№621/1122/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

11 червня 2014 року
м.
Зміїв

Зміївський
районний суд Харківської області в
складі:

головуючого судді -
Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового
засідання - Зубенко Л.С.,

представника позивача -
Клименко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Змієві цивільну справу за позовною
заявою Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и в:

17.04.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовною заявою
про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості
за кредитним договором у розмірі 43373
грн. 67 коп. та судових витрат.

В обґрунтування позову
зазначено, що відповідно до договору №
HAJWSE00000002 від 05.01.2006 року, укладеного між
ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та
відповідачем, ОСОБА_2 отримав
споживчий кредит у розмірі 10000,00 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов укладеного
договору, передбачено порядок та умови
погашення кредиту, заборгованості по
кредиту, сплати відсотків, комісії та
інших витрат. Відповідач зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконав.

У зв'язку з порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 15.04.2014 року має
заборгованість 43373 грн. 67 коп., яка
складається з наступного: 1248,35 грн. -
заборгованість за кредитом; 9982,26 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 3150,00 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, а також пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором в сумі 28993,06 грн., яку
позивач просить стягнути на їх користь.

Представник позивача Клименко
Н.С. у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила позов
задовольнити з підстав, викладених у
ньому.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнав, до
канцелярії суду подав заперечення, в
яких просив застосувати до виниклих
правовідносин строк позовної давності
та відмовити у задоволенні позову з
вказаних підстав.(а.с. 39-40, 44-45) ОСОБА_2
зазначив, що дійсно 05.01.2006 року підписав
договір кредиту та отримав кошти у сумі
10000 грн., але віддав їх колишній дружині,
яка і сплачувала чергові платежі за
кредитом. В подальшому після
розлучення йому не відомо яким чином
дружина вносила кошти.

Вислухавши сторони,
ознайомившись з матеріалами справи,
дослідивши докази, що містяться в
матеріалах справи, суд дійшов висновку:

Відповідно до ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що 05.01.2006 року
між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був
укладений договір споживчого кредиту
№ HAJWSE00000002, відповідно до якого Банк
надав Позичальнику кредитні кошти у
розмірі 10000 грн., з процентною ставкою
за користування кредитом 24 % річних на
суму залишку заборгованості за
кредитом, на строк по 05.01.2009 року
включно. Мета кредитування - розвиток
домашнього господарства. Для видачі
Кредиту Банк відкриває рахунок.
Відповідно до п.п. 1.2 Договору від 05.01.2006
року повернення кредиту здійснюється
щомісячно у період сплати з « 5» по « 9»
число, відповідно до графіку. ( а.с.8-11)

ОСОБА_2 умови кредитного договору
належним чином не виконував, у зв'язку з
чим, станом на 15.04.2014 року за ним наявна
заборгованість у сумі 43373 грн. 67 коп.,
яка складається з наступного: 1248,35 грн. -
заборгованість за кредитом; 9982,26 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 3150,00 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, а також пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором в сумі 28993,06 грн. (а.с.6-7)

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено,
що боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України
передбачено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

У статті 1050 ЦК України вказано, що
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач перебував у договірних
відносинах з ПАТ КБ «Приватбанк», але
взятих на себе зобов'язань належним
чином не виконав, в результаті чого
утворилася заборгованість в розмірі
43373,67 грн.

Як вбачається із розрахунку
заборгованості останній платіж з
погашення кредитної заборгованості
відповідачем було здійснено 24.02.2011
року, що власне підтвердила і
представник позивача у судовому
засіданні. ( а.с. 7)

З цього часу позивач не вчинив
жодної дії щодо захисту свого
порушеного права в судовому порядку, аж
до часу звернення з позовом до суду -
17.04.2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України). Про що заявив
відповідач ОСОБА_2, надавши відповідну
письмову заяву.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг
позовної давності починається
заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України)

З урахуванням особливостей
конкретних правовідносин початок
перебігу позовної давності пов'язаний
з певними юридичними фактами та їх
оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК
України).

У зобов'язаннях, в яких строк
виконання не встановлено або визначено
моментом вимоги кредитора, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору
(графіком погашення кредиту)
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
кредитного договору від 05.01.2006 року
погашення кредиту повинно
здійснюватись ОСОБА_2 частинами
кожного місяця, то початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Крім того, зі спливом строків
позовної давності до основної вимог,
вважається, що позовна давність
спливла й до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо), що
застосовується і до додаткових вимог
банку.

Враховуючи, що представником
позивача не надано доказів про
збільшення строку позовної у
порівнянні із загальним, не надано
доказів поважності пропуску строку,
встановленого законом для захисту
порушеного права, та надана письмова
заява відповідача про відмову в позові
через пропуск кредитором строку
позовної давності, то суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 261, 262, 264, 267,
509, 512, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054, 1077, 1078, 1080, 1082 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 60, 169, 197, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд Харківської
області шляхом подання апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня його
проголошення

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: