Справа № 161/2292/14-ц
Провадження № 2/161/1295/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
ОБЛАСТІР І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А
28 травня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області
в складі: головуючого судді Пушкарчук
при секретарі Акайомовій Т.В.,
з участю: представника позивача -
представника відповідача - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Служби у справах дітей Луцької
міської ради про усунення перешкод в
користуванні квартирою шляхом зняття
осіб з реєстрації місця проживання та
визнання їх такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення, -
ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Служби у справах
дітей Луцької міської ради про
усунення перешкод в користуванні
квартирою шляхом зняття осіб з
реєстрації місця проживання та
визнання їх такими, що втратили право
користування житловим приміщення.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_4,
є власником однокімнатної квартири
загальною площею 48 кв.м, що розташована
в м. Луцьку, по АДРЕСА_2, згідно
Свідоцтва про право власності,
виданого на підставі рішення виконкому
Луцької міської ради № 417 від 06.12.2005
року. В даній квартирі зареєстровані
відповідачі, хоча не мають ніяких
правових підстав на проживання.
Протягом тривалого часу відповідачі
інтересу до даної квартири не
проявляють, жодної допомоги по оплаті
комунальних послуг не надають.
На підставі викладеного просить
усунути перешкоди в користуванні
квартирою шляхом зняття осіб з
реєстрації місця проживання та визнати
їх такими, що втратили право
користування житловим приміщення.
ОСОБА_5 09 квітня 2014 року звернулася в
суд з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
усунення перешкод на користування
житловим приміщенням шляхом вселення.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що
відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК діяльність
власника житлового приміщення може
бути обмежена чи припинена або
власника може бути зобов'язано
допустити до користування його майном
інших осіб у випадках і в порядку
встановленим законом.
Вважає, що ОСОБА_4 чинить перешкоди в
користуванні нею та її неповнолітніми
дітьми в користуванні житловим
приміщенням, в зв'язку з чим вони
вимушені тривалий час перебувати у
державному притулку. ОСОБА_4 змінив
замки на дверях і не їм дає можливості
вільно користуватись приміщенням.
На підставі викладеного просить
зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в
користуванні спірною житловою
квартирою для неї та її неповнолітніх
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні первісний позов підтримав та
просив його задовольнити з мотивів
вказаних в позовній заяві, а в
задоволенні зустрічного позову просив
відмовити за безпідставністю.
Представник відповідача ОСОБА_2 в
задоволенні первісного позову просив
відмовити за безпідставністю, а
зустрічний задовольнити з мотивів
вказаних в зустрічній позовній заяві.
Представник Служби у справах дітей
Луцької міської ради ОСОБА_3 в судовому
засіданні просив відмовити в
задоволенні первісного позову та
вселити позивача і її дітей в спірну
Дослідивши та оцінивши представлені по
справі докази в їх сукупності,
матеріали цивільної справи № 2-2055/11, суд
прийшов до висновку, що первісний позов
підставний та підлягає до задоволення,
а в задоволенні зустрічного слід
відмовити з наступних підстав.
ОСОБА_4 є власником однокімнатної
квартири загальною площею 48 кв.м, що
розташована в м. Луцьку, по АДРЕСА_2,
згідно Свідоцтва про право власності,
виданого на підставі рішення виконкому
Луцької міської ради № 417 від 06.12.2005
В судовому засіданні встановлено що
10.07.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було
укладено договір оренди вищевказаної
однокімнатної квартири строком до
06.06.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5
укладено шлюб, про що в Книзі
реєстрації шлюбів зроблено
відповідний актовий запис за № 16.
Пізніше, 30.10.2006 року у даному шлюбі
народилися діти, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.
26.07.2006 року у згаданій квартирі були
зареєстровані ОСОБА_8 та ОСОБА_5
11.06.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було
укладено договір оренди зазначеної
квартири строком до 31.12.2009 року.
27.06.2008 року у квартирі по АДРЕСА_2 в м.
Луцьку були прописані діти наймачів -
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Після закінчення
строку дії договору оренди від 11.06.2007
року, який не переукладався і не
продовжувався, відповідачі та ОСОБА_8
виїхали з даної квартири і в ній не
проживали, що підтверджується актами
перевірки паспортного режиму Луцького
МВ УМВС від 01.04.2010 року та 13.12.2010 року.
Отже, з 01 квітня 2010 року відповідачі у
даній квартирі не проживають.
01.06.2010 року ОСОБА_8 був знятий з
реєстрації у згаданій квартирі.
28.10.2010 року рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області було розірвано шлюб між ОСОБА_5
На даний час у вказаній квартирі
проживає позивач ОСОБА_4 разом зі своєю
У 2011 році ОСОБА_4, звертався до Луцького
міськрайонного суду Волинської
області з позовом до ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням. У
свою чергу ОСОБА_5 звернулась до нього з
зустрічним позовом про усунення
перешкод в користуванні майном та
вселенні (цивільна справа № 2-2055/11).
22.11.2011 року рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області, в задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням відмовлено, зустрічний
позов ОСОБА_5 задоволено. 18.04.2012 року
рішенням апеляційного суду Волинської
області рішення Луцького
міськрайонного суду від 22.11.2011 року у
даній справ в частині задоволення
зустрічного позову скасовано, у
задоволенні зустрічного позову про
усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням та вселення відмовлено. В
решті рішення Луцького міськрайонного
суду Волинської області залишено без
змін.

Скасовуючи рішення в частині
задоволення зустрічного позову
апеляційним судом Волинської області
встановлено, що строк дії договору
найму квартири, укладеного між
власником квартири ОСОБА_4 та наймачем
ОСОБА_8, закінчився ще в грудні 2009 року,
а після звільнення помешкання ОСОБА_8
та зняття його з реєстрації місця
проживання новий договір оренди
квартири між власником квартири та
відповідачем ОСОБА_5 взагалі не
укладався.

Крім того, встановлено, що з 2010 року у
даній квартирі постійно проживає
власник житла ОСОБА_4 разом зі своєю
сім'єю.

Таким чином, оскільки ОСОБА_5 та її
малолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не
являються в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК
України членами сім'ї власника
квартири ОСОБА_4 та договір найму
(оренди) квартири між ними не укладено,
то й передбачені законом підстави для
їхнього вселення та проживання у
спірному житлі відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного
кодексу України, власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи приписані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням.

Як вбачається з пояснень представника
позивача, позивач, як власник та
основний квартиронаймач, після спливу
строку дії договору найму квартири
згоду на вселення в квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_5, не надавав.

Сама ОСОБА_5 в тексті зустрічної
позовної заяви вказує, що вона особисто
та від імені своїх дітей ніколи не
укладала та не підписувала договір
оренди квартири.

Твердження відповідача ОСОБА_5 про те,
що ОСОБА_4 чинить їй перешкоди у
користуванні житловим приміщенням, яке
належить останньому, не відповідають
фактичним обставина справи та нормам
матеріального права. Оскільки,
рішенням апеляційного суду Волинської
області від 18.04.2012 року встановлено, що
після звільнення помешкання ОСОБА_8 та
зняття його з реєстрації місця
проживання новий договір оренди
квартири між власником квартири та
відповідачем ОСОБА_5 взагалі не
укладався; та відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК
України підстави для вселення ОСОБА_5 з
її дітьми та проживання у спірному
житлі відсутні.

Таким чином, відповідачі по первісному
позову, будучи зареєстрованими у
квартирі, що знаходиться в м. Луцьку, по
АДРЕСА_2, порушують права та законні
інтереси власника на свій розсуд
володіти, користуватись і
розпоряджатись належним майном.

Крім того, з технічного паспорту на
спірну квартиру встановлено, спірна
квартира є однокімнатною загальною
площею 48,0 кв.м. та житловою площею 20,5
кв.м., та в ній проживає ОСОБА_4 разом зі
своєю сім'єю, що унеможливлює
проживання в ній ОСОБА_5 та її
неповнолітніх дітей.

Факт реєстрації відповідачів за
спірною адресою не створює для них
права користування даним житлом і
вселення з наведених вище підстав.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_5 та
її діти не є та не були членами сім'ї
власника квартири ОСОБА_4, підстави для
їх проживання у спірному житлі
відсутні, слід визнати відповідачів
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що
втратили право користування квартирою,
та відповідно слід відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про
зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні житловим приміщенням і
вселення.

Враховуючи те, що суд приходить до
висновку про втрату відповідачами
права на користування житловим
приміщенням, а відповідно до ст. 7
Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення про позбавлення права
власності на житлове приміщення, права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або померлою, свідоцтва про
смерть, тощо, то вимогу про зняття з
реєстрації суд також знаходить
підставною, і ухвалює рішення про
задоволення первісного позову в
цілому.

На стягнення судових витрат позивач
ОСОБА_4 не наполягав.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 317, 391, 405 ЦК України суд,
-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Служби у справах дітей
Луцької міської ради про усунення
перешкод в користуванні квартирою
шляхом зняття осіб з реєстрації місця
проживання та визнання їх такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1, та належить на праві
власності ОСОБА_4, з подальшим зняттям
ОСОБА_5, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку в
Луцькому міському відділі управління
державної міграційної служби у
Волинській області.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги на рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

В.П. Пушкарчук