Справа № 1328/1736/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Свірідової В.В.

при секретарі Піцик
О.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, з участю третіх осіб
на стороні відповідача приватного
нотаріуса Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, ОКП ЛОР
"БТІ та ЕО" про визнання договору
дарування квартири недійсним та
скасування реєстраційного
посвідчення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 27
лютого 2012 року з позовом до ОСОБА_4, з
участю третіх осіб на стороні
відповідача приватного нотаріуса
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" про
визнання договору дарування квартири
недійсним та скасування
реєстраційного посвідчення.

Мотивуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що йому, ОСОБА_1, належала на
праві приватної власності квартира
АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про
право власності на квартиру, виданого
Львівською міською адміністрацією
02.12.1994 року за №40250 та зареєстрованого у
Львівському міжміському бюро
технічної інвентаризації 02.12.1994 р. за №
10708. Спірна квартира складається з
однієї кімнати,площею 24,5 кв.м. та кухні,
з комунальними вигодами,загальною
площею 46,3 кв.м.

Про те,що він,позивач,14 грудня 1999 року
ніби-то уклав договір дарування
квартири, згідно із яким подарував
квартиру племіннику-синові сестри-
ОСОБА_4, який був укладений приватним
нотаріусом ОСОБА_6, він, позивач, не
знав тривалий час,оскільки в
нотаріуса не отримував другого
екземпляра договору, і при підписанні
якогось документа в нотаріуса йому не
роз'яснювали, який саме він підписує
документ. Він був стані алкогольного
сп"яніння,оскільки перед тим
племінник його напоїв спиртними
напоями. При цьому він пригадує, що
єдиний раз підписав якийсь документ
восени 1999 року,оскільки був без
верхнього зимового одягу. Будучи на
порозі нотаріальної контори, нотаріус
йому нічого не роз"яснювала, не
зачитувала, жодних документів від
нього не вимагала, дієздатність його
не перевіряла, довідки в БТІ про
вартість квартири він на той час не
брав та на отримання такої довідки
доручення від свого імені нікому не
надавав.

В квітня 2010 року звернувся з позовом
до суду про визнання недійсним даного
договору, який вважав, було укладено
ним внаслідок помилки, після цього, як
у грудні 2009 року відповідач поставив
питання про його виселення з даної
квартири і тільки тоді
він,позивач,вперше побачив договір
дарування від 14.12.1999 року , тому вважає,
що ним не пропущено строк звернення
до суду-строк позовної давності.

Він, ОСОБА_1, постійно проживав у
спірній квартирі, оплачував за житло
та комунальні послуги,був
зареєстрований в даній квартирі,
вважаючи себе власником, а відповідач
зареєструвався у квартирі тільки у
червні 2009 року, зберігаючи оригінал
договору усі ці роки тільки у себе і
тільки у грудні 2009 року (через 10
років) показав даний договір йому,
залишивши його копію та вимагаючи
звільнити його квартиру.

Рішенням Шевченківського райсуду м.
Львова від 02.07.2010 року його позов було
задоволено, визнавши договір
дарування квартири недійсним.
Рішенням колегії суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 30.12.2010 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 02.07.2010 року було скасовано
та йому було відмовлено у
задоволення позовних вимог.
Касаційною інстанцією рішення
апеляційного суду від 30.12.2010 року
залишено без змін.

Оскільки він пригадав, що підписував
єдиний раз тільки єдиний документ в
приватного нотаріуса, то звернувся до
Львівського державного нотаріального
архіву і йому було надано для
ознайомлення перший екземпляр
договору дарування квартири, і коли
ознайомився з даним документом, то
пересвідчився, що даний договір не
підписував.

Вважає,що даний договір дарування
квартири є недійсним, оскільки він
підписаний не ним, ОСОБА_1, а іншою
особою, яка намагалась підробити його
підпис.

Вважає,що договір дарування спірної
квартири від 14.12.1999 року повинен бути
визнаний судом недійсним на підставі
вимог ст.48 ЦК України в редакції 1963 р.,
який діяв на час виникнення спірних
правовідносин, оскільки він, позивач,
не мав наміру дарувати спірну
квартиру, його єдину власність і
єдине житло, він не підписував даного
договору дарування і тому дана угода
повинна бути визнана недійсною,так
як вона не відповідає вимогам закону.

Позивач просить суд постановити
рішення, яким визнати недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
який укладений ніби-то між ним,
ОСОБА_1, та ОСОБА_4 , який посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
14 грудня 1999 року, зареєстрований в
реєстрі за № 6957; скасувати
реєстраційне посвідчення від 05 липня
2000 року видане Львівським обласним
комунальним підприємством "БТІ та ЕО"
на ім'я ОСОБА_4 на квартиру
АДРЕСА_1;стягнути з відповідача
судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
та його представники ОСОБА_2, ОСОБА_3
позовні вимоги підтримали, додатково
зіславшись на висновок
почеркознавчої експертизи, якою було
встановлено, що позивач ОСОБА_1
зазначений вище договір дарування
квартири від 14.12.1999 року не
підписував.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали, надавши суду
письмові заперечення, окрім того
просили застосувати строки позовної
давності.

Третя особа приватний нотаріус ЛМНО
ОСОБА_6 в судове засідання не
з'явилась, хоча судом про час та місце
розгляду справи належним чином
повідомлялась.

Представник третьої особи КП ЛОР "БТІ
та ЕО" в судове засідання не
з"явився, хоча належним чином про час
та місце розгляду справи був
належним чином повідомлений.

Заслухавши пояснення сторін,
представників сторін, експерта,
вивчивши та дослідивши докази у
справі, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних тав юридичних
осіб в межах заявлених ним вимог.

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено
право суб"єкта цивільно-правових
відносин звернутись до суду з позовом
про визнання правочину недійсним.

Позивачу ОСОБА_1 належала на праві
приватної власності квартира АДРЕСА_1,
на підставі свідоцтва про право
власності на квартиру, виданого
Львівською міською адміністрацією
02.12.1994 року за №40250 та зареєстрованого у
Львівському міжміському бюро
технічної інвентаризації 02.12.1994 р. за №
10708. (а.с.53)

Спірна квартира складається з однієї
кімнати, площею 24,5 кв.м. та кухні, з
комунальними вигодами, загальною
площею 46,3 кв.м.,що вбачається з
довідки Ф-2 ЛКП "Під Голоском 410" (а.с.7).

В квартирі зареєстровані сторони по
справі , відповідно до довідки ЛКП
(а.с.7).

З договору дарування квартири
АДРЕСА_1, який укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 та посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 14 грудня
1999 року, зареєстрований в реєстрі за
№ 6957 вбачається, що сторони по справі
уклали зазначений вище договір про
те, що позивач подарував свою
квартиру відповідачу безоплатно.(а.с.6).

З реєстраційного посвідчення від 05
липня 2000 року,яке видане Львівським
обласним комунальним підприємством
"БТІ та ЕО" на ім'я ОСОБА_4 на
квартиру АДРЕСА_1 вбачається , що
відповідач оформив право власності
на спірну квартиру в липні 2000 року
(а.с.192 інвентарізаційної.).

З показів позивача ОСОБА_1та його
представників вбачається, що він
даний договір дарування квартири у
нотаріуса ОСОБА_6 не підписував, не
укладав, оскільки про те,що він ніби-то
14 грудня 1999 року уклав договір
дарування квартири не знав тривалий
час, оскільки в нотаріуса не отримував
другого екземпляра договору ,і при
підписанні якогось документа в
нотаріуса йому не роз'яснювали, який
саме він підписує документ. Він був
стані алкогольного сп"яніння,оскільки
перед тим племінник(відповідач) його
напоїв спиртними напоями. При цьому
він пригадує, що єдиний раз підписав
якийсь документ восени 1999 року,
оскільки був без верхнього зимового
одягу. Будучи на порозі нотаріальної
контори, нотаріус йому нічого не
роз'яснювала, не зачитувала, жодних
документів від нього не вимагала,
дієздатність його не перевіряла,
довідки в БТІ про вартість квартири
він на той час не брав та на
отримання такої довідки доручення
від свого імені не надавав нікому.

Дані покази позивача підтверджуються
матеріалами справи, зокрема
інвентаризаційної справи на
зазначену квартиру, де на а.с.174 є
замовлення на видачу довідки
характеристики для дарування, яке
заповнювала дружина відповідача
ОСОБА_8; відповідно до висновку
експерта від 23.01.2014 року № 6/603 (а.с.216-226)
вбачається, що даний договір
дарування від 14.12.1999 року та заяву на
замовлення в БТІ від 17.09.1999 р. -
позивач ОСОБА_1 не підписував.

Судом приймаються до уваги покази
позивача та його представників в тій
частині , які доповнюються письмовими
доказами по справі зазначеними вище,
показами експерта ОСОБА_9 допитаного
в суді, якій підтримав свій висновок.

Заперечення відповідача та його
представника в тій частині суд до
уваги не приймає, оскільки вони є
голослівними та нічим не
підтверджені.

З роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України в п.2 постанови від 28.04.1978 р.№ 3
"Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними" вбачається,
що угода може бути визнана недійсною
лише з підстав і з
наслідками,передбаченими в законі.

Згідно ч.1 ст.48 ЦК УРСР- недійсною є
угода, що не відповідає вимогам
закону, в тому числи ущемляє особисті
або майнові права неповнолітніх
дітей.

Статтею 41 Конституції України
гарантується, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами інтелектуальної, творчої
діяльності. Право приватної
власнеості набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності
є непорушним.

Відтак, судом безспірно встановлено,
що ОСОБА_1 був протиправно позбавлений
права власності на спірне нерухоме
майно, непорушність якого передбачена
ст. 41 Конституції України і ст.48
Закону України "Про власність" від
07.02.1991 р.

Частина 1 ст.59 ЦК УРСР 1963 р. встановлює,
що угода, визнана недійсною,
вважається недійсною з моменту її
укладення.

На підставі наведеного вище договір
дарування спірної квартири слід
визнати недійсним, оскільки договір
підписаний не ним, ОСОБА_1, а іншою
особою, яка намагалась підробити його
підпис.

Договір дарування спірної квартири
від 14.12.1999 року слід визнати
недійсним на підставі вимог ст.48 ЦК
України в редакції 1963 р., який діяв на
час виникнення спірних
правовідносин, оскільки позивач, не
мав наміру дарувати спірну квартиру,
його єдину власність і єдине житло,
він не підписував даного договору
дарування, дана угода не відповідає
вимогам закону та її слід визнати
недійсною.

Згідно із вимогами ст.243 ЦК України в
редакції 1963 р. " за договором дарування
одна сторона передає безплатно
другій стороні майно у власність".
Оскільки договір повинен бути
підписаний особисто дарителем, а в
даному випадку він такий не
підписував, майно у власність
позивач-відповідачу не передавав,
оскільки проживав та проживає у
спірному помешканні, т.к. немає іншого
житла, сплачує та житло та комунальні
послуги, що вбачається з долучених
до справи квитанцій про оплату, а
тому такий договір слід визнати
недійсним.

Щодо заяви представника відповідача
про застосування строку позовної
давності, оскільки позивач знав про
існування даного договору до 2009
року,то вона до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

З матеріалів цивільної справи №
2-1551/10 р. вбачається, що позивач у
квітня 2010 року звернувся з позовом до
суду про визнання недійсним даного
договору, який вважав, було укладено
ним внаслідок помилки, після цього, як
у грудні 2009 року відповідач поставив
питання про його виселення з даної
квартири і тільки тоді він, позивач,
вперше побачив договір дарування від
14.12.1999 року, тому суд вважає, що
позивачем не пропущено строк
звернення до суду-строк позовної
давності.

Позивач ОСОБА_1, постійно проживав у
спірній квартирі, оплачував за житло,
комунальні послуги, був
зареєстрований в даній квартирі,
вважаючи себе власником,а відповідач
зареєструвався у квартирі тільки у
червні 2009 року, зберігаючи оригінал
договору усі ці роки тільки у себе і
тільки у грудні 2009 року(через 10 років)
показав даний договір позивачу,
залишивши його копію та вимагаючи
звільнити його квартиру.

Судом також встановлено, що рішенням
Шевченківського райсуду м. Львова від
02.07.2010 року позов ОСОБА_1 було
задоволено, визнавши договір
дарування квартири недійсним.
Рішенням колегії суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 30.12.2010 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 02.07.2010 року було скасовано
та йому було відмовлено у
задоволення позовних вимог.
Касаційною інстанцією рішення
апеляційного суду від 30.12.2010 року
залишено без змін.

З даним позовом позивач звернувся до
суду змінивши підставу позовних
вимог, оскільки з його показів
вбачається,які підтверджується
письмовими доказами по справі, що
позивач пригадав, що підписував
єдиний раз тільки єдиний документ у
приватного нотаріуса, та відповідно
звернувся до Львівського державного
нотаріального архіву і йому було
надано для ознайомлення перший
екземпляр договору дарування
квартири, і коли ознайомився з даним
документом, то пересвідчився, що даний
договір не підписував.

Відповідно, у зв"язку з визнанням
судом договору дарування квартири
недійсним слід скасувати
реєстраційне посвідчення від 05 липня
2000 року видане Львівським обласним
комунальним підприємством "БТІ та ЕО"
на ім'я ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно вимог ст.88 ЦПК України
стягнути з відповідача в користь
позивача судові витрати по справі -
судовий збір 214,60 грн. та витрати за
проведену експертизу в сумі 900 ,48 грн.,
а всього 1115 грн.08 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15 ,60, 61, 88,169, 209, 212,
213-215, 218 ЦПК України, ст.41 Конституції
України, ст.ст.48, 243 ЦК УРСР в редакції
1963 року,ст.ст.16,267 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, який укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
14 грудня 1999 року, зареєстрований в
реєстрі за № 6957.

Скасувати реєстраційне посвідчення
від 05 липня 2000 року видане
Львівським обласним комунальним
підприємством "БТІ та ЕО" на ім"я
ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1
судові витрати по справі - судовий
збір 214,60 грн. та витрати на
експертизу в сумі 900 ,48 грн., а всього
1115 грн.08 коп.(одна тисяча сто
п"ятнадцять грн.08 коп.).

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: В. В. Свірідова