Справа № 377/136/14-ц Головуючий у І
інстанції Теремецька Н.Ф.Провадження №
22-ц/780/3792/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Волохова Л.А.

при секретарі Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Житлово-комунальний
центр» на рішення Славутицького
міського суду Київської області від 30
квітня 2014 року у справі за позовом
Комунального підприємства
«Житлово-комунальний центр» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду та просив стягнути з відповідача
на його користь заборгованість за
житлово-комунальні послуги у розмірі 24
254 грн. 92 коп.

Мотивував тим, що відповідач
добровільно не сплачує вартість
спожитих житлово-комунальних послуг за
період з 2003 року по жовтень 2013 року, у
зв'язку з чим виникла заборгованість.

Зазначав, що 26 лютого 2009 року з
відповідачем були укладені договори
про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій та про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення. Перед укладенням
договорів відповідачем була написана
заява, в якій він погодився в зв'язку зі
смертю батька взяти борги за спожиті
житлово-комунальні послуги, які
утворилися станом на 26 лютого 2009 року
на себе, тому він повинен заплатити
заборгованість в сумі 24 498,52 гривень за
період з 30 жовтня 2003 року по 05 жовтня 2013
року.

Рішенням суду позов задоволено
частково, стягнено з відповідача на
користь позивача 6 629 грн. 79 коп. та
судовий збір. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Мотивує свої вимоги тим, що суд
безпідставно відмовив в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
заборгованості у розмірі 14 343 грн. 39
коп., оскільки вказаний борг відповідач
визнав і взяв на себе зобов'язання по
його виплаті, що підтверджується
заявою відповідача від 26 лютого 2009
року.

Зазначає, що судом невірно було
застосовано п. 2 абз. 2 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води та
водовідведення затверджених
Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630,
а саме: суд не взяв до уваги той факт, що
позивач не справляв розрахунки
вартості комунальних послуг без
урахування показань приладів обліку,
тому вважає, що в даному випадку таких
показань взагалі не було.

Апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що
26 лютого 2009 року відповідач уклав
договір з позивачем про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій (договір 1), а
також договір про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення (договір 2), відповідно
до умов яких позивач зобов'язався
забезпечити належне надання
житлово-комунальних послуг відповідно
до встановлених тарифів, а боржник взяв
на себе зобов'язання сплачувати у
повному обсязі житлово-комунальні
послуги.

Також судом встановлено, що згідно
договору купівлі-продажу від 05 жовтня
2013 року відповідач продав належну йому
на праві власності 5/8 частину квартири,
що розташована АДРЕСА_1. ОСОБА_2

Судом встановлено, що відповідач з
26.02.2009 року до подання позову не в
повному обсязі вносив плату за
спожиті житлово-комунальні послуги,
тому за період з 26.02.2009 року по 05.10.2013
року розмір заборгованості становить:
9911,53 гривень (24254,92 гривень (загальний
розмір заборгованості) -14343,39 гривень
(розмір заборгованості станом на
25.02.2009 року).

Судом також встановлено, що оскільки
відповідач за період з серпня 2012 року
по вересень 2013 року не передав
показання засобів обліку води, то в
жовтні 2013 року за весь цей період
нарахування по холодній воді, стоків,
води для підігріву та теплової енергія
для підігріву позивачем були
переведені на норми споживання, в
зв'язку з чим в жовтні 2013 року було
здійснено донарахування по воді по
тарифам, що діяли у відповідний період.
Нарахування по воді в жовтні (за період
з 08.2012 року по 05.10.2013 року) склало: 863,81
грн. - холодна вода; 1116,36 грн. - стоки; 384,97
грн. - вода для підігріву; 916,60 грн. -
теплова енергія для підігріву, всього 3
281,74 гривень.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що зобов'язання у відповідача виникли
перед позивачем з моменту укладення
вказаних договорів, тобто з 26 лютого 2009
року та припинилися 05 жовтня 2013 року.

Доводи представників позивача про те,
що відповідач також зобов'язаний
заплатити борг за спожиті
житлово-комунальні позивачу за період
з 2003 року по 26 лютого 2009 року в сумі 14
343,39 гривень, оскільки перед укладенням
договорів він написав заяву
директору КП «ЖКЦ», в якій зазначив, що
в зв'язку зі смертю батька просить
оформити на нього особовий рахунок,
борги по квартирі бере на себе і
зобов'язується їх сплатити - суд вважав
безпідставними, оскільки дана заява
не тягне за собою настання юридичних
наслідків.

Суд не погодився з доводами
представників позивача щодо
нарахування відповідачу за період з 26
вересня 2013 року по 05 жовтня 2013 року
вартості житлово-комунальних послуг в
сумі 3 281,74 грн., з тих підстав, що не
передавання показань засобів обліку
води відповідачем не є підставою для
нарахування плати та надання цих
послуг згідно нормативів, встановлених
на одну особу, оскільки чинним
законодавством таких підстав не
передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник (частина
друга цієї статті).

Статтями 202-203 ЦК України передбачено,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства.

Тому колегія вважає, що заява
відповідача від 26 лютого 2009 року про
зобов'язання виплатити заборгованість
за спожиті житлово-комунальні послуги
в період з 2003 року по 26 лютого 2009 року не
має юридичної сили та не тягне за собою
настання юридичних наслідків, оскільки
спеціальним законодавством, що регулює
вказані спірні правовідносини, прямо
передбачено - відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Відповідно до п. 10 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з центрального
опалення, постачання холодної води та
гарячої води і водовідведення,
затверджених Постановою Кабінету
міністрів України від 21 липня 2005 року №
630, (далі - Правила) справляння плати за
нормативами (нормами) споживання за
наявності квартирних засобів обліку
без урахування їх показань не
допускається, за винятком випадків,
передбачених абзацом п'ятим пункту 16
цих Правил. Виконавець і споживач не
мають права відмовлятися від
врахування показань засобів обліку.

Згідно з п. 16 Правил у разі виникнення
сумнівів щодо правильності показань
квартирних засобів обліку споживач в
установленому порядку може проводити
їх позачергову повірку за власні кошти,
про що інформує виконавця. Якщо
виявлена у показаннях помилка виходить
за межі, передбачені у паспорті
квартирного засобу обліку, виконавець
повинен здійснити перерахунок плати за
споживання води та/або теплової
енергії з дня останньої повірки або
встановлення засобу обліку, якщо його
повірка не проводилась, шляхом
зменшення плати на відсоток, який
перевищує встановлені межі точності
для цього типу засобу обліку, до
моменту виявлення помилки.

Отже, плата за послуги з водопостачання
згідно з нормативами (нормами)
споживання вноситься лише у разі
несправності вже установлених засобів
обліку води, а не у зв'язку з тим, що
споживач не надав показники засобів
обліку води.

Тому колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку, що підстави
для нарахування плати за надання
житлово-комунальних послуг згідно
нормативів - відсутні.

Висновки суду відповідають
встановленим обставинам справи, а
заперечення викладені в апеляційній
скарзі не містять доводів, які б
спростовували законність і
обґрунтованість ухваленого судом
першої інстанції рішення.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому згідно з ст. 308 ч. 1 ЦПК України
колегія відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 308 ч. 1, 315 ЦПК України
колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Житлово-комунальний
центр» - відхилити.

Рішення Славутицького міського суду
Київської області від 30 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: