Справа №201/735/14-ц
Провадження №2/201/621/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді -
Федоріщева С.С.,

при секретарі - Нижник І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначила, що вона перебувала у шлюбі з
ОСОБА_2 з 2000 року по 2013 рік. Від шлюбу
сторони мають неповнолітніх синів:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. 21 листопада 2013 року
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська шлюб між позивачкою
та відповідачем було розірвано. Після
розірвання шлюбу діти проживають разом
з позивачкою. ОСОБА_3 навчається в 7
класі Дніпропетровської
загальноосвітньої санаторної
школи-інтернату № 5 І-ІІІ ст. для учнів
хворих на цукровий діабет. По
домовленості між позивачкою та
відповідачем про участь останнього в
утриманні дітей, ОСОБА_2 погодився
сплачувати щомісяця 2000,00 гривень на
матеріальне забезпечення дітей, а саме:
навчання, розвиток, одяг, харчування,
лікування, відпочинок та інші витрати,
пов'язані з забезпеченням дітям
звичних нормальних умов життя, які вони
мали до розлучення позивачки з
відповідачем. На сьогоднішній день, з
невідомих ОСОБА_1 мотивів, відповідач
відмовляється виконувати свої
зобов'язання стосовно матеріального
забезпечення дітей, чим призвів до
порушення звичних для них умов життя,
позбавляє їх можливості для всебічного
розвитку та батьківської турботи.
Враховуючи викладене, позивачка
просить суд стягнути з відповідача,
заяви аліменти на утримання дитини у
розмірі 1/3 частини з усіх видів
заробітку відповідача, щомісячно, але
не менш ніж 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку.

28 лютого 2014 року у судовому засіданні
представником відповідача було надано
письмове заперечення відповідача, на
обґрунтування якого останній зазначає,
що дійсно сторони перебували в шлюбі з
12 серпня 2000 року. 21 листопада 2013 року з
ініціативи позивачки шлюб було
розірвано. Після розірвання шлюбу і до
від'їзду ОСОБА_2 21 листопада 2013 року з
квартири, придбаної сторонами у шлюбі,
останній проживав разом зі старшим
сином і його матеріально забезпечував,
молодший син же знаходився у батьків
ОСОБА_1 у селі, при цьому відповідач
його навідував та привозив іграшки, а
позивачка проживала в іншому місці. Вже
після того, як було відкрито
провадження у даній справі, позивачка
звернулась до відповідача з проханням
передати їй суму в розмірі 2000,00 гривень
для оплати за підготовчі курси
старшого сина. Відповідачем було
перераховано зазначену суму 22 січня 2014
року, що підтверджується квитанцією,
Також позивач зазначив, що і на даний
момент сини проживають з ним на
орендованій квартирі та він займається
в повній мірі їх забезпеченням. В той же
час, батько відповідача - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, є пенсіонером та
інвалідом ІІІ групи.

10 квітня 2014 року представником
позивача було надано суду письмові
доводи, в яких остання просить суд
врахувати суд, що позивачка в судовому
засіданні підтвердила факт не
проживання її з дітьми та виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
утримання дітей.

11 квітня 2014 року позивачка надала
Жовтневому районному суду м.
Дніпропетровська письмові пояснення
на заперечення відповідача, в яких
зазначає, що обставини на які
посилається відповідач в своїх
запереченнях, як на підставу своїх
суб'єктивних доводів та міркувань не
відповідають дійсним обставинам та не
підтверджуються належними доказами по
справі, так як не містять інформації
щодо предмета доказування в розумінні
ЦПК України. 21 листопада 2013 року
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська шлюб з відповідачем
було розірвано. При цьому позивачка
разом з відповідачем та дітьми
залишались проживати в квартирі її
батька, ОСОБА_6. Квартира належала йому
на підставі договору дарування від 23
липня 2009 року, посвідченого Першою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою та
зареєстровано право приватної
власності на квартиру за адресою
АДРЕСА_1, та була відчужена 12 січня 2014
року. Після продажу вищезазначеної
квартири ОСОБА_6, за домовленістю з
новим власником нерухомого майна, в
квартирі залишався проживати
відповідач. Діти проживали позивачкою,
в тому числі у її батьків і знайомих.
Після забезпечення батьками позивачки
та дітей новим житлом, проведення
ремонту для забезпечення належних умов
проживання для них, ОСОБА_1 разом з
дітьми переїхали до нового помешкання.
Спору, щодо місця проживання дітей, між
позивачкою та відповідачем не було,
діти проживають разом зі позивачкою,
знаходяться на її утриманні, при цьому
вільно спілкуються з батьком та
відвідують його за новим місцем
проживання. Що ж стосується запевнень
відповідача, що він в повному обсязі
забезпечує дітей, то ця обставина не
відповідає дійсності. Усна
домовленість між позивачкою та
відповідачем, щодо сплати аліментів в
розмірі 2000,00 гривень на місяць
виконується не регулярно, що порушує
права дітей на утримання від батька та
є зловживанням з боку відповідача щодо
його обов'язків, як батька перед дітьми.
Договору між батьками про сплату
аліментів на дітей укладалось.
Додаткові витрати, які на власний
розсуд здійснює відповідач, не можуть
бути віднесені до аліментів. В той же
час, вимог щодо сплати додаткових
витрат на дітей в даному позові
позивачкою не заявлялось і витрати які
робить батько є не тільки його
обов'язком, а й правом. Також позивачка
звертає увагу суду на те, що відповідач
в своїх запереченнях підтверджує
проживання дітей з нею, оскільки
вказує, що на її звернення до ОСОБА_2 з
проханням надати кошти для оплати
підготовчих курсів старшому сину, що й
було ним виконано, а з меншим сином
проводить дозвілля, при цьому не вказує
про свою участь у вихованні, навчанні,
розвитку здібностей, оздоровлення обох
дітей, забезпечення інших потреб для їх
всебічного розвитку, в тому числі і
матеріальних потреб. Таким чином, в
зв'язку з тим, що діти проживають зі
позивачкою, договір між батьками в
належній формі не укладено, заяви за
місцем роботи відповідача про
відрахування з його заробітної плати
ним не подано, ОСОБА_1 вважає, що має
достатні підстави для зверненням до
суду за захистом своїх та дітей прав та
інтересів щодо отримання аліментів.
Стягнення аліментів з відповідача на
користь позивачки аліментів на
утримання неповнолітніх дітей у
розмірі 1/3 частки з усіх видів його
заробітку (доходу), починаючи від дня
пред'явлення позову і до досягнення
ними повноліття є обґрунтованими та
відповідають інтересам не тільки
матері, а в першу чергу дітей. При цьому
позиція відповідача зводиться до не
визнання позову в повному обсязі, права
та інтереси дітей на утримання
відповідно до закону, відповідача не
турбують та зводяться до його
суб'єктивних міркувань щодо
добровільності участі в утриманні
наших дітей з боку батька

Позивачка в судове засідання не
з'явилась, надала суду заяву в якій
наполягала на задоволенні позовних
вимог та просила розгляд справи
провести без її участі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явилась, надала суду
заяву в якій не заперечувала проти
задоволення позову у зв'язку з
переїздом молодшого сина до м.
Дніпропетровська та проживанням дітей
разом з матір'ю, а також просила справу
розглядати без її та відповідача
участі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК
України, суд вважає можливим
розглянути справу за відсутності
сторін по справі а також без фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК
України.

Дослідивши надані письмові докази, суд
встановив наступні обставини та
визначив відповідні до них
правовідносини. Дійсно, ОСОБА_1 з ОСОБА_2
з 12 серпня 2000 року перебувала у шлюбі,
який було розірвано 21 листопада 2013 року
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх
синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3), і
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

На теперішній момент діти проживають
разом з позивачкою. ОСОБА_3 навчається в
7 класі Дніпропетровської
загальноосвітньої санаторної
школи-інтернату № 5 І-ІІІ ст. для учнів
хворих на цукровий діабет (а.с. 6).

Правовідносини, що виникли між
сторонами законодавчо урегульовані
наступним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 10 ЦПК України, передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню; обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 183 Сімейного
Кодексу України частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного
Кодексу України аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги обґрунтованість позовної
заяви ОСОБА_1, а також визнання стороною
позивача позову, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивачки є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд ураховує стан здоров'я
відповідача, його матеріальне
становище, матеріальне становище
дітей, відсутність у відповідача інших
неповнолітніх дітей та вважає
необхідним стягувати з відповідача на
користь позивачки аліменти, на
утримання дітей у розмірі 1/3 частини
усіх видів його заробітку (доходів)
щомісячно але не менш, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи стягнення
з дати пред'явлення позову до
досягнення дитиною повноліття.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК
України суд вважає необхідним рішення
суду в частині стягнення аліментів
допустити до негайного виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 124 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 11,
57, 60, 88, 169, 209, 197, 212-215 ЦПК України, ст.ст.
180, 181, 183, 191 Сімейного кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання дітей -
задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4,
паспорт серії НОМЕР_3, виданий 22 серпня
2002 року Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ
УМВС України в Дніпропетровській
області, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5,
паспорт серії НОМЕР_4, виданий 31 березня
1992 року Жовтневим РВ ДМУ ГУМВС України
в Дніпропетровській області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від
всіх видів доходу (заробітку), але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно,
починаючи стягнення з 16 січня 2014 року
до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт
серії НОМЕР_3, виданий 22 серпня 2002 року
Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС
України в Дніпропетровській області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму
судового збору в розмірі 243,60 гривень
(двісті сорок три гривні шістдесят
копійок) на користь держави.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів в межах одного місяця
підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, втім не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:С.С. Федоріщев