Провадження №2/761/1691/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Михнюк В.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка в діє в
своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3,
3-я особа: Комунальне підприємство «ЖЕК
«Лук'янівка» про вселення та виділення
в користування кімнати та за
зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3
до ОСОБА_1, 3-я особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Київжитлосвіт» про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про вселення та виділення в
користування кімнати.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах ОСОБА_3,
звернулася до суду із зустрічним
позовом про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням (а.с. 131).

Позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що його батьки ОСОБА_4
та ОСОБА_5 перебували в шлюбі з 1989 по 1997
рік. Згідно ордеру від 18.07.1987 року його
діду ОСОБА_6 на сім»ю із трьох осіб (він,
дружина та син) була надана двокімнатна
квартира АДРЕСА_1.

З 17.12.1992 року позивач зареєстрований в
даній квартирі. В 2008 році позивачу
стало відомо, що його батько ОСОБА_5 в 2003
році зареєстрував в квартирі свою
дружину ОСОБА_2, а в 2004 році
зареєстрував недієздатну сестру
дружини ОСОБА_3 Вони були зареєстровані
без згоди позивача.

Позивач неодноразово звертався до
батька з проханням надати йому
можливість проживати в спірній
квартирі, але батько просив почекати,
поки не вирішить питання проживання
сестри дружини ОСОБА_3

Після смерті батька, який помер 02.05.2013
року, позивач 01.12.2013 року прийшов до
спірної квартири, щоб отримати ключі
від вхідних дверей та вселитись, але
відповідач відмовилась надавати їх та
влаштувала сварку, викликавши
працівників міліції.

Оскільки відповідач не бажає
вирішити питання вселення позивача
мирним шляхом, останній звернувся до
суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав, з
урахуванням заяви, поданої в порядку
ст.. 31 ЦПК України (а.с. 24), просив вселити
позивача ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1;
виділити позивачу в користування
кімнату розміром 14,4 кв.м, відповідачам
кімнату розміром 15 кв.м, а місця
загального користування залишити в
спільному користуванні та просив також
відмовити в задоволенні зустрічного
позову.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
заперечували проти позову, пояснивши,
що позивачу ніхто не перешкоджає у
реалізації права на проживання.
Позивач постійно проживає за адресою
АДРЕСА_2. Враховуючи те, що сестра
відповідача ОСОБА_3 страждає на
психічне захворювання, є інвалідом 2
групи, то відповідно до вимог чинного
законодавства, такій особі необхідна
окрема кімната, що також унеможливлює
задоволенню позовних вимог про
виділення позивачу кімнати.

Оскільки позивач ОСОБА_1 з моменту
народження не проживає в спірній
квартирі, відповідач та представник
відповідача просили у відповідності до
ст.. 72 ЖК України задовольнити
зустрічний позов та визнати ОСОБА_1
таким, що втратив право на користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи повідомлявся
належними чином, а тому суд вважає за
можливе розглядати справу без його
участі.

Вислухавши пояснення представників
сторін та відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню частково, в задоволенні
зустрічного позову слід відмовити з
наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що 18.07.1987 року ОСОБА_6 на
сім»ю із трьох осіб (він, дружина та син
ОСОБА_5 - батько позивача) була надана
двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Відповідно до довідки, виданої КП
«ЖЕК «Лук'янівка» 07.12.2013 року, в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
позивач ОСОБА_1 з 17.12.1992 року,
відповідачі ОСОБА_2 з 10.06.2003 року, ОСОБА_3
з 26.10.2004 року. Власник особового рахунку
ОСОБА_5 (батько позивача) знятий з
реєстрації 22.05.2013 року в зв'язку із
смертю. Дана квартира не приватизована,
будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі
КП «Керуюча дирекція» (а.с. 5).

Згідно копії викопіровки із
поверхового плану спірної квартири,
дана квартира складається із двох
кімнат 14,4 кв.м та 15 кв.м. Квартира має
всі зручності, загальна площа квартири
45,32 кв.м, житлова площа 29,40 кв.м. (а.с. 7).

Також судом встановлено, що, після
розлучення батьків, позивач проживав
разом із матір'ю в квартирі АДРЕСА_2,
оскільки був неповнолітнім.

Після того, як позивачу виповнилося 18
років, він намагався вселитися до
спірної квартири.

Даний факт підтверджується
зверненнями ОСОБА_4, яка є матір'ю
позивача, до відповідних органів з
питань порушення права на житло її сина
ОСОБА_1

Твердження відповідача, що позивачу
ніхто не перешкоджав вселитися до
спірної квартири є безпідставними,
оскільки даний факт підтверджується
матеріалами по виклику міліції, які
надані Шевченківським РУ ГУМВС України
в м. Києві на запит суду (а.с. 160).

Також факт перешкоджання вселення
позивача підтвердили допитані в
судовому засіданні свідки ОСОБА_4 - мати
позивача та ОСОБА_7 - брат позивача, які
пояснили, що позивач неодноразово
намагався вселитися до квартири, однак
відповідач ОСОБА_2 не впускала його до
квартири. Крім того, свідки повідомили,
що при житті батько позивача зловживав
спиртними напоями, а тому неможливо
було вирішити з ним питання щодо
проживання його сина в спірній
квартирі.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підставі і в порядку,
передбачених законом.

Статтею 65 ЖК України передбачено, що
наймач вправі в установленому порядку
за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

Оскільки позивач зареєстрований в
спірній кватирі з 1992 року, тобто за
згодою наймача та всіх членів сім»ї,
однак, після того як батьки розірвали
шлюб, проживав разом з матір'ю за іншою
адресою, оскільки був неповнолітнім,
відповідач ОСОБА_2, перешкоджаючи
позивачу вселитися до кватири, порушує
житлові права позивача, а тому суд
вважає за необхідне вселити позивача
ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Представник відповідача просив
застосувати до даних правовідносин
строк позовної давності, який
відповідно до ст.. 257 ЦК України
встановлюється в три роки (а.с. 126 а).

Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України у
разі порушення цивільного права або
інтересу неповнолітньої особи позовна
давність починається від дня
досягнення нею повноліття.

На початку 2009 року, коли ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, був неповнолітнім, його
мати зверталася до суду з позовом про
зміну договору найму житла,
посилаючись на те, що відповідачі
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 порушили право
сина на житло, оскільки він не може
проживати в спірній квартирі, так як
вона ними зайнята (а.с. 77).

Після того, як позивачу виповнилося 18
років, він неодноразово намагався
вселитися до квартири, але відповідач
постійно чинила йому перешкоди щодо
вселення. Останній раз позивач
намагався вселитися до квартири 01.12.2013
року, однак відповідач викликала
працівників міліції.

Таким чином, суд не вважає, що
позивачем було пропущено строк
позовної давності, оскільки позивач,
після того як йому виповнилося 18 років,
тривалий час намагався вирішити своє
житлове питання в позасудовому
порядку, а оскільки це питання вирішено
мирним шляхом не було, ОСОБА_1 звернувся
до суду за захистом своїх житлових
прав.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду УРСР № 2 від 12.04.1985,
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» в силу ст. 104
Житлового кодексу України суд вправі
задовольнити вимоги члена сім'ї
наймача про поділ жилого приміщення,
якщо жилу площу, що припадає на нього
(або з урахуванням укладеної угоди про
порядок користування жилим
приміщенням), може бути виділено у
вигляді ізольованого приміщення, яке
складається з однієї або кількох
кімнат, розмір якого не менше
встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за
вимогою члена сім'ї наймача йому може
бути виділено ізольоване жиле
приміщення розміром меншим за жилу
площу, що припадає на нього. Однак поділ
не може бути допущений, коли це
призведе до штучного погіршення
житлових умов позивача і викличе
необхідність постановки його на облік,
як такого, що потребує поліпшення
житлових умов.

Як вже було встановлено судом, спірна
квартира має дві жилі кімнати.

Разом з тим слід зазначити, що, в
спірній квартирі проживає ОСОБА_3, яка
зареєстрована в ній на законних
підставах, що підтверджується
постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
05.03.2012 оку (а.с. 128), страждає на психічне
захворювання, та відповідно до рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 19.07.2004 року
визнана недієздатною (а.с. 68), є
інвалідом 2 групи, а отже потребує
окремої кімнати, в зв'язку з чим позовні
вимоги про виділення позивачу кімнати
14,4 кв.м. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не
проживав в спірній квартирі, оскільки
будучи неповнолітнім проживав разом з
матір'ю за іншою адресою. На даний час,
як було встановлено судом, ОСОБА_2
перешкоджає ОСОБА_1 вселитися до
квартири.

Відповідно до доказів, що знаходяться
в матеріалах справи, ОСОБА_1 цікавиться
квартирою, сплачуючи за неї комунальні
послуги (а.с. 33- 52).

Згідно довідок ТОВ «Київжитлосвіт»
ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1
зареєстрований постійно з 17.12.1992 року,
але не проживає. Підтвердження - заява
про неможливість проживання та
прохання без його згоди не знімати з
обліку (а.с. 93-94).

Беручи до уваги викладене вище, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_1 не
проживає в спірній квартирі з поважних
причин, а тому вимоги позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 65, 71, 72, 104 ЖК України,
ст.ст. 257, 261 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212,
213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка в
діє в своїх інтересах та в інтересах
ОСОБА_3, 3-я особа: Комунальне
підприємство «ЖЕК «Лук'янівка» про
вселення та виділення в користування
кімнати задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Решту позовних вимог залишити без
задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3
до ОСОБА_1, 3-я особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Київжитлосвіт» про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням залишити без
задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя