Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2/257/319/14

257/14134/13-ц

20 червня 2014 року Київський районний суд
м. Донецька в складі:

головуючого - судді Андрєєвої О.М.,

при секретарі - Хомутовій Н.Г.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи Київської
районної в м. Донецьку ради -
Покинтелиці Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи Головне Управління
Державної міграційної служби України в
Донецькій області, Київська районна в
м. Донецьку рада, про визнання такою, що
втратила право на жилу площу, зняття з
реєстрації в жилому приміщенні,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
із позовом до відповідача ОСОБА_3 про
позбавлення права користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, зняття
з реєстрації в цьому жилому приміщенні
(а.с.4-6), посилаючись на те, позивач є
одноособовим власником зазначеної
квартири на підставі договору
купівлі-продажу від 3 грудня 2001 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу. Відповідач ОСОБА_3 є рідною
дочкою дружини позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5
від першого шлюбу. На час укладання між
позивачем та ОСОБА_5 шлюбу 4 грудня 1999
року відповідач була неповнолітньою, а
відповідно до рішення Київського
районного суду м. Донецька від 14 травня
1999 року було визначено місце
постійного проживання неповнолітньої
ОСОБА_3 разом із її матір'ю ОСОБА_5 Таким
чином на час придбанням позивачем 3
грудня 2001 року спірної квартири
позивач прописав (зареєстрував) у цій
квартирі свою дружину ОСОБА_5 та її
неповнолітню дочку ОСОБА_3 Проте після
набрання чинності судовим рішення від
14 травня 1999 року ОСОБА_3 фактично
залишилася проживати не з матір'ю та
позивачем, а постійно проживала разом
зі своїм рідним батьком ОСОБА_6 та своєю
сестром за адресою: АДРЕСА_4. З того часу
позивач і його дружина ОСОБА_5 ніколи не
бачили і не спілкувалися з
відповідачкою, в належній позивачу
квартирі немає особистих речей
відповідачки, вона ніколи не мала з
позивачем спільного бюджету, не вела
спільного господарства. Оскільки
відповідач ОСОБА_3 без поважних причин
понад рік не проживає в квартирі
позивача, має інще житло, ніколи не
виявляла інтересу до спірної квартири,
жодним чином не брала участі у сплаті
комунальних платежів за квартиру,
ніколи не отримувала жодної
кореспонденції за цією адресою, не
брала участі у проведенні поточних
ремонтів квартири, позивач на підставі
ст.72 ЖК України,ч.2 ст.ЦК Українивважає
відповідача такою, що підлягає
позбавленню права користування жилим
приміщенням за адресою :АДРЕСА_1, та
одночасно просить зняти ОСОБА_3. з
реєстрації за вказаною адресою.

В лютому 2014 року позивач подав до
суду уточнену позовну заяву (а.с.76-78), в
якій уточнив правильне визначення
третьої особи, яка на його думку має
приймати участь у справі, та замість
відділу паспортної реєстрації та
міграційної роботи Київського РВ ДМУ
УМВС України в Донецькій області
вважає правильним залучення до участі
в якості третьої особи Головного
Управління Державної міграційної
служби України в Донецькій області.

В травні 2014 року позивач уточнив
формулювання заявлених позовних вимог
(а.с.199-201) та з підстав, викладених у
первісній позовній заяві, просив
визнати відповідача ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням у спірній квартирі, а також
просив зняти ОСОБА_3 з реєстрації у
зазначеній квартирі.

В судовому засіданні позивач та його
представник заявлені позовні вимоги
підтримали з підстав, викладених у
позовних заявах, та просили визнати
відповідачку ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування жилим приміщенням у
спірній квартирі та зняти ОСОБА_3 з
реєстрації у зазначеній квартирі.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
пояснив, що на момент укладення шлюбу
зі своєю дружиною ОСОБА_5 вона мала від
першого шлюбу двох неповнолітніх
дітей, в тому числі ОСОБА_3 У 2001 році він
за договором купівлі-продажу придбав в
особисту власність квартиру АДРЕСА_1,
зареєстрував у цій квартирі свою
дружину ОСОБА_5 та її неповнолітню
дочку ОСОБА_3, але ОСОБА_3 до спірної
квартири ніколи не вселялася та не
проживала в ній, жилим приміщенням в
квартирі ніколи не користувалася та не
проявляла до нього жодного інтересу, до
2004 року проживала разом зі своїм
батьком у квартирі АДРЕСА_4, а потім
проживала в орендованих квартирах у
фактичних шлюбних стосунках. В
теперішній час вона проживає у
фактичному шлюбі разом з батьком своєї
дитини. У той же час позивач має на
утриманні власну неповнолітню дочку
ОСОБА_8, яка страждає тяжким хронічним
захворюванням, потребує вкрай значних
матеріальних коштів для лікування, для
цього позивач змушений вирішувати
питання про продаж спірної квартири, а
реєстрація відповідачки у цій квартирі
перешкоджає позивачеві розпорядитися
своїм майном.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
проти позову заперечувала, підтримавши
свої письмові заперечення (а.с.95-96), та
пояснила, що в спірній квартирі вона
перестала проживати з осені 2001 року та
змушена була перейти проживати до
свого рідного батька, оскільки позивач
ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_5 створили їй, на
той час неповнолітній дитині,
нестерпні умови проживання, які
проявлялися у негативних побутових
умовах, встановленні різних обмежень,
несприятливому психологічному
кліматі. Підтвердила, що проживала в
квартирі свого батька до 2003 року до
досягнення свого повноліття, а потім з
2003 року перебувала у цивільному шлюбі з
ОСОБА_9 і разом з ним мешкала в
орендованій квартирі, після чого з 2006
року по 2007 роки проживала у гуртожитку
підприємства в зв'язку з трудовим
договором, після звільнення з роботи
знов проживала в орендованому житлі у
фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_10,
а в теперішній час відповідач разом зі
своєю неповнолітньою дитиною,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає із сім'єю своєї
сестри за адресою: АДРЕСА_5. Визнала, що
з часу досягнення свого повноліття з 2003
року вона хоча й бувала у спірній
квартирі, але лише з метою спілкування
з матір'ю, до квартири з 2003 року не
вселялася, заходів для вселення до
квартири не приймала, в жодні органі з
приводу захисту свого права на житло в
спірній квартирі не зверталася. В
судове засідання 20 червня 2014 року
відповідач не з'явилася, про час та
місце розгляду справи була належним
чином повідомлена, що підтверджується
розпискою про вручення їй судової
повістки (а.с.197), направила заяву, в якій
повідомила про свій виїзд за межі
України та просила в подальшому
розглядати справу без її присутності
(а.с.205), в зв?язку з чим суд вважає
можливим закінчити розгляд справи за
відсутності відповідача на підставі
наявних доказів.

Представник третьої особи Київської
районної в м. Донецьку ради в судовому
засіданні проти позову заперечувала,
посилаючись на те, що питання права на
жилу площу ОСОБА_3 стосується також
прав на це житло неповнолітньої дитини
відповідачки, а тому служба у справах
дітей районної ради заперечує проти
позбавлення ОСОБА_3 права на жилу площу
в спірній квартирі. В судове засідання
20 червня 2014 року представник третьої
особи не з'явився, про час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, що підтверджується
розпискою про вручення судової
повістки (а.с.196), направив заяву, в якій
просив розглянути справу без його
участі (а.с.204), в зв'язку з чим суд вважає
можливим закінчити розгляд справи за
відсутності представника третьої
особи на підставі наявних даних.

Представник третьої особи Державної
міграційної служби України в Донецькій
області в судове засідання
неодноразово не з'явився, про час та
місце розгляду справи був належним
чином повідомлений, направив до суду
заперечення проти позову (а.с.85-86),
оскільки вважає, що позовні вимоги про
зняття відповідача з реєстрації
полягають в оскарженні дій Управління
як суб'єкта владних повноважень та
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства. Про час
та місце розгляду справи третя особа
була належним чином повідомлена, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення судової
повістки (а.с.207), але про причини своєї
неявки до суду не повідомив, клопотання
про відкладення розгляду справи від
нього не надійшло, в зв'язку з чим суд
вважає можливим розглянути справу без
представника третьої особи на підставі
наявних даних.

Суд, заслухавши показання сторін,
свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_5, ОСОБА_14, дослідивши письмові
докази, що є в матеріалах справи,
проаналізувавши надані докази, вважає,
що позов про визнання ОСОБА_3 такою, що
втратила право на жилу площу, підлягає
задоволенню, а у позові про зняття
ОСОБА_3 з реєстрації в жилому
приміщення необхідно відмовити, з
наступних підстав.

Суд встановив, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві приватної власності
позивачу ОСОБА_1, що крім показань всіх
сторін повністю підтверджується
копією договору купівлі-продажу
квартири від 3 грудня 2001 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу та зареєстрованого у КП «БТІ м.
Донецька» (а.с.9).

Суд також встановив, що відповідач
ОСОБА_3 вселилася до квартири АДРЕСА_1
та була в цій квартирі зареєстрована у
встановленому законом порядку в якості
члена сім'ї власника квартири, що
підтверджується показаннями сторін,
які приймали участь в справі, довідкою
житлового органу (а.с.88), копією рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 14 травня 1999 року про встановлення
місця проживання неповнолітньої
ОСОБА_3 із матір?ю ОСОБА_5 (а.с.7).

Суд встановив, що з 2001 року ОСОБА_3 в
спірній квартирі не проживає, що крім
показань всіх сторін та всіх допитаних
в судовому засіданні свідків з обох
сторін - ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_5, ОСОБА_14, також підтверджується
копією акту житлового органу,
складеного у присутності сусідів
(а.с.79), а також показаннями самої
відповідачки ОСОБА_3, яка в судовому
засіданні підтвердила, що в спірній
квартирі вона дійсно не проживає з 2001
року до теперішнього часу.

В судовому засіданні ОСОБА_3
стверджувала, що не проживала і не
проживає в спірній квартирі через
неправомірну поведінку позивача
ОСОБА_1 та своєї матері ОСОБА_5, які
створили умови, неможливі для
проживання ОСОБА_3 у цій квартирі.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 в
судовому засіданні визнала, що з часу
досягнення нею повноліття з 2003 року,
тобто протягом одинадцяти років, вона
жодних заходів для вселення до спірної
квартири не приймала, жодних дій для
здійснення свого права користування
житлом увесь цей період не вчиняла.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
також визнала, що до жодних органів,
зокрема до правоохоронних органів або
суду, з питання захисту свого права на
житло в спірній квартирі протягом усіх
одинадцяти років не зверталася.

Зазначені обставини безперечно
свідчать про те, що протягом одинадцяти
років з 2003 року до теперішнього часу
ОСОБА_3 жодним чином на проживання в
спірній квартирі не претендувала,
тобто причиною її непроживання у
спірній квартирі у період з 2003 року до
теперішнього часу було власне
небажання відповідача проживати у цій
квартирі

Відповідно до ч.3 ст.405 ЖК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ч.3 ст.10, чч.1, 2 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, як беруть участь у справі.

Під час розгляду справи судом
були створені всі необхідні умови для
всебічного та повного дослідження
обставин справи, сторонам, в тому числі
відповідачу ОСОБА_3, під час розгляду
справи було роз'яснено їх права та
обов'язки, зокрема положення щодо
змагальності процесу та необхідності
надання доказів на підтвердження своїх
доводів, сторонам, зокрема відповідачу,
було надано всі можливості для
заявлення необхідних клопотань та
надання доказів, що підтверджується
технічним записом судового засідання.

За таких обставин суд встановив, що
відповідач ОСОБА_3, незважаючи на
наявну можливість, не надала суду
жодних доказів наявності поважних
причин її непроживання у спірній
квартирі у період з 2003 року до
теперішнього часу, в зв'язку з чим суд
вважає позовні вимоги про визнання
ОСОБА_3 такою, що втратила право на жилу
площу в спірному житлі законними,
обгрунтованими та вважає необхідним
цей позов задовольнити.

Разом з тим, суд вважає неможливим
задовольнити позов ОСОБА_1 про зняття
ОСОБА_3 з реєстрації у спірній квартирі
з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» від 11
грудня 2003 року, з наступними змінами та
доповненнями, реєстрація - внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації.

Разом з тим, відповідно до ч.1, 2 ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в України» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється в день звернення особи на
підставі заяви особи або її законного
представника, судового рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на жиле приміщення або
права користування жилим приміщенням,
про виселення, про визнання особи
безвісно відсутньою або оголошення її
померлою.

Оскільки функції зняття осіб з
реєстрації за місцем проживання не
відносяться до компетенції суду,
враховуючи, що підставою для зняття
особи з реєстрації компетентним
органом є рішення суду про визнання
особи такою, що втратила право на жилу
площу, а в матеріалах справи відсутні
дані про наявність перешкод для зняття
відповідача з реєстрації компетентним
органом виконавчої влади на підставі
теперішнього рішення суду про визнання
ОСОБА_3 такою, що втратила право на жилу
площу, суд встановив, що позовні вимоги
ОСОБА_1 про зняття ОСОБА_3 з реєстрації в
спірному житлі є передчасними, а тому
відповідні позовні вимоги ОСОБА_1
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, ч.ч.1, 3 ст.47
Конституції України, ч.3 ст.405 ЦК
України, ч.1 ст.3, ч.ч.1, 2 ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11 грудня 2003 року, з
наступними змінами та доповненнями,
керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи
Головне Управління Державної
міграційної служби України в Донецькій
області, Київська районна в м. Донецьку
рада, про визнання такою, що втратила
право на жилу площу, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право
на жилу площу в квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_3, треті особи
Головне Управління Державної
міграційної служби України в Донецькій
області, Київська районна в м. Донецьку
рада, про зняття з реєстрації в жилому
приміщенні в квартирі АДРЕСА_1,
відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може
бути подано до Апеляційного суду
Донецької області через Київський
районний суд м. Донецька протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: