Справа № 458/178/14
Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 22-ц/783/4018/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

сторін у справі, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Турківського
районного суду Львівської області від
26 березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Турківської міської ради
Львівської області, Управління
Держземагенства в Турківському районі
Львівської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про визнання права на спадкове
майно, -

встановила:

В лютому 2014 року ОСОБА_2
звернулась в суд з позовом до
Турківської міської ради Львівської
області, Управління Держземагенства в
Турківському районі Львівської
області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
визнання права на спадкове майно після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого чоловіка
ОСОБА_6 .

В обґрунтування позовних вимог
вказує на те, що за життя ОСОБА_6 був
власником земельних ділянок загальною
площею 0,6944 га. отриманих на підставі
рішення сесії Турківської міської ради
від 27.07.2001 року по АДРЕСА_1, а саме:
площею 0,5998 га. - для ведення особистого
селянського господарства та площею 0,0946
- для обслуговування житлового будинку.
Однак, при зверненні до приватного
нотаріуса Турківського нотаріального
округу із заявою про прийняття цієї
спадщини їй було відмовлено у вчинення
нотаріальних дій у зв'язку з
відсутністю у неї відповідних
документів на підтвердження права
власності спадкодавця на спірні
земельні ділянки.

Рішенням Турківського районного
суду Львівської області від 26 березня
2014 року у задоволенні цього позову
ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач
ОСОБА_2 В апеляційній скарзі,
посилається на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом норм
процесуального права при ухваленні
цього рішення та на неправильне
застосування норм матеріального права,
постановлення такого без повного і
всебічного з'ясування обставин справи,
без належної оцінки всіх доказів.
Зокрема, вказує на те, що вона, як
дружина померлого ОСОБА_6, є
спадкоємцем першої черги після його
смерті, та на законних підставах подала
у нотаріальну контору заяву про
прийняття спадщини. Вважає, що їй
безпідставно було відмовлено як
нотаріусом в оформленні на неї
спадщини, так і судом в задоволенні
позову, без врахування безспірності
передачі безоплатно у власність
спадкодавця спірних земельних ділянок
за рішенням Турківської міської ради
від 27.07.2001 року, яке є чинним. Апелянт
зазначає, що судом помилково
застосовано норми Земельного Кодексу в
редакції 1990 року, оскільки земельна
ділянка перейшла у власність на
підставі рішення від 27.01.2001 року, в
період дії Земельного Кодексу України
в редакції 2001 року. Просять рішення
районного суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задоволити повністю (а.с. 102-104).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників позивача
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтримку
апеляційної скарги, заперечення на
скаргу представника Турківської
міської ради Львівської області
Стефанської Г.М., та представника
відділу Держземагенства у
Турківському районі Львівської
області Дем'яна М.П., перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду з
урахуванням доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню частково виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

У відповідності до положень ст.303
ЦПК України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виник спір.

Відповідно з ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Колегія суддів вважає, що вказані
вимоги процесуального закону судом у
повному обсязі не були дотримані,
виходячи з наступного.

У відповідності до ст.3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.16 ЦК
України способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути визнання
права, припинення дії, яка порушує
право, відновлення становища, яке
існувало до порушення, примусове
виконання обов'язку в натурі, визнання
незаконними рішення дії чи
бездіяльності органу державної влади
або органу місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб.

Як вбачається з матеріалів справи
та безспірно встановлено судом першої
інстанції ОСОБА_6 з 1964 року і до дня
своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував в
зареєстрованому шлюбі з позивачкою
ОСОБА_2 та спільно проживав з нею в
АДРЕСА_2, який був побудований до 1992
року з оформленням права власності на
померлого.

Судом безспірно встановлено
також і те, що в користуванні ОСОБА_6 за
вказаною адресою перебувала земельна
ділянка для ведення особистого
підсобного(селянського) господарства
та для обслуговування житлового
будинку

Згідно рішення XV сесії III -го
скликання Турківської міської ради від
27 липня 2001 року "Про передачу земельних
ділянок у приватну власність" за заявою
ОСОБА_6 останньому було передано
безоплатно в порядку приватизації у
приватну власність земельні ділянки у
розмірах, зазначених в додатку №1 до
цього рішення: площею 0,5998 га. - для
ведення особистого селянського
господарства , та площею 0,0944 га. - для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель. (а.с.13-14).

На підставі вказаного рішення
Турківської міської ради ОСОБА_6 видано
Державний акт на право приватної
власності на землю серії ЛВ-347 (а.с.82).

З матеріалів справи вбачається,
що земельна ділянка для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,0944 га. розташована за адресою
АДРЕСА_2, а земельна ділянка для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,5998 га. за тією ж
адресою в, так званому, урочищі «Під
Шименкою», що підтверджується
поясненнями землевпорядника
Турківської міської ради Стефанської
Г.М. та визнається сторонами.

Матеріалами справи також
встановлено, що після смерті ОСОБА_6
позивач, як спадкоємець першої черги 6
грудня 2013 року додатково звернулась до
приватного нотаріуса Турківського
районного нотаріального округу ОСОБА_11
про видачу додаткового свідоцтва про
право на спадщину за законом на
земельні ділянки. Однак їй було
відмовлено у вчинення нотаріальних дій
у зв'язку з відсутністю у неї
відповідних документів на
підтвердження права власності
спадкодавця на спірні земельні ділянки
(а.с.84, 85).

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 суд виходив із
того, що позивачем не доведено факту
набуття у власність спадкодавцем
ОСОБА_6 спірних земельних ділянок, а от
же підстав для визнання за позивачем
права власності не це майно, як на
спадкове майно, немає.

Однак колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції при
вирішенні позовних вимог вірно виходив
з положень норм земельного
законодавства, що діяло в період
виникнення спірних правовідносин в 2001
році.

Відповідно до ст.22 Земельного кодексу
України 1990 року право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

Згідно ст.23 цього ж Кодексу право
власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

У відповідності до положень п 1.12.
"Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі" Затвердженої
наказом Державного Комітету України по
земельних ресурсах N 43 від 04.05.99 року
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку або
право постійного користування
земельною ділянкою при передачі або
наданні земельних ділянок громадянам,
підприємствам, установам, організаціям
та об'єднанням громадян всіх видів
проводиться після перенесення в натуру
(на місцевість) меж земельної ділянки
та закріплення їх довгостроковими
межовими знаками встановленого зразка
за затвердженим в установленому
порядку проектом відведення цієї
ділянки.

Складений та виданий ОСОБА_6
Державний акт на право власності на
земельну ділянку хоча і в не повній
мірі відповідає порядку його
складання , визначеному в розділі 2
вказаної Інструкції, в той же час
підписаний Турківським міським
головою та скріплений відповідною
гербовою печаткою. Сторінку державного
акту з зображенням плану земельної
ділянки з описом меж земельної ділянки,
суміжних землевласників і
землекористувачів, зображенням
поворотних точок меж земельної ділянки
та лінійних промірів між точками по
межах земельної ділянки підписано
інженером-землевпорядником
Турківської міської ради Стефанською
Г.М., містить серію ЛВ та номер 347, що в
цілому відповідає вимогам п.п.2.8 -. 2.12
Інструкції.

Вказаний Державний акт не
визнаний у встановленому законом
порядку недійсним, а отже зазначена в
ньому інформація відповідає дійсності.

При цьому судова колегія бере до
уваги той факт, що дійсність вказаного
державного акту фактично підтверджено
рішенням ХХХІ сесії V скликання
Турківської міської ради від 29.12.2008
року "Про надання дозволу на
інвентаризацію земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
ведення особистого селянського
господарства ОСОБА_6", із якого
вбачається, що заявнику було
відмовлено і наданні дозволу на
проведення такої інвентаризації, з
огляду на те, що у нього є акт приватної
власності на земельну ділянку (а.с.11).

З матеріалів справи також
вбачається, що у ОСОБА_6 не існувало
жодного спору з суміжними
землекористувачами та землевласниками
щодо меж належних йому земельних
ділянок, що не заперечується сторонами
у справі.

Таким чином, аналізуючи
сукупність наявних у справі доказів та
фактичні обставини справи з
урахуванням вимог норм матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини, колегія суддів
приходить до переконання, що
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельних ділянок
ОСОБА_6 в натурі фактично було
здійснено з подальшею видачею йому
відповідного Державного акту на землю,
а отже останній набув у власність
спірні земельні ділянки: площею 0,5998 га.
- для ведення особистого селянського
господарства , та площею 0,0944 га. - для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель.

Відповідно до ст.1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно положень ст.1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохопленням заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

За змістом ст.1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач ОСОБА_2 є єдиним
спадкоємцем першої черги після смерті
ОСОБА_6 та має право на успадкування
всього належного померлому спадкового
майна, в тому числі спірних земельних
ділянок.

Беручи до уваги викладене,
колегія суддів приходить до висновку
про необхідність визнання за
позивачем ОСОБА_2 після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_6 права
власності на належні йому земельні
ділянки: для ведення особистого
селянського господарства - площею 0,5998
га. розташованої в урочищі «Під
Шименкою» на території м.Турка
Турківської міської ради, та для
обслуговування житлового будинку -
площею 0,0946 га. за адресою: АДРЕСА_2, а
всього загальною площею 0,6944 га., згідно
з Державним актом на право приватної
власності на землю серії ЛВ-347, виданого
Турківською міською Радою народних
депутатів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З огляду на викладене колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування рішення суду
та постановлення нового рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307,
п.п. 1-4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Турківського районного
суду Львівської області від 26 березня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку
успадкування після смерті її чоловіка
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на земельні ділянки: для
ведення особистого селянського
господарства - площею 0,5998 га.,
розташованої в урочищі «Під Шименкою»
на території м.Турка Турківської
міської ради, та для обслуговування
житлового будинку - площею 0,0944 га. за
адресою: АДРЕСА_2, а всього загальною
площею 0,6944 га., згідно з Державним актом
на право приватної власності на землю
серії ЛВ-347, виданого Турківською
міською Радою народних депутатів.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання цим
рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Берези В.І.