АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/ 2508 / 14
Доповідач Кукліна Н.О.
Головуючий 1 інстанції Омельченко
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

С у д д і в
Черкасова В.В.

Пономаренко Ю.А.

При
секретарі Каплоух Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до Харківської
міської ради Харківської області про
визнання права власності

по апеляційній скарзі заступника
прокурора Харківської області

на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 20 серпня
2012 року

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до Харківської
міської ради Харківської області про
визнання права власності на
реконструйовані кімнати квартири
АДРЕСА_1. В обгрунтування вимог позивач
посилається на те, що вона на підставі
нотаріально посвідченого та
зареєстрованого у встановленому
порядку договору купівлі - продажу від
05.10.2007р. є власником квартири АДРЕСА_1. В
процесі експлуатації вказаної
квартири , з метою покращення умов її
експлуатації та використання у якості
нежитлового приміщення нею самовільно
та за власні кошти здійснено
реконструкцію з улаштуванням окремого
входу з добудовою додаткової площі.
Реконструкція квартири з добудовою
відповідно до технічного висновку,
виконаного ТОВ «НТК Еверт-Тайм»
(ліцензія ЎЈ №591993), за технічним станом
будівельних конструкцій знаходиться в
задовільному стані, що забезпечує
несучу здатність, необхідну для
подальшої експлуатації . На
реконструйовані приміщення з
добудовою БТІ видало технічний
паспорт. В зв'язку з тим, що
реконструкція квартири була проведена
без належного дозволу, вона змушена
звернутися до суду. Під час здійснення
реконструкції права та охоронювані
законом інтереси інших осіб порушено
не було . Просить визнати за нею, ОСОБА_3,
на підставі ст. ст. 328, 331, 383, 392 ЦК України
право власності на новостворені
нежитлові приміщення першого поверху з
улаштуванням окремого входу в літ.
«А-16», а саме: нежитлове приміщення
АДРЕСА_1

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 20 серпня 2012 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на нежитлові
приміщення першого поверху з
улаштуванням окремого входу в літ.
«А-16», а саме: нежитлове приміщення
АДРЕСА_1

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 12 лютого 2014 року
відновлене втрачене судове
провадження у цивільній справі №
2011/12826/2012, 2/2011/5561/2012 за позовною заявою
ОСОБА_3 до Харківської міської ради про
визнання права власності за
виключенням заперечень відповідача
Харківської міської ради . ( а.с.50-51)

В апеляційній скарзі заступника
прокурора Харківської області ,
поданій 9 серпня 2013 року, ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухваленні судом
апеляційної інстанції нового рішення
про відмову в позові. В обґрунтування
вказується, що судом першої інстанції
узаконено самовільна реконструкція
квартири в житловому будинку з
порушення вимог Житлового Кодексу
України , якими передбачена можливість
переведення житлових квартир в
нежитлові у виняткових випадках на
підставі рішення органу
самоврядування. Також під добудову до
квартири позивачу земельна ділянка не
відводилася, проект на добудову
приміщень не розроблявся і не
узгоджувався. Вважати самовільне
переобладнання позивачем квартири у
житловому будинку під нежитлові
приміщення новоствореним об'єктом
нерухомого майна та визнавати на нього
право власності у суду першої
інстанції підстав не було. До того ж
позивачем не доведено, що саме
відповідач порушив права позивача на
прийняття реконструйованих та
добудованих приміщень в експлуатацію з
наступним проведенням їх державної
реєстрації. Вирішення питання
відповідності об'єкту нерухомого майна
для прийняття до експлуатації
віднесено до повноважень інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю , тому суд першої інстанції не
мав права приймати рішення про
визнання права власності на самовільну
реконструйовану квартиру з добудовою у
багатоповерховому житловому будинку .

Сторони про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, на
неодноразові виклики в судові
засідання не з'являлися, про причини
неявки до суду не повідомляли , їх
неявка згідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи судом
апеляційної інстанції.

Колегія суддів заслухавши
доповідь судді-доповідача, вислухавши
пояснення прокурора, обговоривши
наведені в скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи
знаходить апеляційну скаргу
підлягаючою задоволенню виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд
першої інстанції виходив із
доведеності правомірності дій
позивача, як власника нерухомого майна,
на здійснення на власний розсуд
переобладнань та реконструкції
належної позивачці квартири у
житловому будинку в нежитлові
приміщення з добудовою та влаштуванням
окремого виходу, що є новозбудованим
майном , на яке позивач на підставі ст..
331 ЦК України набула права власності і
відповідно до ст. 392 ЦК України має
право вимагати визнання на нього права
власності..

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не можна.

Згідно з ст.ст. 213 ,214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, котрі були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд вирішує чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
позивачем вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються,
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин , яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом першої інстанції
встановлено, підтверджується
письмовими доказами, наявними у
матеріалах справи, що позивачеві на
підставі договору купівлі-продажу від 5
жовтня 2007 року належить однокімнатна
ізольована квартира АДРЕСА_1 загальною
площею 36,5 кв.м, яка розташована на
першому поверсі у багатоквартирному
16-поверховому будинку, та входить
згідно ст. 4 ЖК України до житлового
фонду.

Зміна цільового призначення жилого
приміщення , переведення жилого
приміщення у нежиле з наступним
використанням для промислових та
непромислових потреб здійснюється у
виняткових випадках з дотриманням
вимог ст.ст. 7, 8, 152 ЖК України за
рішенням органів місцевого
самоврядування.

Згідно до ст. 331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Зазначена стаття не передбачає
можливості виникнення права власності
на новостворене нерухоме майно за
рішенням суду.

Також матеріали справи не містять
даних про надання позивачці земельної
ділянки під будівництво
відокремленого входу в квартиру у
багатоповерхову будинку та дозволу на
переобладнання жилого приміщення -
квартири АДРЕСА_1 у нежитлові
приміщення із збільшенням їх загальної
площі до 71,5 кв.м.

Згідно до роз'яснень, викладених у
п.37 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 7 лютого 2014 року "Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
з урахуванням положень частини першої
статті 15 та статті 392 ЦК України
власник майна має право пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності. Стаття
392 ЦК не регулює правовідносин щодо
самочинно збудованого чи
реконструйованого нерухомого майна.

При вирішенні справи суд першої
інстанції наведені норми
матеріального права не застосував ,
залишив поза увагою те, що позивач
звернулася з позовом про визнання
права власності на самовільно
переобладнані та збудовані нежитлові
приміщення до відповідача , який не
вчиняв дій, спрямованих на порушення
прав власності позивача на квартиру
АДРЕСА_1 набуту на підставі договору
купівлі-продажу. Суд першої інстанції
також не встановив, в чому саме
полягало порушення прав позивача з
боку відповідача та чи є належним
способом захисту вимога про визнання
права власності на приміщення ,
самовільно переобладнані зі зміною
цільового призначення та самочинно
добудовані на земельній ділянці, які
для цієї мети позивачеві не
відводилися , та не впевнився, чи
підлягали застосуванню до цих
правовідносин положення статей 328, 331, 392
ЦК України, якими керувався при
ухваленні рішення про задоволення
позову.

Виходячи з наведеного колегія
суддів, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції,визнає, що суд першої
інстанції правильно встановивши
обставини у справі, ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що згідно до ст..
309 ЦПК України є підставою для його
скасування та ухвалення нового про
відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Харківської області
задовольнити.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 20 серпня 2012 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до Харківської
міської ради Харківської області про
визнання права власності на нежитлові
приміщення першого поверху з
улаштуванням окремого входу в літ.
«А-16», а саме: нежитлове приміщення
АДРЕСА_1, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді