Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/3058/14-ц
інст. Слюсарчук Н.Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Матюшенка І.В., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового
засідання Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,

на рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 08 квітня 2014 року,-

встановила:

У липні 2012 року та, з урахуванням
уточнень від 27.06.2012 року, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, у
якому просили стягнути з ОСОБА_3 10422,00
грн. матеріальної шкоди, завданої
внаслідок затоплення квартири АДРЕСА_1.
Крім цього, ОСОБА_2 просила стягнути на
її користь 5000,00 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 08 квітня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять рішення скасувати та ухвалити
нове, яким позов задовольнити.

Вважають, що у справі є достатньо
доказів на підтвердження вини
відповідача у заподіянні їм
матеріальної та моральної шкоди, яким
суд не надав належну оцінку, що
призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Заслухавши доводи представника
відповідача, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог.
При цьому, суд першої інстанції дійшов
висновку, що позивачі не довели той
факт, що саме з вини відповідача
відбулося затоплення їх квартири.

Колегія суддів не погоджується
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1, у якій
зареєстрована та проживає ОСОБА_2 03.02.2012
року відбулося залиття даної квартири
з квартири НОМЕР_1, яка належить
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
на спадщину 12.03.2009 року.

Як вбачається із акту ПП «ВЖРЕП №4» від
03.02.2012 року власник квартири АДРЕСА_2
провів роботи по заміні батареї
опалення власними силами без
погодження та дозволу ПП «ВЖРЕП».
Причиною залиття квартири, належної
ОСОБА_1, зазначено порив на
трубопроводі теплоносія у місті
з'єднання з муфтою до батареї опалення
у квартирі відповідача. (а.с. 6,184).

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
09.07.2013 року пошкодження в квартирі
АДРЕСА_1 могли виникнути в результаті
затоплення цієї квартири гарячою водою
з квартири НОМЕР_1, що розташована
поверхом вище. Вартість необхідного
відновлювального ремонту квартири
АДРЕСА_1 на день проведення експертизи
складає 10422,00 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
виходив із того, що акт ПП «ВЖРЕП №4»
від 03.02.2012 року не відповідає додатку №4
до пункту 2.3.6 Правил утримання житлових
будинків та прибудинкових територій
(далі - Правила), затверджених наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 № 76, зареєстрованих в Мін'юсті
25.08.2005 за № 927/11207, у зв'язку з
відсутністю при його складанні осіб
потерпілої та винної сторони.

Проте, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції не дав оцінки даному
акту у сукупності з іншими доказами по
справі.

Зокрема, відповідач не заперечував, що
дійсно напередодні опалювального
сезону провів у своїй квартирі заміну
батареї, стояка та труб на пластикові.
Доказів щодо здійснення таких робіт за
погодженням та з дозволу ПП «ВЖРЕП №4»
відповідач суду не надав.

Доводи ОСОБА_3, що витік стався не
внаслідок заміни ним батареї і стояка,
а внаслідок перепаду тиску у
тепломережі є безпідставними, оскільки
надані ним на підтвердження даної
обставини лист КП
«Житомиртеплокомуненерго» про вихід з
ладу опалювального приладу котельні з
витоком носія (а.с. 124) та графік
почасового споживання і витрачання
теплоносія (а.с. 125) не є належними
доказами причинного зв'язку такої
роботи джерела теплопостачання з
проривом, який стався у квартирі
відповідача. Крім того, дані, що у
зв'язку із витоком теплоносія у
котельні 03.02.2012 року стався прорив труб
у будь-яких інших квартирах будинку 7 по
вулиці Генерала Потапова в м. Житомирі,
відсутні.

Лист ПП «ВЖРЕП №4» від 22.11.2013 року (а.с.
123) про те, що акт від 03.02.2012 року не може
підтверджувати наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та виникненням
збитків у квартирі ОСОБА_1, не може бути
підставою для відмови у задоволенні
позову.

Посилаючись на те, що позивачі не
довели вину відповідача у спричиненні
їм майнової шкоди та
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача і завданою позивачам
шкодою, суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що у деліктних
правовідносинах діє презумпція
завдавача шкоди, згідно з якою вина
відповідача презюмується, якщо він не
доведе відсутності своєї вини. З огляду
на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

Суд, вирішуючи спір, порушив вимоги ст.
ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України та
поклав обов'язок доведення підстави
позову (вини відповідача) на позивачів,
що є недопустимим.

Зважаючи, що ОСОБА_3 не довів
відсутність своєї вини у завданні
шкоди позивачам, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
підстав для його відповідальності за
ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та скасування
рішення суду першої інстанції з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Колегія суддів стягує на користь
власника квартири, яка постраждала
внаслідок залиття, а саме ОСОБА_1
вартість відновлювального ремонту
згідно експертного висновку в сумі
10422,00 грн.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, глибини
страждань ОСОБА_2, яка зареєстрована та
проживає у квартирі, а також з
врахуванням ст.ст. 23, 1167 ЦК України,
роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№4 (з наступними змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», колегія
судів стягує з ОСОБА_3 на користь
останньої відшкодування моральної
шкоди в сумі 1000,00 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_2 у зв'язку з
розглядом справи понесла судові
витрати в сумі 3807,3 грн. (судовий збір в
сумі 107,30 грн., витрати за проведення
судової експертизи 2500,00 грн., витрати на
правову допомогу в сумі 1200,00 грн.), які
документально підтверджені, суд у
відповідності до ст. 88 ЦПК України
стягує їх з ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 08 квітня 2014 року
скасувати, ухваливши нове, яким позов
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в сумі 10422 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
відшкодування моральної шкоди 1000 грн.,
судові витрати в сумі 3807,3 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий
Судді: