Справа № 446/1681/11
Головуючий у 1 інстанції: Самсін
Провадження № 22-ц/783/2503/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді -
Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі:
Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, представників ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6, до якої
приєднався представник ОСОБА_4 на
рішення Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 15
квітня 2013 року у справі за позовом
Дочірного підприємства
житлово-комунального підприємства ВАТ
«Львівводбуд» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
виселення із кімнати №4 без надання
іншого житла, -

ВСТАНОВИЛА:

Дочірне підприємство ЖКП
«Львівводбуд» звернулось з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виселення із кімнати
№ 4 без надання іншого житла, мотивуючи
позов тим, що ОСОБА_3 та його син ОСОБА_2
зареєстровані у відомчому гуртожитку
ДП ЖКП ВАТ «Львівводбуд» в кімнаті
АДРЕСА_1. Даний гуртожиток перебуває на
балансі ДП ВАТ «Львівводбуд». За час
перебування на балансі гуртожитку з 1999
року працівники ДП ЖКП ВАТ
«Львівводбуд» ні разу не застали вдома
ОСОБА_3 та його сина ОСОБА_2, сусіди
повідомили, що відповідачі проживають
зі своєю сім'єю в селі, в Буському
районі, а в гуртожиток навідується
ОСОБА_3 дуже рідко. Окрім того, за час
проживання ОСОБА_3 нерегулярно
сплачував комунальні послуги,
приблизно один раз на рік, а за останні
три роки взагалі перестав сплачувати і
допустив заборгованість з 01.01.2009 р. по
01.07.2011 р. в сумі 515 грн. 42 коп. Просить суд
позов задоволити та виселити ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 без надання
іншого приміщення.

Рішенням Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 15 квітня 2013
року позов задоволено. Виселено ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з
кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого
приміщення.

Дане рішення оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подавши апеляційну
скаргу, у якій зазначає, що рішення
підлягає скасуванню, оскільки воно
постановлене всупереч норм
матеріального права, а висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи. Не погоджується із висновком
суду, що відповідачами не надано
доказів на підтвердження їх законного
вселення та проживання у гуртожитку,
оскільки ОСОБА_3 в судовому засіданні
дав покази про те, що в гуртожиток він
був вселений на підставі спільного
рішення адміністрації та профкому
ПМК-79 тресту «Західводбуд» та надав
суду копію вищевказаного рішення.
Окрім того вказує, що при наданні
житлової площі в гуртожитку ОСОБА_3
видано ордер без якого він та його син
не могли бути зареєстрованими по місцю
свого проживання в кімнаті АДРЕСА_1.
Звертає увагу суду, що ОСОБА_3 був
прийнятий на роботу в ПМК-79 тресту
«Західводбуд» 16.06.1976 року і звільнений
з роботи за згодою сторін 01.01.2008 року.
Покликається на ч.4 ст. 125 ЖК України та
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208, що не
можу бути виселено з службових жилих
приміщень без надання іншого жилого
приміщення осіб, які пропрацювали на
підприємстві, в установі, організації,
що видала їм службове жиле приміщення,
не менш як десять років.

Просить скасувати рішення
Кам'янка-Бузького районного суду
Львівської області від 15 квітня 2013
року та постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
у зв'язку з безпідставністю заявлених
вимог.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав заяву
про приєднання до апеляційної скарги, у
якій зазначає, що висновок суду про
відсутність законних підстав у
відповідача для вселення в гуртожиток
не відповідає фактичним обставинам
справи. Вказує, що не відповідає
фактичним обставинам справи посилання
позивача на ту обставину, як
відсутність відповідачів по місцю
проживання. Таким чином суд першої
інстанції, розглядаючи справу про
виселення з гуртожитку, не застосував
норми права, які регулювали ці
відносини, прийняв рішення про
виселення з будинку не з підстав,
передбачених законом, чим порушив
норми матеріального права. Окрім того
звертає увагу, що позивач не звертався
до суду з позовом про визнання
незаконним факту вселення
відповідачів в гуртожиток, а суд
фактично без пред'явлення позову
визнав незаконним вселення
відповідачів в гуртожиток.

Просить скасувати рішення
Кам'янка-Бузького районного суду
Львівської області від 15 квітня 2013
року і ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позову у зв'язку з невідповідністю
висновків суду обставинам справи і
порушенням судом та неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, представників ОСОБА_4, ОСОБА_5 ,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід
задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає
зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був
прийнятий на роботу в ПМК-79 тресту
«Західводбуд» 16.06.1976 року і звільнений
з ВАТ «Львівводбуд» 01.01.2008 року (а.с.
134-135). Під час перебування у трудових
відносинах він поселився в гуртожиток
ДП ЖКП ВАТ «Львівводбуд» в кімнаті
АДРЕСА_1

Згідно довідки № 6 від 21.07.2011 р.,
гуртожиток, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ДП ЖКП
ВАТ «Львівводбуд» (а.с. 12).

Задовольняючи позов ДП ЖКП ВАТ
«Львівводбуд» районний суд виходив з
того, що у відповідача відсутні законні
підстави на користування жилим
приміщенням гуртожитку, оскільки у
нього відсутній ордер на вселення у
гуртожиток.

Колегія суддів не погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 125, ч. 3 ст. 132 ЖК України
щодо підстав виселення без надання
іншого жилого приміщення чи з наданням
такого застосовуються до житлових
правовідносин, одним із суб'єктів яких
є особа, яка перебувала з
підприємством, установою чи
організацією у трудових відносинах.

Окрім того, згідно із ч.ч. 2,3 ст. 132 ЖК
Української РСР працівників
підприємств, установ, організацій, які
поселилися в гуртожитку в зв'язку з
роботою, може бути виселено без надання
іншого жилого приміщення в разі
звільнення за власним бажанням без
поважних причин, за порушення трудової
дисципліни або вчинення злочину. Осіб,
які припинили роботу з інших підстав,
ніж ті, що зазначені в частині другій
цієї статті, а також осіб, перелічених у
ст. 125 цього Кодексу, може бути виселено
лише з наданням їм іншого жилого
приміщення.

Згідно ст. 125 ЖК Української РСР та п. 41
Примірного положення, без надання
іншого жилого приміщення не може бути
виселено осіб, які пропрацювали на
підприємстві, в установі, організації,
що надали їм службове жиле приміщення,
не менш як десять років.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» №2 від
12.04.1985 року із відповідними змінами,
передбачено, що оскільки в силу ст.125 ЖК
деякі категорії громадян, які
проживають у службових жилих
приміщеннях, не підлягають виселенню
без надання іншого жилого приміщення,
при розгляді справ про виселення зі
службових жилих приміщень необхідно
з'ясовувати, чи користуються
відповідачі зазначеною пільгою.
Зокрема, особи, які пропрацювали на
підприємстві, в установі, організації,
що надали їм жиле приміщення, не менше
10 років, користуються такою пільгою і в
тому разі, коли цей стаж переривався.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений з займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української
РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на
підставі спільного рішення
адміністрації підприємства, установи,
організації чи органу кооперативної
або іншої громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
про надання жилої площі в гуртожитку
адміністрація підприємства, установи,
організації видає громадянинові
спеціальний ордер, який є єдиною
підставою для вселення на надану жилу
площу.

Отже, законом встановлено, що єдиною
підставою для вселення на надану жилу
площу в гуртожитку є спеціальний ордер,
який видає адміністрація підприємства,
установи, організації на підставі
спільного з профспілковим комітетом
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку.

Пунктом 17 Примірного положення про
гуртожитки передбачено, що вселення
громадянами, які проживають у
приміщеннях, що перебувають у їх
відособленому користуванні, інших
членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх
дітей, в указані приміщення
допускається лише з дозволу
адміністрації, профспілкового
комітету, установи, організації та
письмової згоди членів сім'ї
громадянина, які проживають разом з
ним.

Право користування жилим приміщенням у
гуртожитку такого члена сім'ї (або
колишнього члена сім'ї) є похідним від
права особи, якій у встановленому
законом порядку виданий спеціальний
ордер для проживання на період її
роботи.

Дана правова позиція викладена в
Постанові Верховного Суду України від
19.12 2011р. справа № 6-71цс11, яка в силу ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Колегією суддів встановлено, що згідно
копії протоколу №10 спільного
засідання адміністрації і профкому ПМК
- 79 тресту «Західводбуд» від 15 березня
1985 року прийнято розпорядження про
виділення в гуртожитку кімнат сімейним
працівникам, в тому числі ОСОБА_3 (а.с.
131-133).

З копії паспортів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.
163-165) вбачається, що відповідачі були
зареєстровані у встановленому законом
порядку в гуртожитку за адресою
АДРЕСА_1. Дана обставина представником
ДП ЖКП ВАТ «Львівводбуд» не оскаржена
та не спростована в суді апеляційної
інстанції представником ОСОБА_5

Як встановлено судом та
підтверджується з копії трудової
книжки, що ОСОБА_3 працював на
підприємстві більше 25 років.

Покликання в позовних вимогах та у
мотивувальній частині рішення суду,
щодо наявності у ОСОБА_3 заборгованості
за комунальні послуги спростовується
долученими до матеріалів справи
довідками (а.с. 177-178).

Окрім того, як встановлено матеріалами
справи ОСОБА_3 звертався 19.08.2008р. до
заступника директора ДП ЖКП ВАТ
«Львівводбуд» - ОСОБА_5 із заявою, у якій
просив закріпити за ним приміщення V у
гуртожитку площею 14,0 кв. м., та
зобов'язувався провести реконструкцію
піж житлову квартиру з обладнанням
кухні і санвузла у квартирі (а.с. 176).

Представником ДП ЖКП ВАТ «Львівводбуд»
- ОСОБА_5 в апеляційному суді
зазначалось, що на підставі цієї заяви
було видано відповідне розпорядження,
однак відповідачами в частині
проведення реконструкції під житлову
квартиру з обладнанням кухні і
санвузла в квартирі зобов'язання не
виконано.

Таким чином колегія суддів вважає, що
ОСОБА_3 поселився у гуртожиток на
підставі спільного рішення
адміністрації та профкому ПМК - 79
тресту «Західводбуд» від 15 березня 1985
року.

Однак районним судом при винесенні
рішення не перевірено належним чином
зазначені обставини та не враховано
вимоги закону.

Суд першої інстанції на зазначені
вище положення законів та обставини
справи уваги не звернув, оцінки їм не
дав. Разом з тим, вони мають важливе
значення для правильного вирішенні
справи. У порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК
України суд першої інстанції не
з'ясував належним чином фактичних
обставин справи, чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги й заперечення сторін, та якими
доказами вони підтверджуються, що мало
суттєве значення для правильного
вирішення спору.

З огляду на вищенаведене, оскільки суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, тому колегія суддів приходить
до висновку, щодо необхідності
скасування рішення Кам'янка-Бузького
районного суду Львівської області від
15 квітня 2014 року та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог Дочірного підприємства
житлово-комунального підприємства ВАТ
«Львівводбуд» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
виселення із кімнати №4 без надання
іншого житла.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_6, до якої приєднався
представник ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 15 квітня 2013
року скасувати та ухвалити нове, яким у
позові Дочірного підприємства
житлово-комунального підприємства ВАТ
«Львівводбуд» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
виселення із кімнати №4 без надання
іншого житла відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л.
Шумська