АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-1268/14
Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Усика Г.І.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 14 жовтня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А

Позивач в червні 2013 року звернувся в
суд із позовом про стягнення із
відповідачки заборгованості,
посилаючись на те, що 26.05.2008 р. із нею
був укладений кредитний договір № 229786-
CRED, за умовами якого надавався кредит у
розмірі 15 000 грн., зі сплатою відсотків
за користування кредитними коштами
строком до 24.10.2008 р.

Відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором не виконує, до
цього часу кошти не повернула, крім
того, у зв'язку з невиконанням умов
договору, боржник зобов'язаний
сплатити суму боргу, процент за
користування кредитом, а також штрафні
санкції, в зв'язку з чим має
заборгованість у сумі 37 351,99 грн., і тому
просить стягнути суму боргу та
сплачені судові витрати з відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 14 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк"
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
"Приватбанк" звернулося до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позов ПАТ КБ "Приватбанк"
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права, зокрема це стосується
неправильних висновків суду щодо
застосування строків позовної
давності при зверненні до суду із
позовами банків про стягнення
кредитної заборгованості за наданими
споживчими кредитами. .

В суд апеляційної інстанції ніхто із
учасників процесу не з*явився, будучи
повідомленими належним чином про час і
місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
укладений між сторонами у справі
кредитний договір за своєю правовою
природою є споживчим,

На час звернення позивача із даним
позовом в суд загальний строк позовної
давності захисту цивільного права та
інтересу сплив, доказів поважності
його пропуску позивачем не надано.

А відповідно до наданих у постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012
року роз*ясень і, враховуючи положення
п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. Позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Але погодитися із таким висновком в
повній мірі не можна.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України,
передбачено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Судом встановлено, що 26.05.2008 р. між
сторонами у справі був укладений
кредитний договір № 229786- CRED, за умовами
якого позивач надав відповідачу
кредит у розмірі 15 000,00 грн., зі сплатою
відсотків за користування кредитними
коштами строком до 24.10.2008 р.

Кредитні кошти в обсязі, визначеному
договором, були надані позивачем
відповідачу.

Остання належним чином свої договірні
зобов*язаня не виконувала, у
передбачений договором строк 24.10.2008 р.
кошти не повернула, проценти за
користування кредитом не сплачувала.

У зв*язку із чим, право позивача слід
вважати порушеним з 24.10.2008 р. і саме з
цієї дати почався перебіг строку
позовної давності звернення до суду.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що позов про стягнення
заборгованості пред*явлений позивачем
в червні 2013 року поза межами строку
позовної давності, встановленого ст. 257
ЦК України.

Разом із тим суд не звернув уваги на
положення ст. 267 ЦК України, яка
передбачає можливість застосування
позовної давності судом лише при
наявної заяви сторони у спорі, яка
повинна бути зроблена до винесення
рішення.

Такої заяви відповідачем суду подано
не було, справа взагалі була розглянута
у відсутність відповідача чи його
представника.

Посилання в рішенні суду на положення
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» є безпідставними,
оскільки правила вказаної норми права
у системному зв*язку із самою частиною
одинадцятою статті 11 вказаного Закону
стосуються позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямовані на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.
(постанова ВСУ від 20.11.2013 р. № 6-126 цс 13).

З наведеного випливає, що позовна
давність у спорах про стягнення
заборгованості за кредитними
договорами, в тому числі і споживчими,
застосується судами лише при наявності
відповідної заяви сторони у спорі,
тобто у загальному порядку,
визначеному законом, а тому висновок
суду в цій частині є помилковим.

Щодо обгрунтованості пред*явленого
позову по суті, то колегія суддів
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язаний надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Виходячи зі змісту наведених норм
закону можна зробити висновок, що по
закінченню строку, на який видавалися
кредитні кошти, у кредитодавця виникає
право вимоги у позичальника
неповернутої суми кредиту разом із
нарахованими але несплаченими на цю
дату процентами за користування
коштами, а також право стягнути
штрафні санкції, передбачені договором
або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач просить стягнути із
відповідача заборгованість по тілу
кредиту в сумі 9219,04 грн., по процентам
за користуванням кредитом - 26 116, 19 грн..
штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.,
штраф (процентна складова) - 1766, 76 грн.

Колегія судів вважає, що вимога
позивача щодо стягнення процентів за
користування кредитом за період з
24.10.2008 р. по день пред*явлення позову -
21.04.2013 р., не грунтується на законі, а
тому підлягає частковому задоволенню
в розмірі 948,2 грн., сумі несплачених
процентів станом на 24.10.2008 р., згідно
наданого позивачем розрахунку (а.с. - 6).

Щодо інших складових заборгованості,
то колегія суддів погоджується із їх
розміром, який визначений позивачем
відповідно до умов договору, і ці суми
підлягають стягненню із відповідача.

Згідно ст. 88 ЦПК України, на користь
позивача підлягають стягненню із
відповідача понесені витрати по сплаті
судового збору при подачі позову в суді
першої інстанції в сумі 229,40 грн., а
також 114, 7 грн. при подачі апеляційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 14 жовтня 2013 року скасувати і
ухвалити нове такого змісту.

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк"
заборгованість за кредитним договором
від 26.05.2008 року № 229786-CRED в сумі 12 184
(дванадцять тисяч сто вісімдесят
чотири), 15 грн. та судові витрати по
сплаті судового збору при подачі
позову і апеляційної скарги загалом в
сумі 344 (триста сорок чотири), 10 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: