У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
КОЖУХ О.А.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю апелянта ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу
та оспорювання батьківства, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Міжгірського районного суду від 24
квітня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 09.04.2014 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів і просила стягнути на свою
користь з відповідача аліменти на
утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн
щомісячно починаючи з дня звернення до
суду і до досягнення дитиною
повноліття.

23.04.2014 ОСОБА_1 подав до ОСОБА_3,
зазначивши третьою особою, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні відповідача
Відділ ДРАЦС Міжгірського районного
управління юстиції в Закарпатській
області, зустрічний позов про
розірвання шлюбу та оспорювання
батьківства. Просив: шлюб, укладений
ним із ОСОБА_3 06.06.2002 і зареєстрований
Виконавчим комітетом Лозянської
сільської ради Міжгірського району
Закарпатської області за актовим
записом № 5, розірвати; виключити
записи про нього як про батька дітей з
вчинених Виконкомом Лозянської
сільської ради Міжгірського району
Закарпатської області актових записів
про народження: ОСОБА_6 - із запису від
23.12.2002 № 31; ОСОБА_7 - із запису від 16.01.2007
№ 04; ОСОБА_4 - із запису від 11.09.2013 № 18;
зобов'язати Відділ державної
реєстрації актів цивільного стану
Міжгірського районного управління
юстиції в Закарпатській області
виключити з вищевказаних актових
записів відомості про ОСОБА_1 як про
батька дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_4.

Ухвалою Міжгірського районного суду
від 24.04.2014 зустрічний позов прийнято до
спільного розгляду з первісним
позовом. Ухвалою Міжгірського
районного суду від 24.04.2014 провадження у
справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та
оспорювання батьківства закрито з
підстави, передбаченої ст. 205 ч. 1 п. 3 ЦПК
України.

Рішенням Міжгірського районного суду
від 24.04.2014 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів задоволено,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в
розмірі 500,00 грн щомісячно, але не менше,
ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 09.04.2014 і до досягнення
дитиною повноліття; допущено негайне
виконання рішення в межах суми
стягнення аліментів за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі
243,60 грн в дохід держави.

Справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Міжгірського районного суду
від 24.04.2014 розв'язано рішенням
Апеляційного суду Закарпатської
області від 17.06.2014.

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу суду про
закриття провадження в справі, на думку
апелянта, судове рішення ухвалено з
порушенням норм процесуального права.
Так, закриваючи провадження в справі за
зустрічним позовом у зв'язку з
примиренням сторін, суд всупереч
вимогам процесуального закону не
роз'яснив апелянту наслідки закриття
провадження, а саме, що позивач не зможе
в майбутньому звернутися до суду з
позовом про той самий предмет і з тих
самих підстав і не зможе захистити свої
права, тоді як підстави, з яких він
звернувся до суду, не перестали
існувати. Суд не взяв до уваги, що
апелянт заявляв лише про примирення, а
не про визнання факту свого
батьківства, крім того, в заяві нічого
не було сказано про відмову від вимоги
про розірвання шлюбу і за цією вимогою
не прийнято відповідне рішення.
Апелянт вважає, що таке вирішення
процесуального питання унеможливлює
повторне звернення до суду з позовом
про розірвання шлюбу. Посилаючись на ці
обставини, апелянт просить ухвалу
скасувати, справу зустрічним позовом
передати до суду першої інстанції для
розгляду по суті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
апелянта ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2, які скаргу підтримали,
розглянувши справу за правилами ст. 305
ч. 2 ЦПК України у відсутність інших
учасників процесу, обговоривши їх
апеляції, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до такого.

ОСОБА_3 09.04.2014 подала до суду позов до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів, 23.04.2014
ОСОБА_1 подав до ОСОБА_3 зустрічний
позов про розірвання шлюбу та
оспорювання батьківства, позови
прийняті до спільного розгляду. Як
убачається з матеріалів справи, 24.04.2014
ОСОБА_1 подав суду першої інстанції
заяву про те, що відмовляється від
зустрічного позову до ОСОБА_3 про
виключення запису про батька з
актового запису про народження дитини
у зв'язку з примиренням, просив відмову
від позову прийняти та закрити
провадження в справі (а.с. 40).

Ухвалою Міжгірського районного суду
від 24.04.2014 провадження у справі за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про розірвання шлюбу та оспорювання
батьківства закрито з підстави,
передбаченої ст. 205 ч. 1 п. 3 ЦПК України.

При апеляційному розгляді справи
встановлено, що ОСОБА_1 подав заяву про
відмову від зустрічного позову в
цілому, щодо всіх його вимог, зазначив у
заяві назву цього позову саме так, як
він був поіменований у тексті позову
(а.с. 22-24). З технічного запису судового
засідання за 24.04.2014, відтвореного для
апелянта та його представника,
зрозуміло, що суд першої інстанції
з'ясовував у сторін, і передусім у
ОСОБА_1, процесуальну долю зустрічного
позову, а відмова останнього від свого
зустрічного позову була здійснена в
судовому засіданні як письмовою, так і
усною заявою.

Сумнівів у свідомому волевиявленні
ОСОБА_1 саме щодо повної відмови від
зустрічного позову в апеляційного суду
не виникає, а відповідні доводи
апеляції не заслуговують на увагу.
Доводи скарги про те, що внаслідок
закриття провадження в справі ОСОБА_1
начебто не зможе повторно звернутися
до суду з позовом про розірвання шлюбу
необґрунтовані, оскільки в силу
триваючого характеру таких
правовідносин відповідна сторона не
позбавлена права звернутися до суду з
нових підстав.

Поряд із цим, суд першої інстанції
припустився помилки в застосуванні
норм процесуального права. Відповідно
до положень ст. 10 ч. 4, ст. 160 ч. 2, ст. 174 ч.ч.
1, 2, ст. 206 ч.ч. 1, 3 ЦПК України, суд до
прийняття відмови позивача від позову
та закриття провадження в справі
зобов'язаний роз'яснити йому наслідки
вчинення таких процесуальних дій, а
саме, що у разі закриття провадження у
справі повторне звернення до суду з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав не допускається. Ці
вимоги цивільного процесуального
закону є імперативними, фіксація
відповідного роз'яснення в ухвалі суду,
чим додатково гарантується
обізнаність сторони із наслідками
процесуального рішення, не звільняє
суд від обов'язку виконати вимоги
закону саме до постановлення ухвали.

У мотивувальній частині ухвали суду
міститься вказівка на процесуальні
наслідки закриття провадження у справі
для позивача, однак, з ходу судового
процесу, зафіксованого
звукозаписувальним технічним засобом,
випливає, що суд хоча і запитував
ОСОБА_1 чи розуміє він, що відмовляється
від зустрічного позову, та одержував
ствердну відповідь, проте, не роз'яснив
відповідно до вимог ЦПК України
процесуальних наслідків закриття
провадження в справі до того, як
видалився в нарадчу кімнату і
постановив ухвалу. Певне роз'яснення
було зроблено судом після проголошення
ухвали про закриття провадження в
справі, що, втім, процесуального
значення не має.

Тому доводи скарги, які стосуються
порушення норм процесуального права
щодо порядку закриття провадження в
справі та роз'яснення наслідків
процесуального рішення, що на них
апелянт і його представник наполягали
в апеляційному суді, знайшли своє
підтвердження. Порушення норм
процесуального права призвело до
неправильного вирішення питання.
Відтак, на підставі ст. 311 ч. 1 п. 4 ЦПК
України апеляцію слід задовольнити,
ухвалу суду першої інстанції
скасувати, справу направити до того ж
суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 4, ст. 311 ч. 1 п. 4,
ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити,
ухвалу Міжгірського районного суду від
24 квітня 2014 р. скасувати, справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду з урахуванням
положень ст. 21 ч. 1 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді