Справа № 161/4488/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Плахтій І.Б. Провадження №
22-ц/773/406/14 Категорія: 27 Доповідач:
Лівандовської-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді
Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів - Федонюк С.Ю., Овсієнка А.А.

при секретарі Шугаловій О.М.

з участю:

представника позивача Шульженка І.С.

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю (далі по
тексту ТОВ) «ОТП Факторинг Україна» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної
заборгованості, за апеляційною скаргою
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заочне
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 09 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 09 жовтня 2013
року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
задоволено в повному об'ємі.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» 206 016 грн. 58 коп.
кредитної заборгованості.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В поданій на вищезгадане рішення суду
апеляційній скарзі, представник
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4- ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
скасувати із-за неповноти з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідності висновків суду
обставинам справи, неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права, ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

В ході розгляду справи в суді
апеляційної інстанції представник
відповідачів апеляційну скаргу із
наведених у ній мотивів підтримав, тоді
як представник позивача просив її
відхилити, з огляду на безпідставність
наведених у ній доводів.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції - залишенню без
змін з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову і стягуючи в
солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 206
016 грн. кредитної заборгованості суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач ОСОБА_3, як позичальник,
порушив взяті на себе договірні
зобов'язання щодо своєчасного
повернення кредиту та сплати процентів
за його користування, а отже
відповідачі як позичальник та
поручитель повинні повернути
заборговану суму за кредитом.

Зазначені висновки суду
ґрунтуються на повно та всебічно
встановлених обставинах справи, а
також узгоджуються із нормами
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції
встановлено, і це підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
яким суд дав вірну правову оцінку, що 25
жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ CL A00/324/2007, за умовами якого банк надав
ОСОБА_3 кредит в сумі 28 563,37 дол. США, який
останній зобов'язався повернути 23.10.2014
року та сплатити 10, 99 % відсотків річних
та FIDR (відсоткову ставку по строкових
депозитах фізичних осіб у валюті
тотожній валюті кредиту, що розміщені у
банку на строк 366 днів, з виплатою
процентів після закінчення строку дії
депозитного договору) (а.с. 5-8).

Цього ж дня, між установою банку
та ОСОБА_4 укладено договір поруки №
SR-A00/324/2007, предметом якого є надання
поруки поручителем ОСОБА_4 перед
кредитором за виконання боржником
своїх обов'язків по вказаному
кредитному договору у тому ж обсязі, на
тих же умовах та в ті ж строки, що і
боржник (а.с. 12 зворот).

Відповідно до договору
купівлі-продажу кредитного портфелю та
договору про відступлення права вимоги
від 10 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк»
відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» прийняло право вимоги за
кредитним договором № CL A00/324/2007 від 25
жовтня 2007 року та договором поруки №
SR-A00/324/2007 від 25 жовтня 2007 року, укладених
між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачами
(а.с. 13-23 зворот).

Позивач умови кредитного
договору виконав повністю та видав
ОСОБА_3 обумовлену договором суму
кредиту, проте як убачається з наданого
банком розрахунку (а.с. 27, 63), відповідач
не належним чином виконував взяті на
себе зобов'язання, внаслідок чого
станом на 30.01.2013 року за ним рахується
заборгованість по тілу кредиту в сумі 15
844, 03 дол. США, що в гривневому
еквіваленті становить 126 961, 05 грн.,
заборгованість за нарахованими та
несплаченими відсотками 504, 32 дол. США,
що в гривневому еквіваленті становить
4031, 02 грн., 75024, 50 грн. заборгованості за
нарахованими та несплаченими
штрафними санкціями.

Вищевказаний розрахунок є
детальним та чітким, повністю
ґрунтується на положеннях кредитного
договору, тому такий розрахунок
підставно взято судом першої інстанції
до уваги та покладено в основу рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України
виконання зобов'язання забезпечується,
зокрема, неустойкою, яка визначається
як пеня та штраф і є грошовою сумою або
іншим майном, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
боржником зобов'язання.

З огляду на викладене та з урахуванням
того, що боржник ОСОБА_3 належним чином
не виконав взяті на себе зобов'язання
по поверненню кредиту, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про солідарне стягнення з боржника і
поручителя всієї суми заборгованості
за кредитним договором, в тому числі
пені.

Заперечуючи проти позову в частині
стягнутого судом першої інстанції
розміру пені за простроченою сумою
кредиту сторона відповідачів не навела
в розумінні частини 3 ст. 551 ЦК України
істотних обставин щодо зменшення її
розміру за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими, оскільки не містять
конкретних даних про їх
невідповідність умовам договору чи
вимогам Закону, а відповідно до ч. 4 ст. 60
ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Крім цього, заперечуючи факт
підписання договору поруки
відповідачем ОСОБА_4 представник
відповідачів, ні в апеляційній скарзі,
ні під час розгляду справи апеляційним
судом не заявляв клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи, а суд, виходячи з принципів
диспозитивності та змагальності
цивільного судочинства, не наділений
правом самостійно збирати докази на
спростування чи підтвердження доводів
будь-якої із сторін.

Також не впливає на правильність
судового рішення та обставина, що суд
розглянув справу у відсутності
відповідачів, які не були позбавлені
права захищати свої права в суді
апеляційної інстанції, який розглядав
справу за правилами, встановленими для
розгляду справи судом першої
інстанції.

Відповідно, з урахуванням вищевказаних
норм чинного законодавства та обставин
справи, колегія суддів вважає, що суд
цілком обґрунтовано стягнув з
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
солідарному порядку на користь банку 206
016 грн. 58 коп. кредитної
заборгованості.

Судом першої інстанції правильно
встановлені правовідносини між
сторонами і їм надана вірна юридична
оцінка. Оскаржуване рішення
ґрунтується на повно та всебічно
досліджених доказах, оцінка яких
проведена у відповідності до положень
ст. 212 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для його зміни та скасування відсутні.

При подачі апеляційної скарги судовий
збір сплачено не в повному обсязі, так
як відповідач ОСОБА_3 сплатив 515 грн. 04
коп., то до стягнення з відповідача
ОСОБА_4 в дохід держави підлягає 515 грн.
04 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 09 жовтня 2013 року у даній
справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в дохід
держави 515 (п'ятсот п'ятнадцять) грн. 04
коп. судового збору за розгляд справи в
суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді