22-ц/775/176/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Голуб Т.І.
Доповідач Попова С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

20 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Попової С.А.,

суддів
Кочегарової Л.М., Мироненко І.П.,

при секретарі
Макаровій О.А.

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Іллічівське» на
рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 03 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Іллічівське»,
третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із даним позовом, посилаючись на
наступне. 02.02.2013р. відбулась
дорожньо-транспортна пригода, в якій
було пошкоджено належний позивачеві
автомобіль марки OPEL COMBO, державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1.
Постановою суду ОСОБА_2,
цивільно-правова відповідальність
якого була застрахована ПрАТ «СТ
«Іллічівське», визнаний винним у
скоєнні ДТП. Але страховик відмовив у
виплаті страхового відшкодування,
посилаючись на відсутність об'єктивних
даних про настання страхового випадку.
За висновком автотоварознавчого
дослідження від 27.03.2013р. спричинена
транспортному засобу позивача шкода
складає 35899грн., яку він просив стягнути
з ПрАТ «СТ «Іллічівське» та
відшкодувати моральну шкоду у розмірі
5000грн.

Рішенням Волноваського районного суду
Донецької області від 03 грудня 2013 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «СТ «Іллічівське» на
користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі
35899,38грн., витрати на проведення
експертного товарознавчого
дослідження 1764грн., витрати на правову
допомогу 1000грн., судовий збір 359грн. В
іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ
«СТ Іллічівське» просить рішення
скасувати та постановити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В частині відмови в задоволенні вимог
про відшкодування моральної шкоди
рішення суду не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ПрАТ «СТ
«Іллічівське» - Кирильченка Д.С., який
підтримав доводи скарги, заперечення
проти скарги позивача ОСОБА_1,
розглянувши справу згідно із ч. 2 ст. 305
ЦПК України у відсутність
повідомленого про дату і час розгляду
справи третьої особи - ОСОБА_2,
дослідивши письмові матеріали справи і
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, за
таких підстав.

Як встановлено судом і це
підтверджується матеріалами справи,
02.02.2013р. о 17.30хв. на автомобільному шляху
напрямку Волноваха-Валер'янівка
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля KIA BESTA держномер
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2. і
автомобіля OPEL COMBO держномер НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого
транспортні засоби отримали механічні
пошкодження.

Винним у скоєнні ДТП визнаний ОСОБА_2,
що підтверджується постановою
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від
09.04.2013р., якою водія за порушення п. 12.1
Правил дорожнього руху України
притягнуто до адміністративної
відповідальності і накладено штраф за
скоєння правопорушення, передбаченого
ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля KIA BESTA - ОСОБА_2
застрахована ПрАТ «СТ «Іллічівське»
згідно із полісом № АС/0106265
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, діючого з 01.02.2013р. до 20.07.2013р.
включно.

02.02.2013р. в результаті ДТП був
пошкоджений автомобіль позивача OPEL COMBO
д/н НОМЕР_1. Матеріальна шкода,
спричинена володільцю пошкодженого
транспортного засобу, згідно із
висновком автотоварознавчого
дослідження № 820/20 від 27.03.2013р.
становить 35899грн.

У травні 2013 року позивач звернувся до
страховика із письмовою про
відшкодування матеріальної шкоди. У
виплаті страхового відшкодування ПрАТ
«СТ «Іллічівське» позивачеві
відмовило, посилаючись на відсутність
даних про настання страхового випадку.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з доведення
факту настання страхового випадку
постановою суду про адміністративне
правопорушення відносно винного водія.
Тому визначив обгрунтованими вимоги
потерпілої у ДТП особи про
відшкодування вартості матеріальних
збитків. Суд ухвали рішення про
компенсацію позивачеві за рахунок
страхової компанії понесених витрат на
правову допомогу і витрат на
проведення автотоварознавчого
дослідження.

З такими висновками в повному обсязі
погодитись не можна.

За положеннями ст. ст. 979, 988 ЦК України
за договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату). Страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Згідно із ст. 990 цього Кодексу страховик
здійснює страхову виплату відповідно
до умов договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката).

Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004
(із змінами на момент виникнення
спірних правовідносин) врегульовані
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, які спрямовані
на забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Відповідно до статті 22 вищезазначеного
закону у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

У апеляційній скарзі відповідач
висловлює сумніви щодо утворення
пошкоджень від ДТП 02.02.2013р. з огляду на
їх виникнення у аварійного комісара
страхової компанії, зважаючи на
характер і локалізацію пошкоджень,
через що страховик звертався за
оцінкою пояснень водіїв щодо обставин
ДТП до ДП Центр експертних досліджень.
За наслідками експертом ОСОБА_5 зведено
висновок № 078-13 від 12.06.2013р. (а.с. 64) щодо
невідповідності пояснень водіїв
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 локалізації ушкоджень
автомобілів і не відповідності
механізму утворення цих пошкоджень
обставинам ДТП.

Згідно із ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

При вирішенні питання про призначення
експертизи суд повинен керуватися
положеннями процесуального закону,
Законом України "Про судову
експертизу", Інструкцією про
призначення і проведення судових
експертиз, затвердженою наказом МЮ
України від 8 жовтня 1998 року N 53/5 (у
редакції наказу МЮ України від 30 грудня
2004 року N 144/5), постановою Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 1997
року N 8 "Про судову експертизу в
кримінальних і цивільних справах" з
урахуванням особливостей правового
регулювання захисту конкретних
суб'єктивних прав.

Системний аналіз названих джерел
указує на те, що, оцінюючи висновок
експерта, суд зобов'язаний, зокрема,
перевірити доброякісність того
матеріалу, який був наданий у його
розпорядження, і дати оцінку фактичним
даним з точки зору їх належності та
місця в системі інших доказів.

З висновку експертного дослідження
експерта ОСОБА_5, проведеного в
позапроцесуальний спосіб, вбачається,
що дослідження проводилось лише за
письмовими матеріалами (схема ДТП і
пояснення водіїв) та фотографіями
пошкоджених транспортних засобів, без
безпосереднього їх огляду експертом.

Тому з огляду на положення ст. 57-59, 212 ЦПК
України, беручи до уваги те, що жоден
доказ не має для суду наперед
встановленого значення, вказане
автотоварозначе дослідження від
12.06.2013р. само по собі не може слугувати
безумовним доказом, який спростовує
факт ушкодження автомобіля позивача
при обставинах ДТП 02.02.2013р. До того ж
вказане дослідження суперечить іншим
зібраним у справі доказам, в тому числі
здобутим і в ході апеляційного
провадження справи. Тому суд вірно не
взяв цей доказ за основу.

За роз'ясненнями, які містяться в п. 19
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки" № 4 від 01.03.2013р., з
урахуванням змісту статті 979 ЦК та
статті 16 Закону України "Про
страхування", у разі настання
страхового випадку страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору
страхування є підставою для відмови у
виплаті лише в тому разі, якщо таке
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатись, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватись
судом у кожному конкретному випадку.
Наприклад, несвоєчасне повідомлення
страхувальником страховика без
поважних на те причин про настання
страхового випадку (пункт 5 частини
першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини
першої статті 991 ЦК) може бути підставою
для відмови у виплаті страхового
відшкодування у тому разі, якщо воно
позбавило страховика можливості
дізнатися, чи є ця подія страховим
випадком.

В ході розгляду справи судом першої
інстанції та в апеляційному суді К. не
встановлено дій з боку ОСОБА_2, які б
перешкодили б страховій компанії
переконатись в тому, що подія є
страховим випадком, а також в характері
та розмірі збитків. Обсяг цих збитків, в
тому числі локалізація пошкоджених
деталів і вузлів, в даному випадку
визначався
спеціалістом-автотоварознавцем в ході
дослідження 27.03.2013р. (а.с. 22) за участю
представника страхової компанії ПрАТ
«СТ Іллічівське», від якого не
надходило будь-яких зауважень або
застережень з приводу неправильності
висновку або його неповноти.

За таких обставин, як відзначає колегія
суддів, у страховика були відсутні
підстави, перелік яких визначено у ст.
991 ЦК України і в нормах спеціального
Закону № 1961-IV, для відмови потерпілій
особі листом від 01.07.2013р. у здійсненні
страхової виплати.

А визначені страховою компанією
причини відмови з посиланням на
відсутність даних про настання
страхового випадку, обумовлені лише
сумнівами аварійного експерту, які
внаслідок проведеної в ході
апеляційного перегляду справи
транспортно-трасологічної експертизи
виявилися необґрунтованими, а також
без врахування страховою компанією
змісту неоспореної постанови суду про
накладення адміністративного
стягнення за ст. 124 КУпАП на винуватого
водія ОСОБА_2 - є неслушними і такими, що
зашкоджують реалізації прав
потерпілої у ДТП особи на виплату
страхового відшкодування, що
задекларовано Законом.

В межах розгляду даної справи
призначалась судова
транспортно-трасологічна експертиза,
доручена ДНДІСЕ, за висновками якої за
№ 909/20 від 30.05.2014р., пошкодження на
автомобілях-учасниках ДТП - KIA BESTA
держномер НОМЕР_2 і OPEL COMBO держномер
НОМЕР_1, зафіксовані на фотознімках,
відповідають показанням водіїв ОСОБА_2
і ОСОБА_1 Пошкодження на лівій боковині
автомобіля позивача OPEL COMBO могли
утворитись від контактної взаємодії з
правою передньою і правою передньою
боковою частиною переднього бамперу
автомобіля KIA BESTA. Пошкодження в задній
верхній частині лівої боковини і на
даху автомобіля OPEL COMBO могли утворитись
в результаті опрокидування автомобіля
при обставинах ДТП 02.02.2013р.

Ці обставини впевнюють колегію суддів
про настання визначених у
автотоварознавчому дослідженні
пошкоджень у ДТП 02.02.2013р при тих подіях,
на які вказували водії ОСОБА_2 і ОСОБА_1
Сукупність цих ознак вказує на те, що
дана подія є страховим випадком.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться у
п. 17 вищезгаданої постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4: необхідною умовою виникнення
обов'язку страховика за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
осіб, які на відповідній правовій
підставі володіють транспортними
засобами, є настання страхового
випадку (події, внаслідок якої завдано
шкоди третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована за договором). Якщо
факт завдання шкоди відповідно до
статті 6 Закону N 1961-IV не є страховим
випадком, то потерпілий має право
вимагати відшкодування шкоди на
підставі загальних правил,
встановлених ЦК.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про недоведеність наявності події за
участю забезпеченого транспортного
засобу, що має бути підставою для
відшкодування шкоди позивачеві на
загальних підставах за рахунок
винуватого водія, є необгрунтованими.

Отже, суд першої інстанції у
відповідності з вимогами Цивільного
кодексу України і Закону № 1961-IV шкоду,
пов'язану з пошкодженням транспортного
засобу, визначену
спеціалістом-автотоварознавцем в сумі
36899грн. (без врахування втрати товарної
вартості, що з огляду на семирічний
термін експлуатації транспортного
засобу не розраховувалась), як не
оспорену відповідачем у передбачений
законом процесуальний спосіб,
обгрунтовано компенсував позивачеві
за рахунок страхової компанії ПрАТ «СТ
«Іллічівське», за виключенням суми
франшизи.

Як вірно посилається відповідач в
апеляційній скарзі, суд не врахував
умови договору страхування в частині
обумовлення франшизи - 510грн. (п. 5
полісу), що суд помилково не відрахував
від загальної суми шкоди.

Тому, рішення суду в частині визначення
розміру майнової шкоди підлягає зміні
із зменшенням суми матеріальної шкоди,
що до стягнення становитиме 35389грн.
(35899-510).

Крім того, є такими, що заслуговують на
увагу і тягнуть за собою скасування
рішення в оскаржуваній частині, доводи
ПрАТ «СТ «Іллічівське» щодо
необґрунтованого стягнення судом на
користь позивача вартості
автотоварознавчого дослідження № 820/28
в сумі 1764грн., оскільки ці витрати
згідно із положеннями ст. 79 ЦПК України
не віднесені до судових витрат і
здійснені поза способом,
регламентованим ст. 143 ЦПК України. Тому
в цій частині вимог позивачеві при
ухваленні нового рішення апеляційним
судом слід відмовити.

Колегія суддів не може погодитись
також із рішенням суду в частині
відшкодування позивачеві витрат на
правову допомогу, оскільки сплачена
ОСОБА_1 сума 1000грн. за квитанцією № 30127
від 06.11.2013р. (а.с. 43) не містить переліку
наданих правових послуг, що визначені
умовами договору, і відомостей про
витрачання часу адвокатом на їх
здійснення, аби пересвідчитись, що
вказана у квитанції сума не перевищує
встановленого граничного розміру,
визначеного ст. 1 Закону України "Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах" № 4191-VI від
20.12.2011р. Таких підтверджуючих належних
доказів позивачем не надано і в суді
апеляційної інстанції.

Підстав для скасування судового
рішення в цілому немає.

Таким чином, рішення суду в
оскаржуваній частині підлягає зміні в
порядку ст. 309 ЦПК України згідно
вищенаведеного мотивування з
ухваленням нового рішення із зміною
розміру майнового відшкодування,
судового збору і відмовою у
компенсації витрат на
автотоварознавче дослідження і
правову допомогу за рахунок
відповідача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
урахуванням часткового задоволення
апеляційної скарги ПрАТ «СТ
«Іллічівське», підлягає зміні рішення
суду і в частині стягнутої на користь
позивача суми судового збору, що має
становити згідно із вимогами Закону
України «Про судовий збір» 1% від
задоволеної суми - 353,89грн. (35389:100%).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, -

В И Р І Ш И
Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Іллічівське» задовольнити
частково.

Рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 03 грудня 2013 року
в частині розміру майнового
відшкодування і судового збору
змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Іллічівське» на користь ОСОБА_1 у
відшкодування майнової шкоди 35389
(тридцять п'ять тисяч триста вісімдесят
дев'ять) гривень і судовий збір в сумі 353
(триста п'ятдесят три) гривні 89 копійок.

Рішення в частині стягнення з
Приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Іллічівське» на
користь ОСОБА_1 витрат на проведення
автотоварознавчого дослідження в сумі
1764грн. і на правову допомогу в сумі
1000грн. скасувати і в задоволенні цієї
частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді