Дата документу 30.04.2014
Справа № 334/231/14-ц
Провадження № 2/334/859/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі головуючого
судді Турбіної Т.Ф. при секретарі
Нестеренко Ю.І., за участі прокурора
Красулі Н.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом органу опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Ленінському району м.
Запоріжжя в інтересах малолітнього
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3,
про позбавлення батьківських прав,
стягнення аліментів -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року орган опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Ленінському району м. Запоріжжя
звернувся до суду в інтересах
малолітнього ОСОБА_1 з позовом до
ОСОБА_2 про позбавлення батьківських
прав. В обґрунтування позову вказує, що
малолітній ОСОБА_1 перебуває на обліку
у відділі по Ленінському району служби
(управління) у справах дітей
Запорізької міської ради як дитина, що
яка залишилася без батьківського
піклування, та над якою було
встановлено опіку розпорядженням
голови Ленінської районної
адміністрації від 26.04.2010р. №426р,
опікуном дитини є ОСОБА_3 По відношенню
до дитини мати ОСОБА_5 позбавлена
батьківських прав.

Батько дитини - відповідач у справі,
засуджений вироком Ленінського
районного суду м. Запоріжжя до
покарання у виді позбавлення волі, яке
відбував з 10.07.2005р. по 02.08.2013р.

Після звільнення з місць позбавлення
волі ОСОБА_2 18.11.2013р. звернувся до
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Ленінському району як
органу опіки та піклування з заявою про
повернення малолітнього сина ОСОБА_1
для подальшого самостійного виховання.
За результатами розгляду заяви у її
задоволенні було відмовлено, оскільки
батько дитини не надав жодних
відомостей про наявність власного
доходу, про наявність житла.

Основну турботу та виховання продовжує
приділяти дитині опікун ОСОБА_3, рідний
дід ОСОБА_6, з якими дитина постійно
проживає.

Оскільки батько дитини неспроможний
повноцінно займатися вихованням
дитини та її матеріальним утриманням з
причин, які залежать від нього, просять
позбавити відповідача батьківських
прав відносно малолітнього ОСОБА_2,
вихованням та утриманням якого
займається опікун.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив
задовольнити з наведених вище підстав.

Відповідач позов визнав, пояснив, що
можливості утримувати дитину,
забезпечити її житлом можливості
немає.

Прокурор підтримав позов, з метою
захисту прав та інтересів малолітнього
ОСОБА_1 просить позбавити відповідача
батьківських прав.

Третя особа - опікун ОСОБА_3 не
заперечувала проти задоволення позову,
пояснила, що відповідач хоч і
цікавиться життям дитини після
звільнення з місць позбавлення волі,
однак дитина не може бути передана
йому, оскільки зобов'язання по
вихованню та утриманню дитини ним
виконуватися не будуть.

Заслухавши учасників процесу,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши надані докази,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України з
позовом про позбавлення батьківських
прав можуть звернутися: один із
батьків, опікун, піклувальник, особа, в
сім'ї якої проживає дитина; заклад
охорони здоров'я, навчальний або інший
дитячий заклад, у якому вона перебуває;
орган опіки та піклування; прокурор;
сама дитина, яка досягла чотирнадцяти
років.

Судом встановлено, що на обліку у
відділі по Ленінському району служби
(управління) у справах дітей
Запорізької міської ради перебуває
малолітній ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як
дитина, позбавлена батьківського
піклування, та над якою встановлена
опіка.

Згідно свідоцтва про народження
ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1,
батьком дитини є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
громадянин Молдови, відповідач у
справі.

Мати дитини - ОСОБА_5 (після розірвання
шлюбу ОСОБА_3), 25.02.2010р. вироком
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя була засуджена до
позбавлення волі на строк два роки. По
відношенню до малолітнього ОСОБА_1
позбавлена батьківських прав.

Батько дитини ОСОБА_2 вироком
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 12.10.2005р. був засуджений до
покарання у виді позбавлення волі, яке
відбував з 27.07.2005р. по 17.04.2009р.

13.09.2009р. ОСОБА_2, як обвинувачений у
скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15
- ч.2 ст. 152 КК України, був взятий під
варту на підставі постанови суду про
обрання запобіжного заходу у виді
тримання під вартою. Вироком
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29.03.2010р. ОСОБА_2 був
засуджений до позбавлення волі,
покарання відбував у Софіївській
виправній колонії Запорізької області
з 10.06.2009р. по 02.08.2013р., звільнився
умовно-достроково, невідбутий строк 1
рік 1 місяць 15 днів, що підтверджується
довідкою про звільнення серія ЗАП №01081.

Розпорядженням голови Ленінської
районної адміністрації від 16.04.2010р.
№379р. малолітньому ОСОБА_1 надано
статус дитини, позбавленої
батьківського піклування.

Розпорядженням голови Ленінської
районної адміністрації від 26.04.2010р.
№426р. встановлено опіку над малолітнім
ОСОБА_1, опікуном призначено ОСОБА_3

18.11.2013р. ОСОБА_2 звернувся до районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району із заявою
про повернення йому на виховання
малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому документи, передбачені п. 27
постанови Кабінету Міністрів України
від 24.09.2008р. №866 «Питання діяльності
органів опіки та піклування, пов'язаної
із захистом прав дитини», зокрема,
довідку про доходи, довідку з місця
реєстрації, не надав, у зв'язку з чим
комісія з питань захисту прав дитини
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Ленінському району
прийняла рішення про відмову у
задоволенні заяви батька.

Як встановлено судом, відповідач є
громадянином Молдови, будь-які
документи щодо його перебування на
території України у відповідача
відсутні. Він не має постійного місця
проживання в Україні, ніде не працює.

Малолітній ОСОБА_1 проживає з опікуном
ОСОБА_3, яка є його бабою, та з дідом
ОСОБА_6 Згідно висновку комісії з
питань захисту прав дитини, ОСОБА_1
забезпечений у повній мірі вихованням
та утриманням з боку опікуна та членів
родини. В ході бесіди малолітній
ОСОБА_1 висловив думку, що він не бажає
повертатися до батька. Вказані
обставини підтвердила в судовому
засіданні опікун ОСОБА_3

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» виховання в сім'ї є
першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Пленум Верховного Суду України в п.п.
15-17 постанови від 30 березня 2007 року № 3
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно їх
утримують та інше), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи. Ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення, не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування своїми
обов'язками. Не можна позбавити
батьківських прав особу, яка не виконує
своїх батьківських обов'язків
унаслідок душевної хвороби, недоумства
чи іншого тяжкого захворювання (крім
хронічного алкоголізму чи наркоманії)
або з інших не залежних від неї причин.

Відповідач ОСОБА_2 намагався приймати
участь у вихованні дитини, однак
звільнившись з місць позбавлення волі
02.08.2013р., на теперішній час не може
надати дитині місця проживання, не
забезпечує необхідного харчування,
медичного догляду, лікування дитини.
Вирішення вказаних питань залежить
лише від відповідача і їх
невирішеність не може вважатися як
поважна причина невиконання батьком
своїх обов'язків, що ним не
заперечується.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку, що позов про позбавлення
відповідача батьківських прав є
обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Наслідки прийняття рішення про
позбавлення батьківських прав,
передбачені ст. 166 СК України, сторонам
роз'яснені.

Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України,
особа, позбавлена батьківських прав, не
звільняється від обов'язку щодо
утримання дитини. Одночасно з
позбавленням батьківських прав суд
може на вимогу позивача або з власної
ініціативи вирішити питання про
стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі. Розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, підлягає індексації
відповідно до закону. Якщо розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, менше мінімального
розміру, передбаченого частиною другою
статті 182 цього Кодексу, то дитині
призначається відповідно до закону
державна допомога в розмірі різниці
між визначеним розміром аліментів і 30
відсотками прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Враховуючи встановлені судом
обставини справи, суд вважає, що вимоги
позову про стягнення аліментів на
користь опікуна ОСОБА_3 на утримання
дитини ОСОБА_1 до досягнення дитиною
повноліття є обґрунтованими. При
визначенні розміру аліментів суд
враховує майновий стан відповідача,
який ніде офіційно не працює, з його
слів має нерегулярний і мінливий дохід,
і приходить до висновку, що аліменти
повинні бути стягнуті у твердій
грошовій сумі 300,00 грн. щомісяця.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню
судовий збір на користь держави у сумі
243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-214, 218 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Молдови,
останнє відоме місце проживання
АДРЕСА_1, щодо малолітнього ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь опікуна
ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 300,00 грн.
щомісяця з 10.01.2014р. і до повноліття
дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на
користь держави у сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду. Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Турбіна Т. Ф.