Справа № 530/391/14-ц
Номер провадження 2/530/262/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року Зіньківський районний
суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Должко С.Р., при
секретарі Кравченко М.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Кирило-Ганнівської сільської
ради Зіньківського району Полтавської
області треті особи: відділ
Держземагенства у Зіньківському
районі, Полтавської області,
реєстраційна служба Зіньківського
районного управління юстиції
Полтавської області, ОСОБА_2 про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся в
Зіньківський районний суд Полтавської
області з позовом до
Кирило-Ганнівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області треті особи: відділ
Держземагенства у Зіньківському
районі, Полтавської області,
реєстраційна служба Зіньківського
районного управління юстиції
Полтавської області, ОСОБА_2 про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
законом.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача,
Кирило-Ганнівської сільської ради
Зіньківського району, Полтавської
області та третіх осіб Відділу
Держземагенства в Зіньківському
районі Полтавської області,
Реєстраційної служби Зіньківського
районного управління юстиції
Полтавської області, а також ОСОБА_2 в
судове засідання не з'явилися, але
направили до суду заяви, в яких просили
розгляд справи провести без їхньої
участі, та що позовні вимоги визнають.

Заслухавши представника позивача, який
підтримав позовні вимоги, зачитавши
заяву відповідача і третіх осіб, які
визнали позовні вимоги та дослідивши
наявні матеріали справи, суд знаходить,
що заявлені вимоги обґрунтовані і такі,
що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України: "кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності".

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання
права є одним із способів захисту
порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України:
"Позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини", враховуючи місце
знаходження, позов пред'являється за
правилами виключної підсудності до
Зіньківського районного суду
Полтавської області за місцем
знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України
спадщина здійснюється за заповітом або
за законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України
спадкоємець має право прийняти
спадщину, яка незалежно від часу
прийняття належить спадкоємцю з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються державою.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Судом встановлено що, ІНФОРМАЦІЯ_4
помер брат позивача, ОСОБА_3, згадно
наданої копії свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_2, яке видане 01 грудня 2011
року Центральним відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області.

Після його смерті відкрилась спадщина,
яка складається із земельної ділянки
площею 5,16 га, що призначена для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташована на території
Кирило-Ганнівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області і належала померлому на
підставі державного акта на право
приватної власності на землю серії
ІІ-ПЛ № 000988, виданого 10 травня 2001 року
Кирило-Ганнівською сільською радою
Зіньківського району Полтавської
області, зареєстрованого в Книзі
державних актів на право приватної
власності на землю за № 613.

Факт родинних відносин позивача з
померлим, ОСОБА_3, підтверджується
свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії
НОМЕР_3, повторно виданим 10.10.1990 року та
свідоцтвом про народження його
померлого брата серії НОМЕР_4 від 31.01.1951
року, згідно з якими, у них були спільні
батьки: ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

Згідно з довідкою наданою
Кирило-Ганнівською сільською радою,
Зіньківського району, Полтавської
області, померлий ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3,
проживав та був зареєстрований АДРЕСА_1
один, дітей він не мав, отже
спадкоємців, передбачених статтею 1241
ЦКУ на обов"язкову частку у спадщині
померлого немає.

Спадщину, в продовжений позивачу
рішенням Зіньківського районного суду
Полтавської області строк, ОСОБА_1
прийняв, про що ним 09 грудня 2013 року до
Зіньківської державної нотаріальної
контори Полтавської області була
подана заява про прийняття спадщини та
заведено спадкову справу № 200/2013.

Частино. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину у складі якої є
нерухоме майно, зобов"язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

При зверненні позивача до Зіньківської
державної нотаріальної контори
Полтавської області з проханням
оформити спадщину за законом на
земельну ділянку, вирішити дане
питання не вдалося, Оскільки на запит
нотаріуса, адресований начальнику
відділу Держземагенства у
Зіньківському районі, Бєловій Л.М., у
видачі Витягу з реєстру державного
земельного кадастру, було відмовлено.
Підставою у відмові є відсутність у
Державному земельному кадастрі
відомостей про земельну ділянку, яка
належала ОСОБА_3.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України
встановлено, що формування земельної
ділянки полягає у визначенні земельної
ділянки як об"єкта цивільних прав.
Формування земельної ділянки
передбачає визначення її площі, меж та
внесення інформації про неї до
Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону україни
"Про земельний кадастр" державна
реєстрація земельної ділянки - це
внесення до Державного земельного
кадастру передбачених цим законом
відомостей про формування земельної
ділянки та присвоєння їй кадастрового
номера. У разі, якщо відомості про
земельну ділянку не внесені до
Державного реєстру земель, їх державна
реєстрація здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встанрвлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Згідно п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України, у разі
смерті власника право власності
припиняється.

Отже, такі ділянки можна
використовувати відповіднодо їх
цільового призначення. Однак, ними не
можна розпоряджатися, поки не буде
отриманий кадастровий номер.
Відсутність у земельної ділянки
кадастрового номера свідчить про
істотний недолік її правового режиму.
Він означає, що на картографічних
документах державного реєстру земель
(черговому кадастровому плані тощо)
відсутнє позначення наявності такої
ділянки на відповідній території, і
позивач не має змоги отримати ні витяг
із Державного земельного кадастру про
відсутність обмежень на земельну
ділянку, ні витягу з поземельної книги,
оскільки не є її власником.

При вчиненні правочинів та інших дій
щодо земельних ділянок їх власники та
користувачі мають подати документ,
який підтверджує наявність у них
відповідного права. Таким документом,
як передбачено ст. 28 Закону "Пре
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", є витяг
з Державного реєстру прав, який
надається власникам земельних ділянок
на підставі поданої заяви. Законом
також встановлено, що державна
реєстрація прав є обов'язковою. Більше
того, права на земельні ділянки та інше
нерухоме майно, як підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають саме з моменту
реєстрації.

Згідно із Законом України "Про
Державний земельний кадастр" земельні
ділянки, право власності (користування)
на які виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. Отже, ділянки
можна використовувати відповідно до їх
цільового призначення. Однак ними не
можна розпоряджатися, доки не буде
отриманий кадастровий номер.

Таким чином, успадкувати і належним
чином зареєструвати належну померлому,
ОСОБА_3 земельну ділянку, позивач може
тільки через суд, звернувшись із заявою
про визнання за ними права власності на
земельну ділянку.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
за № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування", право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування /зі збереженням її
цільового призначення/ при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом.

Згідно з ч. 9 ст. 79-1 Земельного Кодексу
України 25.10.2001 року /в нині діючій
редакції/ земельна ділянка може бути
об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч. 10 цієї статті Державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки здійснюється після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

П. 4 земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера.

Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України „Про
Державний земельний кадастр" земельні
ділянки, право власності (користування)
на які виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. У разі якщо
відомості про зазначені земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу
України спадкоємець має право прийняти
спадщину або не прийняти її. Судом
встановлено, що позивач, ОСОБА_1 бажає
прийняти спадщину спадкодавця ОСОБА_3,
а тому, як спадкоємець за законом,
звернувся до суду з позовом про
визнання права власності.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України,
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства ухвалюючи рішення на
основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні та
керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст.
ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Кирило-Ганнівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області треті особи: відділ
Держземагенства у Зіньківському
районі, Полтавської області,
реєстраційна служба Зіньківського
районного управління юстиції
Полтавської області, ОСОБА_2 про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
законом - задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
код платника податків за ЄДРПОУ НОМЕР_1,
уродженцем с.Кирило-Ганнівка,
Зіньківського району, Полтавської
області, мешканцем с.Миколаївка,
Зіньківського району, Полтавської
області право приватної власності на
земельну ділянку, площею 5,16 га., цільове
призначення якої - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка розташована на
території Кирило-Ганнівської
сільської ради, Зіньківського району,
Полтавської області, що належала на
праві приватної власності ОСОБА_3,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_4, якою
спадкодавець володів на підставі
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку серія
ІІ-ПЛ №000988, зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю №613,
виданого на підставі рішення 20 сесії
ХХІІІ скликання Кирило-Ганнівської
сільської ради народних депутатів від
14 березня 2001 року, як за спадкоємцем за
законом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області

С.Р.Должко