АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/2450/2014
інстанції: Захарчук С.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Подільського районного суду міста
Києва від 25 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Мішелін
Україна» про визнання наказів
недійсними, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

У червні 2013 року ОСОБА_3. звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Мішелін Україна»
про визнання наказів недійсними,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Просив суд визнати недійсними наказ
від 14 жовтня 2013 року №87-В про надання
двох днів невикористаної відпустки з 14
жовтня 2013 року по 15 жовтня 2013 року та
наказ від 15 жовтня 2013 року №13-К про
звільнення, поновити його на посаді
фінансового директора та стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 25 грудня 2013 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позов задовольнити повністю.

В суді апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримали та
просили її задовольнити.

Представники ТОВ «Мішелін Україна» -
Лапій О.А. та Снітко С.С. проти
апеляційної скарги заперечували,
просили рішення Подільського
районного суду міста Києва від 25 грудня
2013 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

Судом встановлено, що з 5 липня 2010 року
ОСОБА_3 працював у ТОВ «Мішелін
Україна» на посаді фінансового
директора.

15 жовтня 2013 року позивача було
звільнено з вказаної посади у зв'язку
зі скороченням штату працівників,
згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ
від

15 жовтня 2013 року № 13-К).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Як установлено судом, згідно з
протоколом загальних зборів учасників
ТОВ «Мішелін Україна» від 29 травня 2013
року № 22 у зв'язку з переходом функції
стратегічного фінансового планування
господарської діяльності ТОВ «Мішелін
Україна» до головного офісу Мішелін в
Російській Федерації, а відтак з
подальшою економічною недоцільністю
існування посади фінансового
директора в

ТОВ «Мішелін Україна» прийнято рішення
про виключення з 6 серпня 2013 року посади
фінансового директора із штатного
розпису.

Відповідно до наказу № 7К від 30 травня
2013 року у зв'язку з переходом функції
стратегічного фінансового планування
господарської діяльності ТОВ «Мішелін
Україна» до головного офісу Мішелін в
Російській Федерації, а відтак, з
подальшою економічною недоцільністю
існування посади фінансового
директора в ТОВ «Мішелін Україна»,
відповідно до рішення позачергових
загальних зборів учасників ТОВ
«Мішелін Україна», прийнято рішення
про виключення з 6 серпня 2013 року посади
фінансового директора із штатного
розпису.

Згідно з наказом № 9-ш від 6 серпня 2013
року виведено зі штатного розпису
посаду фінансового директора та
затверджено новий штатний розпис, який
введений в дію з 6 серпня 2013 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
зміни в організації виробництва і
праці у ТОВ «Мішелін Україна» та
підтвердження зазначеного
відповідними доказами.

Посилання позивача на фіктивний
характер скорочення штату працівників
не знайшло свого підтвердження як при
розгляді справи судом першої
інстанції, так і при апеляційному
перегляді оскаржуваного рішення.

Частинами 1-3 ст. 49-2 КЗпП України
передбачено, що про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Згідно з актом ТОВ «Мішелін Україна»
від 31 травня 2013 року у товаристві
відсутні вільні посади, які
відповідали б спеціальності та рівню
кваліфікації

ОСОБА_3

Відповідно до наказу від 31 травня 2013
року прийнято рішення про підготовку
письмового повідомлення ОСОБА_3 про
заплановане звільнення.

3 червня 2013 року ОСОБА_3 повідомлено про
заплановане вивільнення у зв'язку зі
скороченням штату працівників з посади
фінансового директора на підставі п. 1
ст. 40 КЗпП України, а також повідомлено
про те, що у зв'язку з відсутністю в ТОВ
«Мішелін Україна» вільних посад, які
відповідали б його спеціальності та
рівню кваліфікації, йому неможливо
запропонувати іншу роботу.

Таким чином, позивач відповідно до
вимог чинного законодавства
попереджувався за 2 місяці про наступне
вивільнення, а також його було
повідомлено про відсутність вільних
посад, які відповідали б його
спеціальності та рівню кваліфікації, у
зв'язку з чим, запропонувати іншу
роботу йому було неможливо.

Посилання позивача на те, що у ТОВ
«Мішелін Україна» існували посади, які
відповідали спеціальності та рівню
його кваліфікації, жодну з яких йому не
було запропоновано, а саме: посада
заступника генерального директора,
посада комерційного директора, посада
начальника відділу регіональних
продажів, посада генерального
директора, суд першої інстанції
правомірно не прийняв до уваги,
оскільки доказів того, що зазначені
посади відповідали спеціальності та
рівню кваліфікації позивача, суду не
надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про відпустки» за бажанням працівника
у разі його звільнення (крім звільнення
за порушення трудової дисципліни) йому
має бути надано невикористану
відпустку з наступним звільненням.
Датою звільнення в цьому разі є
останній день відпустки.

Відповідно до наказу № 66-В від 29 липня
2013 року ОСОБА_3 було надано відпустку з
наступним звільненням загальною
тривалістю 4 календарні дні з 5 серпня
2013 року по 8 серпня 2013 року включно з
наступним звільненням.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
відпустки» передбачено, що щорічна
відпустка ювинна бути перенесена на
інший період або продовжена в разі
тимчасової непрацездатності
працівника, засвідченої у
встановленому порядку.

З 7 серпня 2013 року до 11 жовтня 2013 року
ОСОБА_3 перебував на лікарняному.

Відповідно до наказу № 87-В від 14 жовтня
2013 року продовжено ОСОБА_3 частину
невикористаної відпустки загальною
тривалістю 2 календарних днів в зв'язку
з перебуванням на лікарняному з 14
жовтня 2013 року до 15 жовтня 2013 року
включно з наступним звільненням.

Таким чином, продовжуючи відпустку
ОСОБА_3 у зв'язку з його тимчасовою
непрацездатністю роботодавець діяв
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи,
обставина проведених змін в
організації виробництва і праці у ТОВ
«Мішелін Україна» та скорочення посади
фінансового директора встановлена
також рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 30 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від

21 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ТОВ «Мішелін Україна» про
визнання звільнення незаконним. /а.с.
191-199, т. 1/

Перевіряючи зібрані у справі докази,
аналізуючи фактичні обставини справи
та характер спірних правовідносин,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог у зв'язку із
не підтвердженням факту порушення
трудових прав позивача.

Доводи та посилання апеляційної скарги
з приводу фіктивного характеру
скорочення штату працівниківу
відповідача, порушення його законних
прав та розгляд справи судом першої
інстанції без належного з'ясування
обставин справи, що призвело до
ухвалення помилкового рішення не
можуть бути взяті до уваги апеляційним
судом, оскільки свого підтвердження
при апеляційному розгляді справи не
знайшли.

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими.

Підстав до скасування рішення суду
передбачених статтею 309 ЦПК України при
апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена
на підставі пункту першого частини 1
статті 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду
міста Києва від 25 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко