інстанції: Олексюк А.В. Провадження №
22-ц/773/933/14 Категорія: 47 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г.,
Федонюк С.Ю.,

при секретарі - Губарик К.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 25 березня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 25 березня 2014
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1., ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який
зареєстрований 18.07.2004 року Відділом
РАЦС Луцького міського управління
юстиції, актовий запис № 538.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави
судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову, оскільки
судом були порушені норми
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом першої інстанції
безпідставно не надано часу для
примирення сторін.

В судове засідання сторони не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце судового
засідання. Причин неявки суд не
повідомили.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони більше одного року разом не
проживають, не підтримують подружніх
стосунків, не ведуть спільного
господарства, не займаються спільним
вихованням дитини, шлюб існує
формально.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами 18.07.2004 року було
зареєстровано шлюб відділом РАЦС
Луцького міського управління юстиції,
актовий запис № 538. Від шлюбу у сторін
народилась дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Статтею 110 СК України передбачено, що
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду.

Крім того, відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК
України кожен з подружжя має право
припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження є порушенням права дружини,
чоловіка на особисту свободу і може
мати наслідки, встановлені законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" встановлено,
що проголошена Конституцією охорона
сім'ї державою полягає, зокрема, в тому,
що шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них. З
цією метою необхідно уникати
формалізму при вирішенні позовів про
розірвання шлюбу, повно і всебічно
з'ясовувати фактичні взаємини
подружжя, мотиви та причини розлучення,
забезпечувати участь у засіданні, як
правило обох сторін, уживати заходів до
примирення подружжя. Рішення суду про
розірвання шлюбу повинно відповідати
вимогам законності та обґрунтованості.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони більше одного року разом не
проживають, не підтримують подружніх
стосунків, не ведуть спільного
господарства, не займаються спільним
вихованням дитини, шлюб існує
формально. Позивач категорично
наполягає на розірванні шлюбу, не бажає
підтримувати з відповідачем шлюбні
стосунки, і вважає, що подальше спільне
життя і збереження шлюбу суперечить її
інтересам.

Отже, зважаючи на те, що на протязі
тривалого періоду часу сторони не
підтримують шлюбних відносин, шлюб
носить формальний характер, відносини,
які склалися між сторонами, свідчать
про повний розпад сім'ї, спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечить
їх інтересам, а також враховуючи
категоричне заперечення одним із
подружжя на збереження шлюбу, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про задоволення позову про
розірвання шлюбу.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивач із заявою про
розірвання шлюбу звернулася в суд 12
вересня 2013 року, а рішення судом
ухвалене тільки 25 березня 2014 року. На
думку колегії суддів, доводи
відповідача в апеляційній скарзі, що
суд не надав строку для примирення та
збереження сім'ї є безпідставними, так
як на час розгляду справи пройшло
більше як пів року, однак сторони не
помирилися.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на систематичне порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права не заслуговує на увагу колегії
суддів, оскільки з матеріалів справи
вбачається, що відповідач неодноразово
був присутнім в судовому засіданні
суду першої інстанції, неодноразово
подавав клопотання та заяви, які були
підставою відкладення розгляду справи,
що свідчить про затягування строків
розгляду справи.

За правилами ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції вірно визначив
характер спірних правовідносин між
сторонами і правові норми, що їх
регулюють, дав належну оцінку наданим
та зібраним доказам по справі та
задовольнив вимогу позивача.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, рішення ухвалено з
додержанням норм процесуального та
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 25 березня 2014
року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: