Справа № 202/5518/14-ц
№2/0202/4223/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Марченко М.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від
сплати аліментів та зменшення розміру
аліментів, -

В С Т А Н О
В И В:

До Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з
позовною заявою до ОСОБА_2 про
звільнення від сплати аліментів та
зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування поданої заяви позивач
зазначив, що малолітній його та
відповідача син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживає разом з ним та одноосібно
утримається ним. Він має нерегулярний,
мінливий дохід, а на його утриманні,
окрім сина, фактично знаходяться його
непрацездатні батьки. Крім цього, у
нього погіршився стан здоров'я, що
ставить його у скрутне матеріальне
становище, оскільки на даний час він
потребує лікування. Просив суд
звільнити його від сплати аліментів,
утримуваних з нього на підставі
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 26 лютого
2013 року на користь ОСОБА_2 на утримання
сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та змінити
розмір аліментів, утримуваних з нього
на підставі зазначеного рішення на
утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
до 1/6 частини всіх видів його заробітку
(доходу), але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку.

У судове засідання з'явився позивач,
підтвердив викладені в позовній заяві
обставини, зазначив, що він отримує
дохід щомісячно приблизно 800 грн.,
пояснюючи, що йому допомагають батьки
утримувати дитину та забезпечувати
себе. Не заперечував, що на день
розгляду справи дитина ОСОБА_3, 2008 року
проживає з відповідачем, однак
зазначив, що вона забрала дитину
відразу, коли дізналась про позов.

В судове засідання також з'явився
відповідач, заперечувала проти
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, зазначила, що позивач
спілкується з дітьми та дійсно інколи
забирає сина ОСОБА_3 до себе додому.
Однак стверджує, що їх сумісний син з
позивачем не проживає, а тільки
декілька днів на місяць може
перебувати за адресою проживання
позивача, за ініціативою останнього. Що
стосується батьків позивача,
зазначила, що вони хоча і не працюють,
однак отримують пенсію, не є інвалідами
та можуть самі себе забезпечувати.
Зазначила, що позивач і на час
ухвалення рішення по справі про
стягнення аліментів мав певні хвороби,
на які вказує в обґрунтування своїх
вимог про необхідність зміни розміру
аліментів.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази по справі, приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
не підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

В період перебування у шлюбі у
відповідача та позивача народились
діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1, виданим
відділом реєстрації актів цивільного
стану Індустріального районного
управління юстиції м. Дніпропетровська
23 червня 2004 року, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується
свідоцтвом про народження, виданим
Індустріальним відділом реєстрації
актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області 18 січня 2008 року.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 26 лютого
2013 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені та вирішено стягувати
аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у
розмірі 1/3 від усіх видів заробітку, але
не менше ніж 30 відсотків для дітей
відповідного віку, починаючи стягнення
з 07 лютого 2013 року.

В судовому засіданні встановлено, що
дитина ОСОБА_3 дійсно деякий час
проживав у позивача ОСОБА_1, однак не
постійно та на час постановлення
рішення у справі проживає у
відповідача. Питання щодо місця
проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, судом
не вирішувалось.

Статтями 180, 181 Сімейного кодексу
України встановлено, що батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, за
домовленістю між батьками дитини той
із них, хто проживає окремо від дитини,
може брати участь у її утриманні в
грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за
позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з тяжкою хворобою або іншою обставиною,
що має істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог і на підставі тих
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Сімейним кодексом України не
передбачено повне звільнення від
сплати аліментів. Враховуючи
погіршення здоров'я, зміну
матеріального становища, позивач має
право звернутися до суду з позовною
заявою про зміну розміру аліментів,
відповідно до ст. 192 СК України.

Нормами Сімейного кодексу України, а
саме ст. 188 СК України передбачена
тільки одна можливість звільнення
батьків від сплати аліментів на
утримання неповнолітньої дитини, а
саме тоді, коли дохід дитини набагато
перевищує дохід кожного з батьків і
забезпечує повністю її потреби.

Оскільки судом не було встановлено
обставин, передбачених ст. 188 СК
України, правові підстави для
звільнення позивача від сплати
аліментів на утримання сина - ОСОБА_3,
відсутні.

Здійснення витрат на придбання
продуктів харчування, проведення
комісією служби у справах дітей
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську обстеження умов
проживання ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1,
відповідно до якого в будинку є
облаштоване місце для відпочинку та
проведення занять з дитиною не є
обставинами та підставами для
звільнення від сплати аліментів на
утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру аліментів на утримання дитини
ОСОБА_4, враховуючи відмову в
задоволенні позовних вимог щодо
звільненні від сплати аліментів на
утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
приймаючи до уваги інші обставини, на
які посилався позивач в своїй позовній
заяві, суд вважає, що підстави для
задоволення позовних вимог і в цій
частині відсутні.

З наданої виписки № 1429213 медичної
картки стаціонарного хворого від 24.12.2013
року, відповідно до якої ОСОБА_1
знаходився на стаціонарному лікуванні
в період з 12.12.2013 року по 24.12.2013 року не
вбачається чи дійсно з моменту
ухвалення рішення по справі №202/19514/13-ц
(2/202/2224/2013) про стягнення аліментів у
позивача погіршився стан здоров'я,
позивачем не додані відповідні докази
щодо проведеного подальшого лікування
та здійснення витрат на лікування,
неможливість працевлаштування у
зв'язку з хворобою.

Доказів, які б підтверджували зміну
матеріального стану з моменту
ухвалення рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
26 лютого 2013 року позивачем
не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.
10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України ст.ст. 180, 181,
188, 197 СК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від
сплати аліментів на утримання сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та про зменшення
розміру аліментів на утримання доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції.

Суддя:
Г.В. Бєсєда