АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5711/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Рунчева О. В. Доповідач - Ремез В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

Головуючого - Ремеза В.А.,

Суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової
О.В.,

при секретарі - Єремейчук О.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2,

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 квітня 2014р. за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за солідарним
зобов'язанням, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24.04.2014р. позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано ОСОБА_2 солідарним
боржником за зобов'язанням за
кредитним договором № 110/11-0668 від
21.12.2005р., укладеного між ОСОБА_3 та
Акціонерно - комерційним банком
соціального розвитку «УКРСОЦБАНК».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму в розмірі 122 434,94грн., та судові
витрати у розмірі 1 345грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення про відмову
позивачу в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення суду
незаконне та необґрунтоване.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходилися у
зареєстрованому шлюбі з 10.12.1997р. по
08.07.2009р.

У період шлюбу, 21.12.2005р. позивач ОСОБА_3
уклала з АКБ «Укрсоцбанк» кредитний
договір № 110/11-0668, згідно з яким позивач
отримала грошові кошти у розмірі 210
000грн. під 16,5 % річних строком погашення
до 20.12.2012р. на споживчі на споживчі
потреби.

Відповідач погодився на укладання
зазначеного кредитного договору,
надавши до нотаріальної контори заяву
про свою згоду на передачу в іпотеку
нажитого за час сумісно нажитого майна
(житлового будинку АДРЕСА_1

07.02.2011р. кредитний договір був
достроково погашений позивачем зі
сплатою відсотків на загальну суму 244
869,89грн.

Відповідно до вимог ст. 61 СК України,
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 4 ст. 65 СК
України, при укладенні договорів одним
із подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до роз'яснень п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007р.
спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідач зазначав, що отримані у
кредит кошти позивач передала на
потреби своїх батьків, а не витратила в
інтересах сім'ї.

Разом з тим, розглядаючи справу, суд
першої інстанції встановив, що
відповідач на підтвердження своїх
заперечень не надав відповідних
доказів, тоді як доказування факту
того, що отримані позивачем кредитні
кошти не були витрачені на потреби
сім'ї покладались на нього, оскільки
зазначені норми матеріального права
презюмують факт спільної сумісної
власності подружжя, доки не буде
доведено інше, а тому суд обґрунтовано,
на підставі зібраних по справі доказів
прийшов до висновку, що отримані
позивачем кредитні кошти були
витрачені на будівельні матеріали для
ремонту та облаштування буд. АДРЕСА_1
який є їх спільною власністю, у зв'язку
з чим встановивши, що кредитний договір
№ 110/11-0668 від 21.12.2005р. був укладений у
період шлюбу та в інтересах сім'ї, гроші
які були одержані за цим договором, є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, а тому укладений кредитний
договір після фактичного припинення
між сторонами правовідносин створює
для відповідача обов'язок щодо
повернення отриманих за договором
коштів, у зв'язку з чим, він повинен бути
визнаним солідарним боржником за
кредитним договором № 110/11-0668 від
21.12.2005р., та відповідно до вимог ч.1 ст. 544
ЦК України відшкодувати позивачу ?
частину сплаченого нею кредиту,
починаючи з 01.07.2007р. по 07.02.2011р. в сумі 122
434,94грн. і колегія суддів вважає, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
те, що рішення суду незаконне та
необґрунтоване, з посиланням на те, що
судом не було враховано, що фактично
кошти за кредитним договором від
21.12.2005р. були витрачені на потреби
батька позивачки, зводяться до
переоцінки доказів по справі, та
непогодженням з їх оцінкою, тоді як
колегія суддів вважає, що розглядаючи
справу, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог позивача,
оскільки відповідач не надав доказів,
які б спростовували позовні вимоги
позивача та доводили його заперечення
про те, що отримані за кредитним
договором кошти не були витрачені на
потреби сім'ї, а тому оцінивши докази по
справі у відповідності до вимог ст. 212
ЦПК України, суд обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги позивача, і
підстав для скасування судового
рішення апеляційна скарга не містить.

Таким чином рішення суду відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України і його слід
залишити без змін, а апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 24
квітня 2014р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в
силу з моменту проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді