Справа № 489/1222/13-ц
Номер провадження 2/489/14/14
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2014 року
місто
Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє у своїх
інтересах та як законний представник
неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення боргу кредитором
спадкодавця та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
договорів позики недійсними,

встановив

В лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє від
свого імені та як законний представник
ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6 мотивуючи
свої вимоги тим, що 27.04.2011 він уклав
договір позики з ОСОБА_7 на строк до
26.09.2011 і передав йому кошти у розмірі 47
000,00 дол. США. Вказаний договір було
укладено у простій письмовій формі,
тобто ОСОБА_7 надав йому письмову
розписку.

20.08.2011 між ним та ОСОБА_7 було укладено
ще один договір позики на строк до
26.09.2011, за яким він передав ОСОБА_7 кошти
у розмірі 47 000,00 дол. США, вказаний
договір також було укладено у простій
письмовій формі, тобто ОСОБА_7 надав
йому письмову розписку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 позичальник ОСОБА_7 помер,
так і не повернувши йому кошти. На час
відкриття спадщини, разом із ОСОБА_7 за
адресою: АДРЕСА_1 проживали: його
дружина ОСОБА_2, його син ОСОБА_6 та
малолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
н., які є відповідачами.

В травні 2012 року він пред'явив свої
вимоги до відповідачів, як спадкоємців
ОСОБА_7 і відповідач ОСОБА_2 повернула
йому 7 000,00 дол. США.

У листопаді 2012 року, після прийняття
відповідачами спадщини, він звертався
до відповідача ОСОБА_2 З вимогами
повернути останні 87 000,00 дол. США, однак,
до теперішнього часу кошти не
повернути, в зв'язку з чим він змушений
звернутися до суду з даним позовом.

Посилаючись на викладене, позивач
просив суд стягнути з відповідачів на
його користь борг за договором позики в
сумі 695 391,00 грн., індекс інфляції в сумі 2
945,46 грн., 3% річних в сумі 29 038,95 грн. та
судові витрати.

В квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
визнання недійсними договорів позики,
мотивуючи свої вимоги тим, що вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_7 з 1994 року до його смерті, яка
настала в наслідок самогубства в
травні 2012 року. Від спільного
проживання вони мають двох дітей: сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. та доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н.

З початку 2009 року ОСОБА_7 почав вести
себе неадекватно та проявляти ознаки
психічного розладу та нездатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. В жовтні 2009 року він
звернувся за медичною допомогою до
психологів-психіатрів Медичної служби
УМВС України в Миколаївській області.

Також, вона разом із своєю сестрою
зверталися до Миколаївської обласної
психіатричної лікарні № 1 (далі - МОПЛ №
1) із заявою про неадекватну поведінку
ОСОБА_7 та про необхідність його
примусового лікування. Однак, в
листопаді 2011 року їм здалося, що у
ОСОБА_7 почалось покращення і вони
своєю заявою зупинили дії про його
примусове лікування. Та це тривало
недовго, і в квітні 2012 року ОСОБА_7 знову
стаціонарно проходив лікування в МОПЛ
№ 1.

Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що з червня
2011 року ОСОБА_7 пішов із сім'ї та почав
проживати з ОСОБА_8, з якою проживав до
січня 2012 року.

З приводу письмових розписок, ОСОБА_2
зазначила, що не впевнена, що вони
підписані саме ОСОБА_7, в них не
зазначено на які саме потреби останній
позичав такі кошти. Зазначає, що в їх
сім'ю ці гроші чи їх частина не
надходили, про ці позики вона нічого не
знала. Своєї згоди на укладання
договорів позики, вона не надавала.

Посилаючись на викладене, позивач
просила суд визнати договори позики
від 27.04.2011 та від 20.08.2011, укладені між
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на загальну суму 727 375
грн. недійсними.

Ухвалою суду занесеною до журналу
судового засідання від 15.04.2013
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визнання договорів позики недійсними
об'єднано в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка
діє від свого імені та як законний
представник ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення боргу кредитором
спадкодавця.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4
позовні вимоги за первісним позовом
підтримав, просив його задовольнити.
Зустрічний позов не визнав.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні
вимоги за первісним позовом підтримав,
просив його задовольнити. В
задоволенні зустрічного позову просив
відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 первісний позов не
визнала, просила відмовити у його
задоволені. Підтримала свій позов,
просила його задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 за довіреністю ОСОБА_3 підтримав
зустрічну позовну заяву, просив вимоги
задовольнити, у задоволенні первісного
позову просив відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено такі обставини та
відповідні правовідносини.

27.04.2011 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було
укладено договір позики у простій
письмовій формі, тобто ОСОБА_7 надав
ОСОБА_4 письмову розписку про отримання
у нього коштів в розмірі 47 000,00 дол. США
на строк до 26.09.2011 (т. 1, а. с. 6).

20.08.2011 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було
укладено ще один договір позики на
строк до 26.09.2011, за яким ОСОБА_4 передав
ОСОБА_7 кошти у розмірі 47 000,00 дол. США,
вказаний договір також було укладено у
простій письмовій формі, тобто ОСОБА_7
надав йому письмову розписку (т. 1, а. с.
7).

За договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтями 525, 526, 530 ЦК України
встановлено, що зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в строк,
вказаний в договорі, одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

ОСОБА_7 в односторонньому порядку
порушені умови зазначеного договору,
саме у вказаний у розписках строк
повернення 26.09.2011 позика не була
повернута.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що ним нарахована
заборгованість ОСОБА_7 станом на 14.02.2013
в сумі 727 375,41 грн., а саме: 695 391 грн. -
основний борг; 2 945,46 грн. - інфляція; 29
038,95 грн. - 3% річних (т.1, а. с. 8).

Згідно з свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_9 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року
(т. 1, а. с. 38).

Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК
України). До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).

Як видно з матеріалів спадкової справи
спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли
ОСОБА_2 особисто (т.1, а. с. 97) та як
законний представник доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н. (т. 1, а. с. 142), ОСОБА_6 (т.
1, а. с. 143). Від прийняття спадщини,
подавши відповідні заяви, відмовились
батьки померлого ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Частиною 2 статті 1281 ЦК України
встановлено, що кредиторові
спадкодавця належить протягом шести
місяців від дня, коли він дізнався або
міг дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, незалежно від
настання строку вимоги.

Позивач вказує, що 9-10 травня 2012 року він
пред"явив свої вимоги до ОСОБА_2, як
спадкоємця. Остання передала йому
автомобіль в рахунок погашення частини
боргу в сумі 7 000 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтвердила факт передачі автомобіля,
однак вказала, що його було передано не
в рахунок боргу і вона про борг не знала
і не визнавала його. Вказала, що можливо
надала йому навіть якусь розписку.

Суд вважає, що вказані обставини
підтверджують факт звернення позивача
до спадкоємців боржника з вимогою та
передача автомобіля свідчить про
часткове погашення боргу.

Враховуючи те, що в травні 2012 року
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були неповнолітніми,
ОСОБА_2 діяла і в їх інтересах.

Відповідно до свідоцтва про укладення
шлюбу серії НОМЕР_6, ОСОБА_7 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 01.07.1994
(Т. 1, а. с. 103).

Відповідно до свідоцтва про народження
серії НОМЕР_7 ОСОБА_7 та ОСОБА_2 є
батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. ( Т. 1, а. с.
106).

Відповідно до свідоцтва про народження
серії НОМЕР_8 ОСОБА_7 та ОСОБА_2 є
батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н. (Т. 1,
а. с. 107).

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи відповідачі успадкували
нежитловий об"єкт, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 178, 180, 182),
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а. с.
184, 186, 188), транспортні засоби: MAN, моделі
18225 MLRC 2002 р. в., реєстраційний номер
НОМЕР_1, MAN, моделі 14264 M2000 1996 р. в.,
реєстраційний номер НОМЕР_2, MAN, моделі 12
262 1997 р. в., реєстраційний номер НОМЕР_3
(т. 1, а. с. 190, 192, 194). При цьому ОСОБА_6
успадкував 3/5 часток спадщини, ОСОБА_2
та ОСОБА_5 по 1/5 частки у спадщині.

В матеріалах спадкової справи
міститься звіт про оцінку
вищевказаного нежитлового об"єкту (т. 1,
а. с. 156) з визначеною вартістю 336 000 грн.

Представником позивача зазначено, що в
матеріалах справи є рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 15.11.2011, яким було
здійснено поділ майна подружжя та
вказаним рішенням встановлено, що
вартість вказаного об"єкту складає 863 965
грн. і при поділі сторони не оспорювали
таку вартість. Враховуючи, що
нежитловий об"єкт було виділено ОСОБА_7
відповідно дружині ОСОБА_2 виділено
інше майно виходячи з вартості цього
об"єкта саме у 863 965 грн.

Враховуючи те, що оцінка, яка міститься
в матеріалах спадкової справи суттєво
(більше ніж в два рази) відрізняється
від вартості узгодженої сторонами при
поділі майна подружжя у кінці 2011 року,
суд вважає за можливе використати
вартість нежитлового об"єкта,
встановлену рішенням суду від 15.11.2011.

Відповідно до оцінки вартість квартири
АДРЕСА_1 складає 107 000 грн. (т. 1, а. с. 160),
вартість MAN, моделі 18225 MLRC 2002 р. в.,
реєстраційний номер НОМЕР_1 - 115 356,49 грн.
(т. 1 а. с. 164), MAN, моделі 14264 M2000 1996 р. в.,
реєстраційний номер НОМЕР_2 - 84 976,86
грн.(т. 1 а. с. 165), MAN, моделі 12 262 1997 р. в.,
реєстраційний номер НОМЕР_3 - 108 692,65 грн.
(т. 1 а. с. 166).

Враховуючи те, що вартість автомобілів
суттєво не відрізняється від
встановленої рішенням суду та це майно
підлягає більшому зносу та моральному
старінню, суд вважає за можливе взяти
до уваги оцінку, яка є в матеріалах
спадкової справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Вартість майна отриманого у спадщину
складає 1 279 991 грн. (863 965+107 000+115 356,49+84
976,86+108 692,65).

Матеріали спадкової справи містять
претензії інших кредиторів, а саме ПАТ
"Укрсиббанк" на суму 32 210,54 доларів США,
що еквівалентно 297 423,84 грн. (т. 1, а. с. 207),
ОСОБА_11 в сумі 55 000 грн. (т. 1, а. с. 123),
ОСОБА_12 в сумі 455 500 грн. (т. 1, а. с. 131).
Загальна сума претензій кредиторів
становить 797 923,84 грн.

З показів свідка ОСОБА_13 та пояснень
відповідача встановлено, що ще до
зверенння позивача до суду претензія
ОСОБА_13 та претензія ПАТ "Укрсибабнк"
були задоволені. В судових дебатах
представник відповідачів вказав, що
рішенням апеляційного суду
Миколаївської області, що набрало
законної сили також задоволено
претензію ОСОБА_12

Таким чином враховуючи те, що
спадкоємці відповідають за боргами
спадкодавця в межах вартості
спадкового майна, претензії позивача
можуть бути задоволенні в межах суми в
482 067,16 грн. (1 279 991 - 797 923,84).

Враховуючи частки у спадщині сума яка
підлягає стягненню з ОСОБА_6 становить
289 240,29 грн. (482 067,16*3/5), з ОСОБА_2, яка
відповідає в межах рівних часток (своєї
та доньки ОСОБА_2.) становить 192 826,86 грн.
(482 067,16*2/5).

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, шляхом стягнення боргу в
межах вартості часток спадщини з
урахуванням претензій всіх кредиторів,
а в задоволенні іншої частини вимог, в
т. ч. про стягнення 3% річних та
інфляційних втрат належить відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним
позовом обгрунтовувались тим, що
договори позики мають бути визнані
недійсними, як укладені особою, яка не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними в момент вчинення
правочину.

Згідно з довідкою Бюро судово-медичної
експертизи від 16.08.2012 № 312/1125, смерть
ОСОБА_7, 1970 р. н., наступила від
механічної асфіксії внаслідок
удавлення органів шиї петлею при
повішанні (т. 1, а. с. 39).

За ухвалою суду від 30.10.2013 була
проведена посмертна
судово-психіатрична експертиза для
встановлення психічного стану ОСОБА_7,
а саме його можливості усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними, а
також можливості правильного
сприйняття речей та предметів
об'єктивної реальності на момент
підписання розписок.

Відповідно до Актів № 580, 194
стаціонарної, амбулаторної, заочної,
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 03.12-31.12.2013 та 29.04.2014
відповідно, мотивувальна частина: як
вбачається з наданих об'єктів
експертизи, психічний стан ОСОБА_7
змінився в 2009 році, коли на фоні
психотравмуючих факторів (соматичного
неблагополуччя, труднощів у бізнесі),
вперше потрапив у поле зору психіатрів,
лікувався стаціонарно в МОПЛ № 1 з
діагнозом: "соматоформний розлад
верхнього відділу ЖКТ (гикавка).
Тривожно-іпохондричний синдром". З того
часу з'явились виражені афективні
розлади, характерні для
маніакально-депресивних станів: різкі
перепади настрою, в бесіді переходив на
крик, образи, погрози, міг сміятися і
тут же плакати. Ці перепади афекту
підтверджуються даними психологічного
дослідження від 27.10.2011. В той самий день
був оглянутий лікарем-психіатром
лікарні УМВС, було встановлено діагноз:
" F20? (шизофренія?). Афективний синдром".
Рекомендована консультація в
Миколаївській облпсихлікарні № 1.
порушення мислення проявлялися в
висловлюванні паралогічних ідей
відносин (звинювачював людей у
крадіжках, вимагав повернути гроші,
усіх навколо вважав ворогами),
надцінних ідей реформаторства, власної
значущості, сверхздібностей (ідеї про
спасіння Світу, порятунок України від
зла і злодійства, володіння
екстрасенсорними здібностями, може
лікувати людей, силою думки впливати на
касові апарати); мали місце безглузді
неадекватні вчинки і бажання ( позичав
гроші, купував автомобілі, хотів купити
сусідню територію для машин, острів
"Майській", побудувати Диснейленд,
вступив в товариство "Мальтійський
орден", здійснивши грошовий внесок в
розмірі проданої квартири та чекав
матеріальної допомоги від цього
товариства, і в той самий час не міг
сплатити грошовий кредит, жив у гаражі).
Відчував розлади сприйняття - "бачив"
хрест на небі", чув "як хтось йде з
цвинтаря, стукає, розмовляє".
Шизофренічні симптоми (розлад
мислення, сприйняття,
амбитендентність, амбивалентність),
співіснували з змішаними афективними
біполярними розладами. Була спроба
самогубства. В квітні 2012 року звертався
на прийом до психіатра, був направлений
у відділення з діагнозом: "хронічна
зміна особистості після пережиття
низки стресів" (F62.0).

Висновки: ОСОБА_7 страждав на стійкий
хронічний розлад - шизоафективний
розлад, змішаний тип (F25.2). За своїм
психічним станом ОСОБА_7, 1970 р. н., помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, не міг розуміти значення
своїх дій та керувати ними 27 квітня 2011
року та 20 серпня 2011 року. ОСОБА_7, помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, 27.04.2011 та 20.08.2011 не міг
розуміти фактичний характер своїх дій
(отримання певної суми коштів та давати
про це розписки) та не міг передбачити
їх наслідки (т. 2, а. с. 11-21).

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов"язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього кодексу; незгода суду з висновком
експерта повинна бути мотивована в
рішенні або ухвалі суду.

Сторонами не зазначалось, що ОСОБА_7 був
визнаний судом недієздатним, доказів
цього не надано.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 показали, що у
дні коли між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було
укладено договори позики, вони бачили
ОСОБА_7, який вів себе як адекватна
людина. Більше того, як ці так і інші
свідки вказували на те, що ОСОБА_7 їздив
на автомобілі, тому висновок експертів
про те, що він не усвідомлював
фактичний характер своїх дій є
суперечливим. В матеріалах справи
містится копія нотаріально
посвідченої довіреності від імені
ОСОБА_7 (а. с. 260), якою він уповноважив
ОСОБА_16 та ОСОБА_17 представляти його
інтереси зокрема в суді. Приватним
нотаріусом ОСОБА_18 було перевірено
дієздатність ОСОБА_7 та посвідчено
довіреність. Сама відповідач ОСОБА_2
приблизно в цей період звернулась до
суду з позовом про поділ майна подружжя
та рішенням від 15.11.2011 її позов
задоволено. При цьому відповідач не
ставила під сумнів дієздатність ОСОБА_7
та повноваження його представників.
Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_17 показав, що дійсно він та його
батько ОСОБА_16 представляли інтереси
ОСОБА_7, обговорювали позов ОСОБА_2,
жодних ознак, що ОСОБА_7 не усвідомлював
значення своїх дій вони не помітили.
Допитана в судовому засіданні свідок
відповідача ОСОБА_19, яка вказала, що за
фахом є лікарем психіатром та працює в
лікарні МВС, показала, що психічний
стан ОСОБА_7 викликав у неї
занепокоєння, однак розладу свідомості
вона не зафіксувала, предмети
об"єктивної дійсності, які його
оточували він сприймав адекватно.

Враховуючи те, що покази свідків та
матеріали справи суперечать висновку
експертів про те, що ОСОБА_7 не
усвідомлював фактичний характер своїх
дій, а саме, що він пише розписку за
отримання грошей, суд вважає, за
необхідне не погодитись з висновком
експертів.

Поняття цивільної дієздатності
визначено в ст. 30 ЦК України, а саме,
цивільну дієздатність має фізична
особа, яка усвідомлює значення своїх
дій та може керувати ними. Цивільною
дієздатністю фізичної особи є її
здатність своїми діями набувати для
себе цивільних прав і самостійно їх
здійснювати, а також здатність своїми
діями створювати для себе цивільні
обов'язки, самостійно їх виконувати та
нести відповідальність у разі їх
невиконання. Обсяг цивільної
дієздатності фізичної особи
встановлюється цим Кодексом і може
бути обмежений виключно у випадках і в
порядку, встановлених законом.

Дослідивши докази долучені до
матеріалів справи щодо їх належності і
допустимості, оцінивши їх в сукупності,
суд дійшов висновку про те, що в
задоволенні позову зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
договорів позики недійсними слід
відмовити, а первісний позов
задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд

вирішив

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє у своїх
інтересах та як законний представник
неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення боргу кредитором
спадкодавця задовольнити частково.

В задоволенні позовних вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про визнання договорів позики
недійсними відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.,
народилася у м. Миколаєві, ідент. номер -
НОМЕР_4, зареєстрованого АДРЕСА_3,
особисто та як із законного
представника неповнолітньої доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н. на користь
ОСОБА_4 кошти в сумі 192 826 (сто дев"яносто
дві тисячі вісімсот двадцять шість)
грн. 86 коп.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.,
народився у м. Миколаєві, ідент. номер -
НОМЕР_5, зареєстрованого АДРЕСА_3, на
користь ОСОБА_4 кошти в сумі 289 240 (двісті
вісімдесят дев"ять тисяч двісті сорок)
грн. 29 коп.

В задоволенні вимог про стягнення 3 %
річних та інфляційних втрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судовий збір у сумі 1376,4 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
судовий збір у сумі 2064,6 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особою, яка не була
присутня під час проголошення рішення -
з моменту отримання копії рішення.

Суддя
В. В.
Кокорєв