Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Леміш О.М.

при секретарі Химинець О.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгород цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
договором, штрафів, відшкодування
моральної шкоди і зобов'язання
повернути транспортний засіб, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з них у
солідарному порядку на свою користь 24
000,00 грн. заборгованості за несплату
передбачених договором оренди від
24.03.2012 року платежів, 12 000,00 грн. штрафів
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, 2 400,00 грн. у відшкодування
моральної шкоди та судові витрати по
справі. Водночас Позивач просив суд
зобов'язати відповідачів повернути
йому транспортний засіб «DAEWOO Nexia»,
реєстр. н/з НОМЕР_1 (далі за текстом - ТЗ).

Дані позовні вимоги мотивував тим, що
між ним та відповідачами 24.03.2012 року
було укладено нотаріально посвідчений
договір найму (оренди) транспортного
засобу (далі за текстом - Договір
оренди), на виконання умов якого
позивач передав відповідачам у
строкове платне користування належний
йому ТЗ. Проте відповідачі порушили
договірні зобов'язання, оскільки
всупереч умовам укладеного Договору
оренди не здійснили на користь
Позивача жодного платежу за
користування ТЗ, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість у згаданому
розмірі. Оскільки умовами Договору
оренди передбачено право Позивача на
стягнення з відповідачів штрафу та
заподіяної моральної шкоди у випадку
порушення ними договірних зобов'язань,
позивач вважав, що з них слід стягнути
також заявлені суми коштів.
Враховуючи, що відповідачі після
припинення дії Договору оренди не
повернули йому ТЗ, просив суд
зобов'язати їх вчинити ці дії.

У подальшому представник позивач подав
суду заяву про стягнення з
відповідачів витрат з оплати правової
допомоги адвоката в розмірі 4 000,00 грн.,
які були понесені позивачем у даній
справі.

Позивач та його представник в судове
засідання не з'явились. Проте
представник позивача надав суду
письмову заяву, в якій просив
розглянути справу без участі позивача
та його представника, а позовні вимоги
підтримав й просив їх задовольнити в
повному обсязі.

Відповідачі, будучи належним чином
повідомлені про час і місце слухання
справи, у судове засідання повторно не
з'явились.

За таких обставин суд вважає за можливе
провести заочний розгляд справи за
наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність та допустимість кожного
доказу, суд приходить до переконання,
що позов підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне .

Стверджуються належними доказами і не
були спростовані у судовому засіданні
наступні обставини справи.

24 березня 2012 року між позивачем та
відповідачами укладено і нотаріально
посвідчено Договір оренди, за яким
позивач зобов'язався передати, а
відповідачі прийняти у тимчасове
платне користування належний
позивачеві ТЗ.

Відповідно до п.2.2 Договору оренди
даний Договір набирає чинності з
моменту його підписання сторонами та
нотаріального посвідчення і діє до
31.12.12.

Пунктами 2.3 і 2.4 Договору оренди
передбачено, що ТЗ передається
відповідачам в день підписання цього
Договору за актом
передавання-приймання. Плата за найм
ТЗ нараховується по 100,00 грн. за один
день користування ТЗ, окрім вихідного
дня - неділі. Відповідачі вносять плату
за кожні шість днів користування ТЗ в
сумі 600,00 грн.

Суд переконаний, що позивач у повному
обсязі виконав взяті на себе
зобов'язання за Договором оренди, так
як згідно з актом передання-приймання
від 24.03.2012 року (копія якого міститься у
матеріалах справи) передав
відповідачам, а вони прийняли від
нього ТЗ.

З огляду на це, суд приходить до
висновку, що у відповідачів виникли
зобов'язання щодо своєчасної сплати
встановлених Договором оренди
платежів за користування належним
позивачеві ТЗ, перший з яких повинен
був бути сплаченим не пізніше 30 березня
2012 року.

За приписами ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 10 і 11 цього ж Кодексу
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
рівності сторін та диспозитивності.

На підставі викладеного суд визнає, що
позивач належними та допустимими
доказами обґрунтував заявлені ним
вимоги та довів факти укладення
Договору оренди і передачі ТЗ
відповідачам.

Натомість відповідачі не скористалися
наданими їм процесуальними правами та
не надали суду жодного доказу на
спростування викладених у позовній
заяві обставин.

Згідно з ч.1 ст.759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Статтями 525 і 526 ЦК України
встановлено, що зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору,
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається.

За приписами ст.ст.509, 625 вказаного
Кодексу кредитор у зобов'язанні вправі
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, враховуючи доведеність
позивачем фактів порушення
відповідачами договірних зобов'язань
зі сплати коштів за Договором оренди,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги у даній справі в частині
стягнення заборгованості за цим
Договором є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

При цьому, суд погоджується з наданими
позивачем розрахунками, так як вони
відповідають обставинам справи і
встановленим Договором оренди умовам.

Відповідно до ст.ст.610 та 611 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки і
відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ст.549 зазначеного Кодексу
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 4.3 Договору оренди
передбачено, що у разі невиконання чи
неналежного виконання відповідачами
грошових зобов'язань щодо сплати
орендних платежів за умовами цього
Договору, позивач має право вимагати
від відповідачів сплати неустойки
(штрафу) в розмірі 3% від суми Договору
оренди, визначеної в п.2.2. останнього за
кожен випадок порушення грошових
зобов'язань.

З п.2.2. Договору оренди слідує, що
сума цього Договору складає загальну
суму плати за найм ТЗ в розмірі 24 000,00
грн.

На підставі викладеного позивач
просив стягнути з відповідачів
неустойку в розмірі 12 000,00 грн.

Однак суд, керуючись засадами
справедливості, добросовісності та
розумності (ст.3 ЦК України), визнає
заявлену до стягнення суму неустойки
завищеною, так як вона складає
половину основної суми боргу.

У зв'язку з цим суд вважає, що з
відповідачів на користь позивача
підлягає стягненню неустойка в розмірі
6 000,00 грн., яка є співрозмірною з
основною сумою боргу та достатньою для
задоволення порушених майнових прав
позивача.

За приписами ст.ст.23, 1167 ЦК України
моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої і
відшкодовується особою, яка завдала
таку шкоду неправомірними діями.

Відповідно до п.4.5. Договору
оренди в разі невиконання будь-якої із
сторін взятих на себе зобов'язань, інша
сторона вправі вимагати з винної
сторони сплати моральної шкоди у
розмірі 10% від суми цього Договору.

Відтак суд приходить до висновку,
що з відповідачів у солідарному
порядку на користь позивача слід
стягнути також 2 400,00 грн. (24 000,00 грн. х
10,00%) заподіяної позивачеві моральної
шкоди.

Така шкода полягає у тому, що
позивач, укладаючи згаданий Договір
оренди мав надію та сподівання на
щомісячну сплату відповідачами
орендних платежів. Натомість
несплатою таких платежів, а відтак і не
виконанням умов Договору оренди,
відповідач завдав позивачеві
страждань, оскільки ці платежі
частково повинні були компенсувати
йому позбавлення права на користування
та розпорядження ТЗ. Страждання
підсилені необхідністю звернення
позивача до суду за захистом порушених
прав.

Щодо вимоги позивача про
повернення ТЗ суд зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.785 ЦК України у
разі припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

У зв'язку з цим, враховуючи факт
припинення дії Договору оренди 31.12.2012
року, суд вважає, що відповідачі
повинні були не пізніше 01 січня 2013 року
повернути позивачеві належний йому ТЗ.

Оскільки таке зобов'язання
відповідачами не виконане, вимога
позивач про зобов'язання їх повернути
йому ТЗ підлягає задоволенню.

Згідно з ст.79 ЦПК України до судових
витрат належать судовий збір та
витрати на правову допомогу.
Відповідно до ст.88 цього ж Кодексу
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
вимог.

Факт оплати позивачем судового збору
та витрат на правову допомогу адвоката
стверджується договором з адвокатом
від 11.03.2013 року, розрахунком вартості
правової допомоги згідно з Законом
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» та відповідними квитанціями.

З урахуванням викладеного та
часткового задоволення позовних вимог,
ці судові витрати суд вважає
обґрунтованими і такими, що підлягають
відшкодуванню позивачеві частково -
пропорційно до суми задоволених вимог,
тобто з відповідачів у солідарному
порядку на користь позивача підлягає
стягненню також 414,69 грн. судового збору
та 3 333,20 грн. витрат на оплату правової
допомоги адвоката.

Керуючись ст.ст.15, 16, 23, 509, 525, 526, 549, 610,
611, 625, 762, 1167 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11,
60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226
ЦПК України, суд -

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором,
штрафів, відшкодування моральної
шкоди і зобов'язання повернути
транспортний засіб - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
солідарному порядку на користь ОСОБА_1
24 000,00 грн. (двадцять чотири тисячі грн. 00
коп.) заборгованості за несплату
передбачених Договором оренди
платежів, 6 000,00 грн. (шість тисяч грн. 00
коп.) штрафів за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань та 2 400,00 грн. (дві
тисячі чотириста грн. 00 коп.) у
відшкодування моральної шкоди.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернути
ОСОБА_1 транспортний засіб «DAEWOO NEXIA»,
реєстр. н/з НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
солідарному порядку на користь ОСОБА_1
414,69 грн. (чотириста чотирнадцять грн. 69
коп.) судового збору та 3 333,20 грн. (три
тисячі триста тридцять три грн. 20 коп.)
витрат на оплату правової допомоги
адвоката.

У решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, шляхом подання
відповідачем письмової заяви про це
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення дане
рішення може бути оскаржене в
загальному порядку шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дати постановлення ухвали про
залишення такої без задоволення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Леміш О.М.