Номер провадження 22-ц/775/3816/2014
Головуючий у 1 інстанції Гурідова Н.М.
Доповідач Корчиста О.І.
06 травня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів:
Кіянової С.В., Корчистої О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 18 березня 2014 року по цивільній
справі за позовною заявою Комунального
комерційного підприємства Донецької
«Донецькміськтепломережа» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості,
Рішенням Київського районного
суду м. Донецька від 18 березня 2014 року
позовні вимоги Комунального
комерційного підприємства Донецької
міської ради
«Донецькміськтепломережа» (далі ККП
«ДМТМ») до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
зазначаючи, що рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при розгляді
даної справи суд першої інстанції не
повно з`ясував усі обставини справи та
не дослідив і не надав належної оцінки
наявним в матеріалах справи доказам,
просив вказане рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ККП «ДМТМ»
відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що в
квартирі АДРЕСА_1, ніхто не проживає,
послугами з теплопостачання не
користуються, а відтак висновок суду
першої інстанції щодо стягнення з
нього заборгованості з
теплопостачання на підставі Постанови
Кабінету міністрів України № 630 від 21
липня 2005 року є необґрунтованим та
безпідставним.

Також вказує, що розрахунок
заборгованості, який міститься в
матеріалах справи, не може прийматися
судом як доказ, оскільки він підписаний
не належною посадовою особою, на даному
розрахунку відсутня печатка
підприємства, а зазначене в ньому
вхідне сальдо нічим не підтверджене та
виходить за межі позовного строку.

В судовому засіданні ОСОБА_1
доводи апеляційної скарги підтримав та
просив її задовольнити.

В засідання апеляційного суду
представник ККП «ДМТМ» Чаус О.О.
просила апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення сторін, що з'явились,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог та
заперечень,підтверджених доказами, які
були досліджені у судовому засіданні і
які відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також, якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_1 є власником
квартири АДРЕСА_1 та є споживачем
послуг, які надає ККП «ДМТМ».
Відповідно до розрахунку, який
міститься в матеріалах справи ,
заборгованість відповідача за період з
01 жовтня 2010 року по 01 липня 2013 року
складає 2993 гривень, з яких: 2723,73 гривень
- сума основного боргу за послуги з
теплопостачання, 231,28 гривень - 3% річних,
індекс інфляції - 37, 99 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги
ККП «ДМТМ» про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості з плати за надані
послуги, суд першої інстанції
керувався п. 21 Постанови Кабінету
міністрів України № 630 від 21 липня 2005
року, на підставі якого у разі
відсутності у квартирі та на вводах у
багатоквартирний будинок засобів
обліку води, плата за надані послуги з
централізованого постачання гарячої
води справляється згідно з
установленими нормативами (нормами)
споживання з розрахунку на одну особу,
а доводи ОСОБА_1 про відсутність між
сторонами договірних правовідносин та
грошових зобов`язань не прийняті судом
першої інстанції до уваги, оскільки
фактично послуги йому надаються
позивачем, відповідач їх споживає, та
відповідно до положень законодавства
необхідність укладення договору про
надання з централізованого опалення та
постачання гарячої води визначено саме
як обов`язок, а не право.

Колегія суддів апеляційного
суду погоджується з такими висновками
суду першої інстанції та, перевіряючи
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення, виходить з
наступного.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1
та є споживачем послуг, які надає ККП
«ДМТМ».

Наявним в матеріалах справи
розрахунком підтверджується наявність
заборгованості у відповідача перед
позивачем за надані послуги, яка за
період з 01 жовтня 2010 року по 01 липня 2013
року складає 2993 гривень.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 625 ЦК України передбачено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
залежно від функціонального
призначення житлово-комунальні
послуги поділяються на: комунальні
послуги (централізоване постачання
холодної води, централізоване
постачання гарячої води,
водовідведення (з використанням
внутрішньобудинкових систем), газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо).

Статтею 19 Закону України «Про
теплопостачання» передбачено, що
споживач повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію.

Відповідно до пункту 23 Правил
користування тепловою енергією,
розрахунки за спожиту теплову енергію
здійснюються на межі продажу, яка є
межою балансової належності
(відповідальності), відповідно до
договору на підставі показів вузла
обліку згідно з діючими тарифами
(цінами), затвердженими в установленому
порядку.

Пунктом 18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, визначено, що
розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць.

Згідно п. 21 Постанови Кабінету
Міністрів України №630 від 21 липня 2005
року, якою врегульовано спірні
правовідносини, передбачено
здійснення оплати за послуги з
централізованого постачання гарячої
води згідно з установленими
нормативами з поживання з розрахунку
на одну особу.

Наведені положення закону суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення, вірно
врахував, задовольнивши позовні
вимоги.

Враховуючи викладене та юридичну
природу спірних правовідносин, під час
вирішення питання, суд повно встановив
всі обставини, якими обґрунтовувались
вимоги й заперечення сторін.

Інші доводи апеляційної скарги
фактично зводяться до переоцінки
доказів, які були досліджені судом
першої інстанції, проте переконливих
доказів, які б спростовували висновки
суду, апелянтом не надано.

Таким чином, вирішуючи спір, суд
першої інстанції встановив права і
обов`язки сторін, що брали участь у
справі, обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку і зробив вірний
правовий висновок. Рішення ухвалене з
дотриманням судом норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, оскільки судом
апеляційної інстанції не встановлено
порушень норм матеріального або
процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування
правильного по суті і справедливого
рішення суду, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 18 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді