Справа № 361/8858/13-ц Головуючий у І
інстанції Шинкар А.О.Провадження №
22-ц/780/3017/14 Доповідач у 2
інстанції Березовенко Р.В.Категорія 18
УХВАЛА

Іменем України

23 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Воробйової Н.С., Яворського
М.А.при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 19 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_5 до публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк», третя
особа: ОСОБА_7 про визнання договору
поруки та іпотечного договору такими,
що припинили свою дію, -

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до ПАТ
«Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_7
про визнання договору поруки та
іпотечного договору такими, що
припинили свою дію, посилаючись на те,
що 15 червня 2007 року між ВАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_7 було укладено
генеральний договір на здійснення
кредитних операцій С6/2359Г-07 із
подальшими змінами та доповненнями
шляхом укладання додаткової угоди № 1
від 15 лютого 2008 року, відповідно до
якого банк зобов'язався надати
ОСОБА_7 кредитні кошти шляхом укладання
окремих угод на здійснення кредитних
операцій в межах встановленого ліміту
у розмірі 2500000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_7 за генеральним
договором між банком та ОСОБА_6 15 червня
2007 року було укладено договір поруки №
06/2359дп-07, відповідно до умов якого
ОСОБА_6 зобов'язався відповідати перед
відповідачем по зобов'язаннях ОСОБА_7,
що випливають з генерального
кредитного договору, за яким останній
зобов'язаний до 14 червня 2017 року
повернути кредит у сумі 2500000 доларів
США, сплатити проценти за користування
кредитом у розмірі 12,5% річних, комісію у
розмірі 1% від початкової суми кредиту,
штрафні санкції у розмірі та у
випадках, передбачених кредитним
договором.

Також з метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_7 за генеральним
договором між банком та ОСОБА_5 15 червня
2007 року було укладено та нотаріально
посвідчено іпотечний договір,
викладений в новій редакції відповідно
до додаткової угоди №1 від 30 листопада
2007 року, відповідно до умов якого
ОСОБА_5, як майновий поручитель
зобов'язалася відповідати перед
відповідачем за кредитними
зобов'язаннями третьої особи.

Позивачі, посилаючись на те, що у серпні
2008 року відповідач без погодження з
ними збільшив розмір відсоткової
ставки за кредитом з 12,5% річних до 15,25%, а
за підвищеною ставкою - з 25% до 30,50%,
внаслідок чого збільшився обсяг їх
відповідальності, просять визнати
договір поруки та іпотечний договір
такими, що припинили свою дію на
підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 19 лютого 2014
року позов задоволено частково.

Визнано договір поруки № 06/2359дп-07,
укладений 15 червня 2007 року між ВАТ
«Банк Універсальний» та ОСОБА_6 таким,
що припинив свою дію з 01 серпня 2008 року.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати рішення в
частині відмови в задоволені позовних
вимог про визнання іпотечного договору
припиненим, посилаючись на порушення
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити в цій частині нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

В частині задоволення позову про
визнання договору поруки прининеним
рішення суду сторонами не
оскаржується.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
підвищення розміру процентів за
кредитними договорами № 1, 2, 3, 4 без
згоди поручителя (ОСОБА_6.) призвело
до збільшення обсягу відповідальності
останнього, а тому така зміна умов
основного зобов'язання тягне
припинення поруки.

Відмовляючи в задоволені позову в
частині визнання іпотечного договору
припиненим, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідно до
статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука
є різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
15 червня 2007 року між відповідачем та
ОСОБА_7 укладено генеральний договір на
здійснення кредитних операцій С6/2359Г-07
із подальшими змінами та доповненнями
шляхом укладання додаткової угоди № 1
від 15 лютого 2008 року, відповідно до
якого банк зобов'язався надати ОСОБА_7
кредитні кошти шляхом укладання
окремих угод на здійснення кредитних
операцій в межах встановленого ліміту
у розмірі 2500000,00 доларів США.

15 червня 2007 року між відповідачем та
ОСОБА_7 в рамках генерального договору
укладено кредитний договір №06/2359Г-01к-07,
викладений в новій редакції відповідно
до додаткової угоди №1 від 15 лютого 2008
року, за умовами якого банк надав
ОСОБА_7, кредит у розмірі 600 000 доларів
США.

15 червня 2007 року між відповідачем та
ОСОБА_7 в рамках генерального договору
укладено кредитний договір №
06/2359Г-02к-07, викладений у новій редакції
відповідно до додаткової угоди №1 від 15
лютого 2008 року, за умовами якого банк
надав ОСОБА_7 кредитні кошти у розмірі
700000 доларів США.

15 червня 2007 року між відповідачем та
ОСОБА_7 в рамках генерального договору
було укладено кредитний договір №
06/2359Г-03к-07, викладений в новій редакції
відповідно до додаткової угоди № 1 від
15 лютого 2008 року, за умовами якого банк
надав ОСОБА_7 кредит у розмірі 200 000
доларів США.

30 листопада 2007 року між відповідачем та
ОСОБА_7 в рамках генерального договору
було укладено кредитний договір №
06/2359Г-04к-07, викладений у новій редакції
відповідно до додаткової угоди № 1 від
15 лютого 2008 року, за умовами якого банк
надав ОСОБА_7 кредит у розмірі 1000000
доларів США.

Відповідно до умов кредитних договорів
№№ 1, 2, 3, 4 (п.п. 1.1) та додаткових угод до
них (п.п. 1.3.1), відсоткова ставка за
користування кредитними коштами в
межах строку кредитування встановлена
у розмірі 12,5% річних, а за
користування кредитним коштами понад
термін користування кредитом
(підвищена відсоткова ставка) - у
розмірі 25% річних.

15 червня 2007 року між відповідачем та
ОСОБА_6 укладено договір поруки
№06/2359дп-07, відповідно до умов якого
ОСОБА_6 зобов'язався відповідати перед
відповідачем по зобов'язаннях ОСОБА_7,
що випливають з генерального
кредитного договору, за яким останній
зобов'язаний до 14 червня 2017 року
повернути кредит у сумі 2500000 доларів
США, сплатити проценти за користування
кредитом у розмірі 12,5% річних, комісію у
розмірі 1% від початкової суми кредиту,
штрафні санкції у розмірі та у
випадках, передбачених кредитним
договором (п.1).

Згідно п. 11 договору поруки, всі зміни
та доповнення до цього договору
вносяться в письмовій формі шляхом
укладення додаткових угод, підписаних
уповноваженими представниками сторін.

15 червня 2007 року між відповідачем та
ОСОБА_5 укладено та нотаріально
посвідчено іпотечний договір,
викладений в новій редакції відповідно
до додаткової угоди №1 від 30 листопада
2007 року, за яким ОСОБА_5 передала в
іпотеку майновий комплекс та земельну
ділянку площею 4,9602 га, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 07 грудня 2009
року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області від 16 червня 2010 року,
по цивільній справі № 2-2767/09 за позовом
ВАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості
позов задоволено частково: стягнуто
солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на
користь ВАТ «Універсал Банк»
заборгованість за кредитними
договорами № 06/2359Г-01к-07 (№1), № 06/2359Г-02к-07
(№2), № 06/2359Г-03к-07 (№3) від 15 червня 2007
року та № 06/2359Г-04к-07 (№4) від 30 листопада
2007 року на загальну суму 19936142,68 грн. та
звернуто стягнення на предмет іпотеки:
майновий комплекс та земельну ділянку
площею 4,9602 га, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1

З розрахунків заборгованості за
кредитними договорами №№ 1,2,3,4, які
були надані банком при розгляді
цивільної справи № 2-2767/09 (а.с. 41. 57, 74, 90)
та на підставі яких ухвалено рішення
суду про стягнення з відповідачів
заборгованості вбачається, що з 01
серпня 2008 року збільшено процентну
ставку за вказаними кредитними
договорами з 12,50% річних до 15,25%, а
підвищену ставку - з 25% річних до 30,50%.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи.

Отже, ухвалюючи своє рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 про визнання іпотечного
договору припиненим з підстав
збільшення розміру відсоткової ставки
за кредитом з 12,5% річних до 15,25%, а за
підвищеною ставкою - з 25% до 30,50%,
внаслідок чого збільшився обсяг її
відповідальності, суд першої інстанції
правомірно посилався на п. 23 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
в яком зазначено, що при вирішенні
спорів за участю майнових поручителів
суди мають виходити з того, що
відповідно до статті 11 Закону України
«Про заставу», статей 1, 11 Закону
України «Про іпотеку» майновий
поручитель є заставодавцем або
іпотекодавцем. Відповідно до статті 546
ЦК застава (іпотека) та порука є різними
видами забезпечення, тому норми, що
регулюють поруку (статті 553- 559 ЦК) не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Висновки суду першої інстанції
викладені в рішенні, відповідають
вимогам закону та обставинам справи.

Інших доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга позивача не
містить.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду ухвалено у
відповідності до норм ст. 308 ЦПК України
відповідає обставинам справи, з
додержанням вимог закону і не може бути
скасовано з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 19 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С.Воробйова

М.А.Яворський