Справа № 572/2064/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року Сарненський
районний суд Рівненської області

одноособово суддя - Галінська В.В.

при секретарі - Мороз Ю. М.

з участю:

позивача - ОСОБА_1, його представника -
ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сарни цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
відділу державної виконавчої служби
Сарненського районного управління
юстиції, третя особа на стороні
відповідача, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_5, про
виключення майна з акту опису та зняття
арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в
якому зазначає, що державним
виконавцем відділу ДВС Сарненського
РУЮ Павлюком М.Ю. при примусовому
виконанні виконавчого листа № 1718/2678/2012
проведено опис та арешт майна, що
належить ОСОБА_1. Із вказаним актом він
не згідний, так як все описане та
арештоване майно належить йому на
праві приватної власності, оскільки
набуте ним за власні кошти та без
будь-якої участі доньки.

В судовому засіданні позовні вимоги
позивач підтримав за обставин
викладених у позовній заяві, просив
позов задовольнити. Додатково вказав,
що м'яку частину - диван та два крісла
бордового кольору, стінку дерев'яну
(меблевий гарнітур), стіл дерев'яний він
придбав вже давно, однак враховуючи, що
дане майно не підлягало експлуатації
він звернувся до приватного підприємця
для реставрації даних речей. Кошти на
ремонт і відновлення були надані ним
особисто і інші особи участі в оплаті
за надану роботу не надавали. Інше
майно ним також було придбано за власні
кошти.

Представник позивача позовні вимоги
підтримала, суду вказала, що все
описане майно було придбане за власні
кошти позивача і його донька жодного
відношення до даного майна не має.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, надав суду
письмові заперечення проти позову,
вказав, що позивачем не надано доказів,
які підтверджують право власності на
спірне майно, зазначив, що він є
неналежним відповідачем по даній
справі, просив відмовити у задоволенні
позову.

Представник відповідача ОСОБА_4
заперечував проти задоволення позову.
Вказав, що він 08 травня 2014 року
здійснював опис та арешт майна, що
знаходиться за місцем проживання гр..
ОСОБА_5 Ним було описано все майно в
квартирі, що має цінність за
виключенням особистого майна та того,
яке не підлягає вилученню. Під час
опису гр.. ОСОБА_5 зазначала, що все
описане майно їй не належить, а є
власністю її батька ОСОБА_1, однак він
цього не зазначав в акті опису та
арешту майна, так як вважав, що це є
бесіда, а не зауваження з приводу його
дій. Зазначив, що він діяв відповідно до
вимог ЗУ «Про виконавче провадження» і
жодних неправомірних дій не вчиняв.
Просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_5 суду вказала, що все
спірне майно, яке описане державним
виконавцем належить її батьку - ОСОБА_1
Вона взагалі в квартирі по АДРЕСА_1 не
проживає. Жодних коштів на придбання
майна чи його реставрацію вона не
надавала.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги слід
задовольнити частково.

Судом встановлено, що 08 травня 2014 року
державним виконавцем відділу
Державної виконавчої служби
Сарненського районного управління
юстиції Павлюком М.Ю. при примусовому
виконанні виконавчого провадження про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
боргу в розмірі 22742,16 грн. в присутності
понятих: ОСОБА_8, ОСОБА_9, проведено опис
майна, що належить боржнику за адресою:
АДРЕСА_1. Вказаним актом описано і
накладено арешт на таке майно:
телевізор Panasonic сірого кольору, модель -
TC-21FJ 10T, м'яку частину - диван та два
крісла бордового кольору, стінку
дерев'яну (меблевий гарнітур), стіл
дерев'яний, люстру та три лампочки,
електроплиту «Електра 1002» чотири
камфорки.

Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче
провадження» особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це на майно і про зняття з
нього арешту.

Відповідачем ОСОБА_3 було наголошено на
неналежності відповідача по справі, і
ним зазначено, що він не може
відповідати за даним позовом.

Однак, відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 № 6 «Про
судову практику в справах про
виключення майна з опису»
відповідачами в справі суд притягує
боржника, особу, в інтересах якої
накладено арешт на майно, і в
необхідних випадках - особу, якій
передано майно, якщо воно було
реалізоване, за таких обставин ОСОБА_3
як особа, на користь якої накладено
арешт може бути відповідачем по даній
справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 СК України
батьки і діти, зокрема ті, які спільно
проживають, можуть бути самостійними
власниками майна.

В судовому засіданні було визнано
третьою особою ОСОБА_5, що всі вилучені
та арештовані речі належать на праві
особистої приватної власності її
батьку ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування того, що
частина майна, на яке накладено арешт
державним виконавцем 08 травня 2014 року,
є його особистою власністю вказав, що
згідно накладних № 72 від 12 квітня 2013
року та № 53 від 24 квітня 2014 року
виписаних ПП «ОСОБА_6» на його ім'я, він
за договором підряду відреставрував
стінку дерев'яну (меблевий гарнітур) за
1000 грн., стіл дерев'яний за 500 грн., м'яку
частину колір бордо за 3200 грн.

Таким чином позивач вважає, що набув
права власності на вказане майно
внаслідок укладення договору
побутового підряду у вищевказаної
особи.

Згідно ст. ст. 865, 866 ч. 1 Цивільного
Кодексу України за договором
побутового підряду підрядник, який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується виконати за завданням
фізичної особи (замовника) певну
роботу, призначену для задоволення
побутових та інших особистих потреб, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
побутового підряду є публічним
договором. До відносин за договором
побутового підряду, не врегульованих
цим Кодексом, застосовується
законодавство про захист прав
споживачів. Договір побутового
підряду вважається укладеним у
належній формі, якщо підрядник видав
замовникові квитанцію або інший
документ, що підтверджує укладення
договору. Відсутність у замовника
цього документа не позбавляє його
права залучати свідків для
підтвердження факту укладення
договору або його умов.

Як зазначено в п.7 ст.1 Закону України
«Про захист прав споживачів»
підтвердженням вчинення усного
правочину між споживачем і продавцем
(виконавцем) про якість, терміни, ціну
та інші умови, за яких реалізується
продукція оформлюється розрахунковим
документом, зокрема квитанцією,
товарним чи касовим чеком, квитком,
талоном або іншими документами.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Таким чином суд вважає, що позивач
ОСОБА_1 підтвердив належними і
допустимими засобами доказування факт
набуття ним у власність стінки
дерев'яної (меблевий гарнітур), столу
дерев'яного, м'якої частини - колір
бордо.

Поряд з цим суд вважає недоведеним
придбання позивачем ОСОБА_1 телевізору
Panasonic сірого кольору, модель - TC-21FJ 10T,
так як наданий посібник з використання
телевізору не може підтверджувати
укладення та виконання договору
роздрібної купівлі-продажу майна, тому
в цій частині позовні вимоги не
підлягають до задоволення.

Щодо описаного майна - люстри, трьох
лампочок та електроплити - позовні
вимоги не заявлялися, тому судом не
розглядались.

Враховуючи викладене, суд вважає за
можливе визнати за ОСОБА_1 право
власності на м'яку частину - диван та
два крісла бордового кольору, стінку
дерев'яну (меблевий гарнітур), стіл
дерев'яний, та відмовити у визнанні
права власності на телевізор в зв'язку
з необґрунтованістю позовних вимог в
цій частині.

З урахуванням висновку суду підлягає
зняттю арешт з майна, яке визнано
особистою власністю ОСОБА_1

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягають до стягнення із
відповідачів на користь позивача
понесені судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60-64, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
відділу державної виконавчої служби
Сарненського районного управління
юстиції, третя особа на стороні
відповідача, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_5, про
виключення майна з акту опису та зняття
арешту з майна - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
м'яку частину - диван та два крісла
бордового кольору, стінку дерев'яну
(меблевий гарнітур), стіл дерев'яний.

Виключити з акту опису та арешту майна
від 08 травня 2014 року та зняти арешт з
м'якої частини - дивану та двох крісел
бордового кольору, стінки дерев'яної
(меблевий гарнітур), столу дерев'яного.

Стягнути з ОСОБА_3, відділу державної
виконавчої служби Сарненського
районного управління юстиції на
користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі
243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Сарненський районний суд з
поданням в десятиденний строк
апеляційної скарги із моменту
проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26
червня 2014 року.

Суддя - підпис

згідно з оригіналом

Суддя Сарненського районного суду
В.В.Галінська