АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7560/14
Головуючий у 1-й інстанції: Плахотнюк
Доповідач: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі
Круглик В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 на ухвалу
Голосіївського районного суду м. Києва
від 22 квітня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - судді
Печерського районного суду м. Києва
про відшкодування матеріальної шкоди,-

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 27 лютого 2014 року відкрито
провадження у справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 - судді Печерського
районного суду м. Києва про
відшкодування матеріальної шкоди.

До початку судового розгляду справи
відповідачем подано до суду клопотання
про закриття провадження у справі з
підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 22 квітня 2014 року
провадження у справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 - судді Печерського
районного суду м. Києва про
відшкодування матеріальної шкоди,
закрито з тих підстав, що справа не
підлягає розгляду у порядку цивільного
судочинства.

Не погоджуючись з постановленою
ухвалою суду першої інстанції
представник позивача подала
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник
позивача порушує питання про
скасування ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового судового
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_3, мотивуючи тим, що ухвала
суду першої інстанції постановлена з
порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначила, що закриваючи провадження у
справі з посиланням на частину 2 статті
206 ЦПК України, суд першої інстанції в
ухвалі не зазначив до юрисдикції якого
суду відноситься розгляд даної справи.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 підтримала доводи
апеляційної скарги. Відповідач в
судове засідання не з'явилась, про час і
місце розгляду справи судом
повідомлена у встановленому законом
порядку. У відповідності до вимог
статті 74, 305 ЦПК України неявка
сторінабо інших осіб, які беруть участь
у справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, а тому
колегія суддів вважає можливим слухати
справу у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Закриваючи провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - судді
Печерського районного суду м. Києва
про відшкодування матеріальної шкоди,
суд першої інстанції виходив із того,
що обставини справи, якими
обґрунтовуються позовні вимоги, щодо
незаконності постановленої Печерським
районним судом м. Києва під
головуванням судді ОСОБА_4 ухвали про
забезпечення позову не можуть бути
предметом перевірки судом загальної
юрисдикції, а тому справа не підлягає
розгляду у порядку цивільного
судочинства.

Такий висновок суду першої інстанції є
правильним.

Закриття провадження у справі - це
форма закінчення розгляду цивільної
справи без ухвалення судового рішення
у зв'язку із виявленням після відкриття
провадження обставин, з яким закон
пов'язує неможливість судового
розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
205 ЦПК України суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що у
провадженні Печерського районного
суду м. Києва під головуванням судді
ОСОБА_4 знаходиться цивільна справа за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя
особа: Відділ державної реєстрації
актів цивільного стану Печерського
районного управління юстиції у м. Києві
про визнання батьківства. У даній
справі ухвалою від 24.12.2013 задоволено
заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову.

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 -
судді Печерського районного суду м.
Києва про відшкодування матеріальної
шкоди. В обґрунтування позову
посилалась на неправомірне рішення
судді ОСОБА_4 щодо обмеження виїзду за
кордон її малолітнього сина,
ухваленого при розгляді цивільної
справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
ОСОБА_6, третя особа: Відділ державної
реєстрації актів цивільного стану

Печерського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання
батьківства, а також неправомірних дій
судді щодо затягування розгляду
справи.

У пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007
року «Про незалежність судової влади»
роз'яснено, що виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається; суди
повинні відмовляти у прийнятті позовів
та заяв з таким предметом.

Наведене свідчить про те, що законність
процесуальних актів і дій
(бездіяльності) суддів, вчинених при
розгляді конкретної справи, не може
перевірятися за межами передбаченого
законом процесуального контролю.
Намагання зробити це в конкретній
справі шляхом подання окремого позову
проти судді є протиправним втручанням
у здійснення правосуддя й посяганням
на процесуальну незалежність (статті 126
і 129 Конституції України).

Таким чином, встановивши до початку
розгляду справи по суті, що
матеріально-правова вимога позивача
зводиться до оскарження судового
рішення ( ухвали від 24.12.2013 про
забезпечення позову) та дій судді під
час здійснення правосуддя, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про закриття провадження у
справі на підставі пункту 1 частини 1
статті 205 ЦПК України.

Доводи представника позивача про те, що
судом у відповідності до вимог статті
206 ЦПК України не вказано до юрисдикції
якого суду відноситься розгляд даної
справи є необґрунтованими, оскільки
застосована судом першої інстанції
підстава для закриття провадження у
справі ( пункт 1 частини першої статті 205
ЦПК України ) включає справи,
непідвідомчі суду, а також випадки
звернення в суд з вимогами, які не
підляагають правовому захисту.

Як встановлено судом першої інстанції,
що переданий на вирішення суду спір не
пов'язаний із захистом прав, свобод чи
інтересів у публічно-правових
відносинах від порушень з боку органів
державної влади, оскільки оскаржені
позивачем дії вчинені при здійсненні
правосуддя, а тому судом, на виконання
вимог частини 2 статті 206 ЦПК України,
роз'яснено позивачу про те, що
законність таких дій може перевірятися
лише судом вищої інстанції в порядку,
передбаченому процесуальним законом.
До того ж, чинне законодавство дає
можливість громадянину повною мірою
реалізувати своє право на оскарження
судового рішення та дій судді під час
здійснення правосуддя.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що ухвала суду першої інстанції
постановлена з додержанням вимог
процесуального законодавства, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 22 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: