Справа № 381/2412/13 Головуючий у І
інстанції Зуй Т.С.Провадження №
22-ц/780/2725/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

03 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Малорода О.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 06 березня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
відновлювальної кредитної лінії,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищевказаною позовною заявою та
просив стягнути солідарно з
відповідачів на його користь
заборгованість за договором
відновлювальної кредитної лінії у
розмірі 82 970 грн. 58 коп. та судовий збір.

Мотивував вимоги тим, що між ним та
ОСОБА_1 було укладено договір
відновлювальної кредитної лінії, за
умовами якого банк зобов'язався надати
ОСОБА_1 кошти в сумі 188 000 грн. зі сплатою
22 % річних.

Ним були надані кошти в сумі 28000 грн., 80000
грн., 20000 грн., 50000 грн.

Зазначав, що в забезпечення виконання
зобов'язань між ним та ОСОБА_1 був
укладений іпотечний договір, за яким
він прийняв в іпотеку трикімнатну
квартиру.

Також між ним та ОСОБА_2, та ОСОБА_1 були
укладені договори поруки.

Внаслідок невиконання боржником своїх
зобов'язань за кредитним договором
утворилась заборгованість в загальній
сумі 82 970 грн. 58 коп.

Рішенням суду позов задоволено,
стягнено солідарно з відповідачів на
користь позивача заборгованість за
договором відновлювальної кредитної
лінії у розмірі 82 970 грн. 58 коп. та
судовий збір - 801 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідачі подали апеляційну скаргу,
в якій просять рішення суду першої
інстанції скасувати, провадження по
справі закрити.

Вважають, що рішення про задоволення
позовних вимог є упередженим у зв'язку
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, а саме: на їх думку,
позивач не довів обставин, на які
посилається та зазначають наступне.

Згідно умов договору відновлювальної
кредитної лінії, укладеного між
позивачем та відповідачем ОСОБА_1, банк
повинен був надати позичальнику кошти
у розмірі 188 000 грн. зі сплатою 22% річних.

Проте фактично банком було надано 128 000
грн.

Згідно квитанцій та виписки про рух
грошових коштів з 05 жовтня 2010 року по 15
червня 2011 року, що містяться в
матеріалах справи, на рахунок банку
ОСОБА_1 було сплачено 166 046 грн. 72 коп.

Тому вважають, що надані банком кошти з
нарахованими процентами були
повернуті у встановлені договором
терміни, зобов'язання ОСОБА_1 за
вказаним договором виконані.

Факт надання ОСОБА_1 коштів у розмірі 50
000 грн. заперечують, обґрунтовуючи тим,
що вказані кошти ОСОБА_1 не отримував, а
підпис на фінансових документах про
отримання - виконаний не ним.

При чому зазначають, що вищевказане
підтверджують висновки експертизи від
07 серпня 2013 року.

Апеляційну скаргу слід задовольнити
частково.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ВАТ «Державний ощадний банк
України» (в даний час - ПАТ «Державний
ощадний банк України») в особі філії -
Фастівське відділення №2883 та ОСОБА_1 05
жовтня 2010 року було укладено договір
відновлюваної кредитної лінії № 3863.

Відповідно до умов кредитного договору
банк зобов'язався надати ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 188 000 грн., а
позичальник зобов'язався прийняти,
належним чином використати та
повернути кредит, сплатити проценти за
користування кредитом в розмірі 22 %
річних, комісійні винагороди та інші
платежі в порядку, на умовах та в
строки, визначені цим договором.

Судом встановлено, що згідно з умовами
вказаного договору та заявами
позичальника про надання кредиту в
рамках кредитної лінії року було
надано грошові кошти в сумі 28 000 грн., 22
листопада 2010 року - грошові кошти в сумі
80 000 грн., 03 березня 2011 року - грошові
кошти в сумі 20 000 грн., 20 травня 2011 року -
грошові кошти в сумі 50 000 грн., про що
свідчить особистий підпис
позичальника на заявах на видачу
готівки № 2 від 12 жовтня 2010 року, № 3 від
22 листопада 2010 року, № 1 від 03 березня
2011 року, № 3 від 20 травня 2011 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між позивачем
та ОСОБА_1 було укладено іпотечний
договір № 13510, згідно з яким останній з
метою забезпечення належного
виконання зобов'язання, що випливає з
умов кредитного договору, передав в
іпотеку, а банк прийняв в іпотеку в
порядку і на умовах, визначених в
іпотечному договорі, нерухоме майно, а
саме: трикімнатну квартиру, що
розташована за адресою АДРЕСА_1.

Також, судом встановлено, що 05 жовтня 2010
року між позивачем та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки, також 05 жовтня
2010 року між позивачем та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки. Згідно
вказаних договорів поручитель
зобов'язався перед банком відповідати
солідарно в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором. У разі порушення
позичальником виконання зобов'язання
кредитор має право вимагати від ОСОБА_2
та ОСОБА_3 виконання зобов'язання
ОСОБА_1 перед АТ «Ощадбанк» згідно з
умовами Кредитного договору в порядку,
передбаченому цим договором. При цьому,
поручитель відповідає по зобов'язаннях
за кредитним договором перед банком в
тому ж обсязі, що і позичальник.

Банк свої зобов'язання за кредитним
договором від 05 жовтня 2010 року виконав
належним чином, а саме надав
позичальнику грошові кошти в сумі 178 000
грн. на 114 місяців, в той час як боржник
платежі та відсотки за користування
кредитом у встановлені кредитним
договором строки не сплачував.

В зв'язку з порушенням ОСОБА_1 умов
кредитного договору в частині
щомісячного погашення кредиту,
відсотків та неналежного виконання
своїх зобов'язань за договором, банком
неодноразово направлялися ОСОБА_1
листи - повідомлення про наявну
заборгованість за наданим кредитом по
чергових платежах та нарахованих
відсотках з пропозицією погасити
прострочену заборгованість по сплаті
чергових платежів та відсотків у
зазначений в листі термін.

Також судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 були
направлені листи-повідомлення про
наявну заборгованість.

Станом на 25 квітня 2013 року ОСОБА_1 має
заборгованість за кредитним договором
у загальному розмірі 82970 грн. 58 коп., до
якої входить:

- загальна сума не сплаченого (не
простроченого) основного боргу по
кредиту - 37 923 грн. 96 коп.;

- загальна сума прострочених
нарахованих процентів за користування
кредитом - 37683 грн. 91 коп.;

- загальна сума нарахованої
несплаченої пені - 7 362 грн. 71 коп.

Суд мотивував рішення про задоволення
позовних вимог тим, що позивачем надано
до суду достатньо доказів того, що
внаслідок несплати відповідачем
коштів по кредитному договору за ним
рахується заборгованість в загальній
сумі 82970 грн. 58 коп., що підтверджено і
розрахунком кредитної заборгованості
боржника. Натомість на момент розгляду
вказаної справи були відсутні належні
та достовірні докази того, що ОСОБА_1
дійсно не були отримані кошти в сумі 50
000 грн.

Крім того, суд дійшов висновку про те,
що заперечення відповідача не
підтверджені належними доказами.
Зокрема висновки експерта від 07 серпня
2013 року № 556 ВКЕ не довели тих обставин,
на які посилається ОСОБА_1, а саме
підроблення підпису в фінансових
документах щодо отримання ним коштів у
розмірі 50 000 грн.

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, як поручителі, вимоги позивача
про виконання боргових зобов'язань
боржника за кредитним договором також
не виконали, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги щодо солідарного стягнення
заборгованості з відповідачів є
обґрунтованими та відповідають
положенням договорів та законодавства
України.

Колегія суддів не погоджується з
вищевказаними висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується і
відповідачами не заперечується факт
отримання коштів за договором
відновлюваної кредитної лінії в
загальному розмірі 128 000 грн.

Колегією встановлено, що відповідач
ОСОБА_1 погасив заборгованість за
договором відновлюваної кредитної
лінії, сплативши на рахунок позивача
кошти у загальному розмірі 146 040 грн. 72
коп., що підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями квитанцій
(а.с. 82 - 88).

Згідно витягу з кримінального
провадження від 22 квітня 2013 року
встановлено, що відповідач ОСОБА_1
звернувся з заявою до Фастівського РВ
про вчинення злочину посадовими
особами ВАТ «Ощадбанк»./а.с.89/

З заяви про порушення кримінальної
справи, поданої позивачем вбачається,
що в ході службової перевірки
діяльності працівників банку були
виявлені привласнення коштів
посадовими особами банку. /а.с.175/

Згідно висновку експерта від 07 серпня
2013 року №556 ВКЕ, питання: «Ким виконаний
рукописний запис «п'ятдесят тисяч грн.
00 коп.» та підпис в графі «Підпис
отримувача»: ОСОБА_1 чи іншою особою?»
не представилось можливим, у зв'язку з
тим, що порівняльним дослідженням
встановлено як розбіжності, так і
співпадіння (а.с. 108 - 111).

Згідно висновку експертів від 05
листопада 2013 року № 9005/9006/13-3 рукописний
запис «П'ятдесят тисяч грн. 00 коп»
виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою;
підпис від імені ОСОБА_1 у рядку «Підпис
отримувача» заяви на видачу готівки № 3
від 20 травня 2013 року, виконаний ОСОБА_1

Згідно висновку експерта від 15 березня
2014 року №1/2896 рукописний запис
«п'ятдесят тисяч грн. 00 коп»,
розташований в графі «Загальна сума»
та у графі «Підпис отримувача» заяви
на видачу готівки №3 від 20 травня 2011
року виконаний не ОСОБА_1, а іншою
особою (а.с. 171 - 174).

З протоколу допиту свідка - ОСОБА_4, яка
до 24 березня 2014 року працювала на
посаді контролера-касира АТ
«Ощадбанку», вбачається, що остання
кошти у розмірі 50 000 грн. відповідачу
ОСОБА_1 не видавала.

Колегія критично оцінює висновки
експертів від 07 серпня 2013 року №556 ВКЕ
та від 05 листопада 2013 року № 9005/9006/13-3,
оскільки вони є суперечливими і не
приймає їх до уваги.

Давши критичну оцінку поясненням
ОСОБА_4 /касира банку/, висновку
експерта від 15 березня 2014 року №1/2896,
заявам про порушення кримінальної
справи та оцінивши вказані докази в
сукупності з іншими доказами, колегія
дійшла висновку, що позивачем не надано
доказів про отримання відповідачем
коштів в сумі 50 000 грн..

Колегія вважає доводи апеляційної
скарги обґрунтованими та такими, що
підтверджуються належними та
допустимими доказами.

Колегія дійшла висновку про те, що
рішення першої інстанції слід
скасувати, поскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи, та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог, зважаючи
на вищевикладені обставини та
враховуючі подані відповідачами до
апеляційного суду докази.

Керуючись ст. 309, 316 ЦПК України колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовільнити
частково.

Рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 06 березня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
"Державний ощадний банк України"
відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :