Справа № 203/3205/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернулась позивач із вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
послалась на те, що з 01 вересня 2001 року
вона перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, спільних дітей
подружжя не має, спір з приводу
спільного майна між сторонами
відсутній. З вересня 2013 року подружжя
проживає окремо, спільного
господарства не веде і шлюбні
відносини між ними фактично припинені,
причиною чого є зникнення у подружжя
взаєморозуміння, різні життєві
погляди, що унеможливлює спільне
подружнє життя. Позивач вважає, що
родина розпалася остаточно і не може
бути відновлена.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримала, наполягала
на їх задоволенні, судові витрати
просила покласти на відповідача.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення позову не заперечував.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до наступного висновку з
таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 01
вересня 2001 року між сторонами у справі
було укладено шлюб, зареєстрований
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Кіровського
районного управління юстиції м.
Дніпропетровська за актовим записом
№322 (а.с.3). Спільних дітей сторони не
мають.

Також судом з пояснень сторін у
відповідності до положень ст.61 ч.1 ЦПК
України встановлено, що шлюбні
відносини між позивачем та
відповідачем фактично припинені з
вересня 2013 року і більше не
відновлювались, подружжя не підтримує
тісних стосунків, проживає окремо з
того ж часу, спільного господарства не
веде, а спір про поділ спільного майна
між подружжям відсутній. Причиною
припинення шлюбних відносин стала
відсутність в родині взаєморозуміння,
різні погляди на стосунки подружжя в
сім'ї, що негативно впливало на шлюбні
відносини.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами СК
України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен
учасник сімейних відносин, який досяг
чотирнадцяти років, має право на
безпосереднє звернення до суду за
захистом свого права або інтересу.
Способом захисту сімейних прав та
інтересів зокрема є припинення
правовідношення.

Згідно ст.104 СК України підставою для
припинення шлюбу є його розірвання.

За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України
така форма припинення шлюбу у випадку
наявності у подружжя спільних
неповнолітніх дітей, небажання
подружжя за обопільною згодою подати
до суду заяви про розірвання шлюбу -
можлива за позовною заявою одного з
подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.115 СК України рішення
суду, яким задоволено позов про
розірвання шлюбу і яке набрало
законної сили, засвідчує факт
розірвання шлюбу.

У відповідності до норми ст.112 СК
України з метою встановлення наявності
підстав для розірвання шлюбу за
позовом одного з подружжя суд з'ясовує
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини та інші обставини життя
подружжя. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
дітей, що мають істотне значення.

Підсумовуючи вищевикладене та
приймаючи до уваги ту обставину, що
подружжя стосунки не підтримує, шлюбні
відносини між позивачем та
відповідачем фактично припинені вже
тривалий час та більше не
відновлювались, позивач наполягає на
розірванні шлюбу, зберігати шлюб не
бажає, а відповідач підтримує в цьому
позивача, враховуючи інтереси кожного
з подружжя, суд приходить до висновку,
що шлюб сторін по даній справі розпався
остаточно, відновлений бути не може, а
тому підлягає розірванню.

Приймаючи до уваги висловлене
позивачем в судовому засіданні бажання
не змінювати своє прізвище після
розірвання шлюбу, суд вважає за
необхідне у відповідності до ст.113 СК
України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище
позивача, змінене нею при реєстрації
шлюбу з відповідачем, після розірвання
шлюбу залишити незмінним - ОСОБА_1

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача, понесені останньою при
зверненні до суду судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 243,6
гривень, сплата якого підтверджується
відповідною квитанцією (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.105-107, 110, 112, 113, 115 СК України, ст.ст.3,
8, 10, 11, 57-61, 88, 169, 197, 208, 212-215, 235 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований 01 вересня 2001 року
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Кіровського
районного управління юстиції м.
Дніпропетровська, актовий запис №322, -
розірвати.

Прізвище ОСОБА_1, яке було змінено нею
під час укладення шлюбу, залишити
незмінним - ОСОБА_1

У рахунок відшкодування судових витрат
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,6
гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур