АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/145/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1509/14
Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко
Доповідач Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Петренка В.М., Гальонкіна С.А.

при секретарі Цилюрик М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 04 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання розписки недійсною.

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2
звернувся до суду із вказаним позовом,
просив ухвалити рішення, яким стягнути
з відповідача на його користь борг в
сумі 50 000 грн. та судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 500 грн.,
обгрунтовуючи вимоги тим, що
відповідач відмовляється добровільно
виконувати свої зобов"язання з
повернення боргу.

У лютому 2014 року ОСОБА_1 пред'явив
зустрічний позов, просив ухвалити
рішення, яким визнати недійсною
розписку від 30 жовтня 2002 року,
посилаючись на її безгрошовість.

Рішенням Новосанжарського
районного суду Полтавської області від
04 квітня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на його
користь 50 000 грн. боргу. У задоволенні
зустрічного позову відмовлено,
вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі
ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове про відмову в
задоволенні первісного позову і
задоволення зустрічного позову або ж
про відмову у задоволенні первісного
позову за спливом строку позовної
давності.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначив, що суд
при вирішенні спору не дав належної
оцінки істотним обставинам, які
спростовують твердження позивача щодо
поважності причин пропуску строку
давності та відносно грошовості
спірної розписки.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги і позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення осіб, які приймають участь у
розгляді справи, дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав:

Відповідно до п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК
України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції вправі відхилити апеляційну
скаргу та залишити рішення без змін.

З матеріалів справи вбачається,
що 30 жовтня 2002 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1
укладений договір позики, згідно умов
якого ОСОБА_2 передав у власність
ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 50 000 грн.
строком до 31 грудня 2005 року. Згідно
розписки, оформленої на підтвердження
укладеної угоди, ОСОБА_1 зобов'язався у
разі неповернення боргу у визначений
сторонами строк передати у власність
ОСОБА_2 належну йому земельну ділянку
площею 4,08 га., розташовану на території
Малоперещепинської сільської ради.
Підпис ОСОБА_1 на розписці посвідчений
секретарем Малоперещепинської
сільської ради.

30 жовтня 2002 року ОСОБА_1 склав
заповіт, яким заповідав належну йому
земельну ділянку площею 4,08 га.,
розташовану на території
Малоперещепинської сільської ради,
ОСОБА_2

10 квітня 2003 року між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 як приватним підприємцем
укладений договір оренди землі, згідно
якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у платне
строкове користування (п'ять років)
належну йому земельну ділянку площею
4,08 га., розташовану на території
Малоперещепинської сільської ради.

Після закінчення строку дії
договору оренди ОСОБА_2 продовжив
користуватися земельною ділянкою
ОСОБА_1 без укладення нового або
продовження дії раніше укладеного
договору.

30 липня 2013 року ОСОБА_1 скасував
вказаний заповіт. У серпні 2013 року
ОСОБА_1 пред'явив ОСОБА_2 письмову
вимогу про повернення йому земельної
ділянки.

Встановивши наведені обставини,
суд першої інстанції з дотриманням
вимог процесуального закону дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення первісного позову та про
недоведеність позовних вимог по
зустрічному позову. При цьому суд
першої інстанції виходив з доведеності
факту укладення договору позики, а
також з того, що поважною причиною
пропуску строку давності став факт
скасування ОСОБА_1 посвідченого раніше
заповіту на користь ОСОБА_2

У постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року по
справі №6-63цс13, яка відповідно до ст..360-7
ЦПК України є обов'язковою для усіх
судів при вирішенні спорів у подібних
правовідносинах, сформульована
правова позиція про те, що письмова
форма договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

У справі, що розглядається
сторонами не заперечується та
підтверджується належними і
допустимими доказами факт укладення
договору позички, оформлений
розпискою. Відповідно до абзацу
другого ч.1 ст. 218 ЦК України заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину, що має вчинятися у письмовій
формі або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків. Аналогічна норма містилася у
ст..46 ЦК України в редакції 1963 року.

ОСОБА_1 не надав суду належних і
допустимих доказів, які б
спростовували факт отримання ним
грошей згідно розписки. Посилання у
зустрічному позові та в апеляційній
скарзі на існуючі між сторонами
правовідносини з оренди земельної
ділянки не мають правового значення,
оскільки ці відносини виникли між
ОСОБА_1 та приватним підприємцем
ОСОБА_2, були оформлені належним чином.
При цьому ні угодою позички (розпискою),
ні договором оренди земельної ділянки
сторони не пов'язували право ОСОБА_2 на
користування земельною ділянкою з
фактом передачі ОСОБА_1 грошових коштів
у якості позики.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції у частині визнання доведеним
факту укладення договору позики та
невиконання боржником зобов'язання з
повернення коштів є законним і
обґрунтованим.

Як убачається зі змісту розписки
від 30 жовтня 2002 року (а.с.44), ОСОБА_1
зобов'язався повернути ОСОБА_2 грошові
кошти у сумі 50 000 грн. не пізніше 31
грудня 2005 року. Отже, за відсутності
угоди сторін про збільшення позовної
давності (ст..259 ЦК України) слід
виходити з того, що строк позовної
давності по укладеній угоді позики
сплинув 01 січня 2006 року (ст..257 ЦК
України). Разом з тим, розпискою від 30
жовтня 2002 року сторони передбачили
обов'язок боржника передати у
власність позичкодавцю належну йому
земельну ділянку у разі прострочення
виконання обов'язку з повернення боргу.
Така умова укладеної угоди не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства (ст..6 ЦК
України). Отже, після невиконання
боржником свого обов'язку з повернення
коштів в обумовлений угодою строк
ОСОБА_2 за наявності посвідченого на
його користь заповіту правомірно
вважав, що його право кредитора не
порушене (захищене умовою договору про
передачу йому у власність земельної
ділянки у майбутньому). ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом у січні 2014
року - після того, як йому стало відомо
про скасування ОСОБА_1 заповіту, що
відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України слід
визнати поважною причиною пропуску
строку позовної давності.

Апеляційна скарга не містить нових
засобів доказування, її доводи не
спростовують висновків суду першої
інстанції. За таких обставин колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308 ч.1,
ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Новосанжарського
районного суду Полтавської області від
04 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
О.А.Лобов

Судді:
В.М.
Петренко

С.А.Гальонкін

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов