інстанції: Плахтій І.Б. Провадження №
22-ц/773/806/14 Категорія: 44 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 11 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 11 квітня 2014 року в позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення і ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовної вимоги.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримала
з підстав, в ній зазначених.

Позивач направив в суд заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
апеляційного розгляду даної справи.
Оскільки про причини своєї неявки суд
не повідомив, про відкладення розгляду
справи не клопотав, то у відповідності
з вимогами ст. 305 ЦПК України колегією
суддів було визнано за можливе
апеляційний розгляд даної справи
проводити за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з таких підстав.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не втратив інтересу до житла та у
зв'язку з неприязними стосунками з
позивачем не має можливості проживати
у спірній квартирі.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим в судовому
засіданні обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним
вимогам закону відповідає.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлений строк,
проводиться в судовому порядку.

Згідно роз'яснень, даних у п. 10
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» у справах про визнання
наймача або членів його сім'ї такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо)
суд може продовжити пропущений строк.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 є основним наймачем квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 5). Як вбачається з довідки
ТзОВ «М.Ж.К.» від 3 грудня 2013 року № 2083 у
вищезазначеній квартирі зареєстровані
позивач ОСОБА_2, дочка позивача ОСОБА_4,
2011 року народження, брат позивача
ОСОБА_3, 1984 року народження та
племінниця позивача ОСОБА_5, 2013 року
народження (а.с. 16).

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 13 червня 2013 року рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 16 травня 2013 року
про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1
внаслідок відсутності в ньому понад
встановлені законом строки без
поважних причин скасовано та
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням (а.с. 44-46).

Доводи позивача в апеляційній скарзі
про те, що жодних перешкод для вселення
і проживання ОСОБА_3 у спірну квартиру
не було є безпідставними, оскільки
вищезазначеним рішенням апеляційного
суду Волинської області встановлено,
що з 2009 року відповідач ОСОБА_3 у даній
квартирі не проживає. Однак, причинами
тривалої відсутності та неможливості
проживання відповідача у спірному
житлі є неприязні стосунки між ним та
попереднім (батьком сторін ОСОБА_6), а
також нинішнім (позивачем у справі)
квартиронаймачами, постійні конфлікти
на побутовому ґрунті, вчинювані
позивачем перешкоди у вигляді
неодноразової зміни замків у вхідних
дверях.

Факт непроживання ОСОБА_3 в квартирі
АДРЕСА_1 підтверджується проведеними
Луцьким МВ УМВС України у Волинській
області перевірками паспортного
режиму від 17 вересня 2013 року, 26
листопада 2013 року та 20 лютого 2014 року
(а.с. 7, 9, 89).

Відповідач ОСОБА_3 у 2013 році
зареєстрував у спірній квартирі свою
малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4,
даний факт не заперечується позивачем,
та доводить ту обставину, що інтересу
відповідач до спірної квартири не
втратив.

Всупереч вимогам ст.ст. 11, 60 ЦПК України
позивач не надав суду належних доказів
того, що відповідач без поважних причин
понад встановлений законом строк не
проживає у квартирі АДРЕСА_1.

Таким чином, наведені позивачем в
апеляційній скарзі доводи не знайшли
свого підтвердження під час перегляду
в апеляційному порядку оскаржуваного
рішення суду і висновків суду вони не
спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 11 квітня 2014 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді