доводів
апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_4
та його представника ОСОБА_5 на її
заперечення, перевіривши матеріали
справи, межі та доводи скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення такої, виходячи із
наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено наступні юридично
значимі факти та відповідні їм
правовідносини.

Як вбачається із свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 помер
10-ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що в Книзі
реєстрації смертей 13.03.2012 року зроблено
актовий запис за № 129.(а.с. 5).

Матеріалами справи та судом
встановлено, що 05 травня 2011 року
приватним нотаріусом Стрийського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
було посвідчено заповіт за реєстровим
№ 889, яким ОСОБА_7 заповів все своє майно
відповідачу ОСОБА_4 В даному заповіті
стоїть підпис заповідача ОСОБА_7 та
зазначено, що заповіт записаний
нотаріусом зі слів ОСОБА_7, прочитаний
вголос заповідачем і власноручно
підписаний ним у її присутності (а.с. 8).

Відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

В силу ст. 1247 ЦК України заповіт
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складення.

Заповіт має бути особисто підписаний
заповідачем та посвідчений нотаріусом
або іншими посадовими, службовими
особами, визначеними ст.ст. 1251-1252 цього
Кодексу.

Заповіт, складений із порушенням вимог
щодо його форми та посвідчення, є
нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК
України визнання такого заповіту
недійсним судом не вимагається (п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 "Про
судову практику у справах про
спадкування").

В ході розгляду справи встановлено, що
оскаржуваний заповіт складений з
дотриманням вимог щодо його форми та
посвідчення, зокрема дотримано
письмову форму заповіту, в якому
зазначено місце та дату його складання,
такий нотаріально посвідчений та
підписаний заповідачем.

Покликання апелянта на те, що
оскаржуваний заповіт не міг підписати
заповідач ОСОБА_7, спростовуються
висновком експерта № 6/450
судово-почеркознавчої експертизи від
05.11.2013 року, яким встановлено, що підпис
від імені ОСОБА_7 в І графі "Підпис" в
документі "Заповіт ОСОБА_7 від 05.05.2011
року" виконано ОСОБА_7. Наявності в
досліджуваному підписі ознак
порушення координації рухів, ознак, що
свідчать про вплив на виконавця цього
підпису якихось збиваючих факторів, що
свідчать про незвичайний стан (до яких
можуть відноситись похилий чи старечий
вік виконавця, його хворобливий стан і
т.п.) не виявлено. Рукописний текст :
"Прочитано мною вголос ОСОБА_7" в
документі "Заповіт ОСОБА_7 від 05.05.2011
року" виконано ОСОБА_7. Наявності в
досліджуваному рукописному тексті
ознак порушення координації рухів,
ознак, що свідчать про вплив на
виконавця цього рукописного тексту
якихось збиваючих факторів, що
свідчать про незвичайний стан (до яких
можуть відноситись похилий чи старечий
вік виконавця, його хворобливий стан і
т.п.) не виявлено (а.с. 178-184, 197-201).

Крім того, місцевим судом був допитаний
у судовому засіданні експерт ОСОБА_8,
який пояснив, що досліджувалися всі
рукописні тексти, надані судом. Однак, у
висновку експерта № 6/450 від 05.11.2013 року,
надісланому на адресу суду, допущена
граматична помилка в написанні імені
по батькові заповідача, а саме :
Іванович замість Михайлович, що не
впливає на його суть та не змінює його
змісту, оскільки при порівнянні
досліджуваного рукописного тексту з
вільними зразками почерку ОСОБА_7 були
встановлені співпадіння загальних та
окремих ознак, які є суттєвими та
створюють сукупність, достатню для
категоричного позитивного висновку
про те, що рукописний текст та підпис у
заповіті ОСОБА_7 від 05.05.2011 року
виконано ОСОБА_7

Із врахуванням наведеного, доводи
апеляційної скарги щодо необхідності
призначення повторної експертизи є
безпідставними, оскільки відповідно до
ч.2 ст.150 ЦПК України повторна
експертиза призначається у випадку,
якщо висновок експерта буде визнано
необґрунтованим або таким, що
суперечить іншим матеріалам справи,
або викликає сумнів в його
правильності.

Заповіт є правочином, тому на нього
поширюються загальні положення про
правочини, якщо у книзі шостій ЦК
України немає відповідного правила.

Відповідно до ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним.

Правила зазначеної статті поширюються
на ті випадки, коли немає законних
підстав для визнання громадянина
недієздатним, однак є дані про те, що в
момент укладення правочину він
перебував у такому стані, коли не міг
розуміти значення своїх дій або
керувати ними.

Доводи апелянта про те, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі, а
також, те, що під час підписання
заповіту він не усвідомлював значення
своїх дій та не міг керувати ними є
безпідставними, оскільки, апелянтом не
надано, а судом не здобуто таких
доказів.

Колегія суддів погоджується із
висновком місцевого суду про те, що
складений ОСОБА_7 заповіт відповідає
вимогам ст. 203 ЦК України, зокрема:
волевиявлення заповідача було вільним
і відповідало його внутрішній волі,
даний правочин вчинено у письмовій
формі та спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, зміст правочину не
суперечить закону та моральним засадам
суспільства.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ч.1 п.1
ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 17 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:
О.М. Ванівський

Судді:
М.Я. Богонюк

Б.М. Гриновець