22-ц/775/427/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції: Подліпенець
Доповідач Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.,

суддів
Мироненко І.П., Попової С.А.,

при секретарі
Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Володарського
районного суду Донецької області від 12
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Володарської
селищної ради Володарського району
Донецької області, третя особа -
Володарська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності
на частину нерухомого майна як
спільної сумісної власності подружжя,
визнання права власності на частину
нерухомого майна в порядку спадкування
за законом, -

в с т а н
о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом, уточнивши в подальшому
редакцію позовних вимог (а.с. 37),
посилаючись на наступні обставини. У 1978
році за рішенням загальних зборів
колгоспників колгоспу ім. Леніна
вирішено виділити чоловікові
позивачки - ОСОБА_3 земельну ділянку під
забудову індивідуальної садиби, після
чого забудовник із позивачкою
побудували будинок АДРЕСА_1. Після
смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка не
змогла успадкувати належне чоловікові
майно, оскільки відсутня державна
реєстрація права власності
спадкодавця на цей будинок. Оскільки,
донька ОСОБА_3, яка поряд із позивачкою,
є спадкоємицею першої черги, не
виразила бажання прийняти спадщину
після смерті свого батька, ОСОБА_1
просила визнати за нею право власності
на ? частину будинку АДРЕСА_1 в смт.
Володарське, як її частку в спільній
сумісній власності подружжя із ОСОБА_3,
та визнати за нею право власності на ?
частину цього будинку в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка.

Рішенням Володарського районного суду
Донецької області від 12 лютого 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Володарської селищної ради
Володарського району Донецької
області про визнання права власності
на частину нерухомого майна, як
спільної сумісної власності подружжя,
та визнання права власності на частину
нерухомого майна в порядку спадкування
за законом - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та постановити нове
рішення, яким її позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_1 і відповідачки
ОСОБА_2, які підтримали доводи скарги,
розглянувши справу згідно із ч. 2 ст. 305
ЦПК України у відсутність повідомлених
про дату і час розгляду справи
представників Володарської селищної
ради Володарського району Донецької
області і Володарської державної
нотаріальної контори, від якої
надійшла заява про вирішення справи у
його відсутність, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, за
таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це підтверджено
матеріалами справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3
перебували у шлюбі з 01.11.1975р., від якого
мають доньку - ОСОБА_2, що залучена у
якості відповідача у даній справі.

У 1977 році ОСОБА_3 отримав дозвіл
Володарської сільради за рішенням № 34/4
від 29.06.1977р. на проведення будівельних
робіт на земельній ділянці АДРЕСА_1 для
забудови будинку у строк до 29.06.1980р.;
згідно із актом про відвід меж та
червоних смуг ділянок в натурі від
07.07.1977р. йому відведено земельну
ділянку площею 0,06га для будівництва
житлового будинку по АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після його
смерті на підставі заяви дружини
померлого - ОСОБА_1 Володарською
державною нотаріальною конторою
28.08.2013р. заведена спадкова справа №
188/2013. Свідоцтво про право на спадщину
за законом не видано і нотаріусом
прийнято рішення від 09.09.2013р. № 2/813/01-24
про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом на
домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті її
чоловіка ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, з підстав неможливості
його видання за відсутністю реєстрації
права власності на предмет спадкування
та взагалі правовстановлюючого
документу на спадкодавця.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не надано доказів того, що ?
частина домоволодіння АДРЕСА_1 в смт.
Володарське на час смерті її чоловіка
належала останньому на праві власності
та не доведено, що вона разом із
чоловіком під час перебування у шлюбі
побудували зазначений будинок.

З такими висновками не можна не
погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч. 1 ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Згідно із ст.
1261 ЦК України у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, діючого на час будування
спірного нерухомого майна, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку. А за
положеннями ч. 1 ст. 28 КпШС України в
разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Як з'ясовано, ОСОБА_1 за рішенням
Володарського районного суду
Донецької області від 05.07.2013р.
встановлено три місяці на звернення до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті
чоловіка. На підставі заяви позивачки
була відкрита спадкова справа після
смерті ОСОБА_3

Тож, позивачка, з отриманням вказаного
рішення суду, проживаючи постійно
разом із спадкодавцем на момент
відкриття спадини, вважається такою, що
прийняла спадщину.

За положеннями ст. 86 ЦК України 1963р. (в
редакції на момент надання дозволу за
рішенням ради на проведення
будівельних робіт на забудову будинку
у 1977 році) право власності - це
врегульовані законом суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий
будинок набувається в порядку, який
існував на час його будівництва.

У 1977 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від
26.08.1948р. "Про право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків" (далі - Указ), і постановою
Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948
року "Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від
26.08.1948р. "Про право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків" (далі - Постанова), які,
зокрема, визначали умови та правові
наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 цього Указу кожен
громадянин і кожна громадянка мали
право купити або збудувати для себе на
праві особистої власності жилий
будинок на один або два поверхи з
числом кімнат від однієї до п'яти як у
місті, так і поза містом. Пункт 2
вказаної Постанови визначав, що
земельні ділянки для будівництва
індивідуальних жилих будинків
відводяться за рахунок земель міст,
селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, за Указом та Постановою від
26.08.1948р. підставою виникнення у
громадянина права власності на жилий
будинок був сам факт збудування ним
його з додержанням вимог цих актів
законодавства.

Ці правові акти не пов'язували
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його
реєстрації.

Інструкцією про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженою заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31.01.1966р., передбачено обов'язкову
реєстрацію (інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції
підлягали реєстрації всі будинки і
домоволодіння, у тому числі належні
громадянам на праві особистої
власності, і здійснювалась вона на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів, перелік яких додано до
вказаної Інструкції). Зокрема, за
пунктом 10 цього Переліку таким
правовстановлюючим документом про
право власності на жилий будинок,
збудований після видання Указу від
26.08.1948р., є затверджений виконавчим
комітетом місцевої ради народних
депутатів акт державної комісії про
прийняття будинку в експлуатацію.

До компетенції виконкомів місцевих Рад
відносилось питання узаконення цих
будівель та внесення записів про право
власності на будинки за громадянами у
погосподарські книги місцевих Рад.

Записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

При розв'язанні даного спору ці записи
мають оцінюватись в сукупності з
іншими доказами.

Так, рішенням № 34/4 від 29.06.1977р.
Володарської сільради надано дозвіл №
71 ОСОБА_3 на проведення будівельних
робіт на земельній ділянці АДРЕСА_1 для
забудови будинку у строк до 29.06.1980р.;
згідно із протоколом № 13 виконкому
Володарської селищної ради від 29.06.1977р.
прийнято рішення про переоформлення
земельної ділянки АДРЕСА_1, належної
ОСОБА_4 на її сина ОСОБА_3; за актом від
07.07.1977р. відведено в натурі межі
земельної ділянки площею 0,06га для
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_1; надано дозвіл ОСОБА_3
виконкомом Володарської селищної ради
24.04.1985р. за № 28/03 на будівництво гаражу,
прибудови і веранди до будинку АДРЕСА_1;
згідно із змістом протоколу № 2
загальних колгоспних зборів
колгоспників колгоспу ім. Леніна від
15.03.1978р. прийнято рішення про наділення
ОСОБА_3 земельною ділянкою 0,15. А у
травні 2013р. позивачкою отримано
технічний паспорт на одноквартирний
(садибний) житловий будинок АДРЕСА_1.

Відомості ж рішення ради та договір про
надання земельної ділянки у
безстрокове користування для
будівництва будинку відсутні; також
відсутній акт державної комісії про
прийняття будинку в експлуатацію, в
тому числі з прибудовами; відсутні
відомості про дотримання при
будівництві державних протипожежних
та санітарних норм, що є необхідним і
здобутим у процесуальний спосіб
експертним шляхом, в числі з іншим, для
задоволення позову в судовому порядку;

Відсутні також відомості з посвідчення
права власності ОСОБА_3 на нерухоме
майно у вигляді ухваленого органом
місцевого самоврядування рішення про
оформлення права власності ОСОБА_3 на
будинок або відмови виконкому місцевої
ради в оформленні права власності.

На сьогодення право власності на
будинок АДРЕСА_1 за даними КП
«Володарське БТІ», реєстраційної
служби Володарського РУЮ за будь-якою
особою не зареєстроване.

Тому відсутні підстави вважати, що
будівництво житлового будинку, який є
об'єктом спадщини, відбувалось
відповідно до чинного на час його
будівництва законодавства на
відведеній у встановленому порядку
земельній ділянці і що на момент смерті
спадкодавця цей будинок був повністю
збудований і прийнятий в експлуатацію,
що мало свідчити про набуття ОСОБА_3 за
життя статусу власника житлового
будинку.

Доводи апеляційної скарги позивачки
щодо неприналежності спірного будинку
до сьогодення будь-якій особі не є
підставою для задоволення позову,
оскільки не дотримано процедури
оформлення права власності на об'єкт
нерухомого майна за вимогами чинного
на час будівництва законодавства.

На даному етапі за відсутності
правовстановлюючих документів на
спірний об'єкт нерухомого майна,
відсутності даних виконкому місцевої
ради в оформленні права власності,
відсутності відомостей про дотримання
зі збудуванням будинку № АДРЕСА_1
санітарних та протипожежних вимог, є
правильним і таким, що не суперечить
вимогам законодавства, рішення суду
про те, що позивачка не має права як
дружина ОСОБА_3 на ? частину цього
конкретного будинку АДРЕСА_1, бо право
власності на цей об'єкт, як викладено
вище, не втілене в належний юридично
значущий документ.

Якщо за життя спадкодавець не набув
права власності на житловий будинок,
то спадкоємець також не набуває права
власності у порядку спадкування.

Суд першої інстанції вірно поклав в
основу рішення твердження про
відсутність станом на момент вирішення
справи правовстановлюючого документу
у спадкодавця. Однак, це не означає
втрати можливості позивачки, яка
вважається такою, що прийняла спадщину,
здобувати в порядку спадкування прав
на спірний будинок, або відшукувати
право забудовника на оформлення
зазначеного будинку у встановленому
законом порядку (при наявності статусу
будинку як незавершеного
будівництвом), з огляду на вищенаведене
мотивування і зважаючи на роз'яснення,
які містяться в листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування" (п.п. 3.1, 3.2).

За довідкою виконкому Володарської
селищної ради від 18.02.2014р., долученої до
апеляційної скарги? із урахуванням
рішення Володарської селищної ради від
27.06.2013р. № VI/34-359 підтверджено, що
будинок № АДРЕСА_1, в подальшому якому
присвоювались номери - № АДРЕСА_1, а
згодом будинок № АДРЕСА_1, є об'єктом
виниклого спору.

Доводи апеляційної скарги щодо
неусунення судом під час розгляду
справи розбіжностей в документації
щодо номеру будинку і твердження в
рішенні існування документів на
забудову будинку на ім'я ОСОБА_3
складені на інший будинок під №
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, не потягло
неправильності прийнятого рішення,
вмотивованого відсутністю правових
підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
встановив обставини справи за
позовними вимогами ОСОБА_1, відповідні
їм правовідносини, поясненням сторін
та наданим доказам дав належну оцінку.
Суд правильно застосував норми
матеріального права та дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог про визнання за позивачкою права
власності на домоволодіння в ? частині,
як дружині, що пережила чоловіка, і в ?
частині домоволодіння, як спадкоємиці
першої черги після померлого ОСОБА_3 в
порядку спадкування за законом у
зв'язку з відсутністю у спадкодавця
права власності на це майно.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення суду
позивачем не надано і в суді
апеляційної інстанції. Порушень норм
процесуального права, які б могли
призвести до неправильного вирішення
справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга позивачки
ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володарського районного суду
Донецької області від 12 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді