АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2920/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2/2008/141/2012
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 02» червня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ»
на рішення Вовчанського районного суду
Харківської області від 17 квітня 2012
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа:
Сектор у справах громадянства,
імміграції і реєстрації фізичних осіб
Вовчанського РВ ГУМВС України в
Харківській області про припинення
права користування приміщенням,
усунення перешкод у здійсненні права
власності та розпорядження майном
шляхом звільнення приміщення та зняття
з реєстрації та виселення,-

в с т а н о в и
л а:

У лютому 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» звернувся
до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3. В обґрунтування своїх
вимог посилався на те, що на підставі
договору купівлі-продажу від 26.02.2008
року йому належить комплекс бази
відпочинку імені ОСОБА_4, а саме
нежитлові будівлі та споруди,
розташовані за адресою: Харківська
область, Вовчанський район,
Хотімлянська сільська рада. До складу
нежитлових приміщень бази відпочинку
входить приміщення АДРЕСА_1, в якому
неправомірно мешкають відповідачі.
Вказане приміщення передано у
користування відповідачам згідно
договору від 01.09.1995 року на період,
протягом якого тривали трудові
відносини між відповідачами і
попереднім власником бази відпочинку -
виробничим об'єднанням "Завод ім. В.О.
Малишева». Зазначив, що згідно п.3
договору ОСОБА_2 зобов'язалася
виселитися з займаного приміщення
протягом 3 днів у випадку припинення
трудових відносин, передавши
приміщення його власнику. Вказав, що
ОСОБА_2 припинила роботу на базі
відпочинку 16.10.2000 року на підставі
наказу про звільнення № 10 від 16.10.2000
року. Проте, припинивши трудові
відносини з колишнім власником
спірного приміщення, вона та члени її
сім`ї займане приміщення не звільнили.
Просив визнати відповідачів такими, що
втратили право користування за
адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса:
АДРЕСА_1); усунути перешкоди у
здійсненні ним права власності на
зазначене приміщення шляхом зняття з
реєстраційного обліку та виселення із
нього відповідачів; судові витрати
стягнути з відповідачів.

Рішенням Вовчанського районного суду
Харківської області від 17.04.2012 року в
задоволенні позову ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» -
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 24.05.2012 року апеляційну
скаргу ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» - відхилено,
рішення суду першої інстанції -
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.11.2012 року
касаційну скаргу ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» -
відхилено.

Постановою Верховного Суду України від
24.04.2013 року заяву ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» -
задоволено, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.11.2012 року - скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
касаційної інстанції з посиланням на
те, що судами не з'ясовано, чи входить
спірне приміщення до складу житлового
фонду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05.06.2013 року
касаційну скаргу ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» -
задоволено частково, ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 24.05.2012 року - скасовано, справу
направлено на новий розгляд до
апеляційного суду.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 27.11.2013 року
апеляційну скаргу ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» -
задоволено частково; усунено перешкоди
у здійсненні Товариством з обмеженою
відповідальністю «НАЗ -ОЛЕ» права
власності на спірне приміщення шляхом
виселення відповідачів з вказаного
приміщення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26.02.2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
- задоволено частково, рішення
апеляційного суду Харківської області
від 27.11.2013 року - скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ТОВ «НАЗ-ОЛЕ»
просив рішення суду першої інстанції -
скасувати, ухвалити нове по суті
позовних вимог. При цьому посилався на
неповне з`ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального права. Вважав, що суд не
надав належної оцінки доказам у справі,
не звернув уваги на те, що приміщення
яке належить йому та в якому мешкають
відповідачі є нежилим приміщенням, а
тому не може розглядатися як житло і до
нього не можуть бути застосовані норми
ЦК України, що регулюють оренду житла.
Вказав, що між ним та відповідачами не
укладався правочин щодо користування
приміщення, а договір, який укладено
між відповідачами та колишнім
власником не є дійсним, тому у
відповідачів відсутнє право мешкати та
бути зареєстрованими у займаному ними
приміщенні.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - відхилити, рішення суду -
залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2
працювала у відокремленому підрозділі
бази відпочинку імені О.В.Соіча
виробничого об'єднання "Завод ім. В.О.
Малишева» з 08.08.1984 року по 16.10.2000 року та
з 22.04.2002 року по 30.09.2008 року, а її чоловік
ОСОБА_2 - з 04.08.1981 року по 29.10.1982 року та з
02.04.1990 року по 09.01.2006 року і на сезонній
роботі з 04.05.2006 року по 05.11.2006 року.
ОСОБА_2 за її заявою на підставі
договору від 01.09.1995 року надано
службове житло АДРЕСА_1 площею 25 кв. м.,
яке вона зобов'язалася звільнити в
триденний строк після припинення
трудових відносин.

Згідно паспортів відповідачів ОСОБА_1
та ОСОБА_2 зареєстровані з 01.07.1992 року за
адресою: АДРЕСА_1, а їх донька ОСОБА_3 -
15.12.2007 року. На підставі наказу № 10 від
16.10.2000 року ОСОБА_2 звільнено на
підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Із
свідоцтва про право власності № 233 від
15 липня 2005 року, серед яких є будівля
АДРЕСА_1 вбачається, що його видано на
підставі рішення виконкому
Хотімлянської сільської ради
Вовчанського району Харківської
області від 14 липня 2005 року, де
зазначено, що Державне підприємство
«Завод ім. В.О. Малишева» є користувачем
цих приміщень, а власником - Держава
України в особі Верховної Ради на праві
державної власності. Розташовані вони
по АДРЕСА_1, а не на АДРЕСА_2, як
стверджував представник ТОВ «НАЗ -
ОЛЕ». На АДРЕСА_2 дійсно розташовані
нежилі будівлі, а саме - сховище літ.
«ж-1», мазутосховище літ. «В-1», бокс
гаражу літ. «Д-1», склад майданчику № 2
літ. «Г-1», підстанція № 3 літ. «З-1»,
котельня літ. «Б-2», гаражний майданчик
літ. «А-1», які зазначені в свідоцтві про
право власності від 15 липня 2005 року, яке
має такий самий номер № 233. Із рішення №
62 виконавчого комітету Хотімлянської
сільської ради Вовчанського району
Харківської області від 13 жовтня 2005
року вбачається, що на підставі листа
адміністрації бази відпочинку ім. О.В.
Соіча про реєстрацію гуртожитку по
АДРЕСА_1 та розпорядження
адміністрації ДП «Завод ім. В.О.
Малишева», яким житловий будинок бази
відпочинку ім. Соіча за адресою:
АДРЕСА_1 є гуртожитком робітників бази
відпочинку, база відпочинку ім. О. В.
Соіча за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровано як гуртожиток
робітників цієї бази. Протоколом № 78
спільного засідання об'єднаного
профспілкового комітету та
адміністрації виробничого об'єднання
«Завод ім. В. О. Малишева» від 19.04.2007 року
закріплено за відповідачами,
враховуючи їх трудові відносини з
підприємством займану ними житлову
площу в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1
бази відпочинку ім. О. В. Соіча до
вирішення питання зміни його правового
статусу як службову.

Згідно договору купівлі - продажу від
26.02.2008 року та витягу з КП «Вовчанське
бюро технічної інвентаризації» від
31.03.2008 року позивач став власником
нежитлових приміщень, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса:
АДРЕСА_1), серед яких є будівля АДРЕСА_1
літ. Б-5 площею 2384,30 кв. м., (а. с. 5-8, т. 1).

Із довідки від 01.02.2011 року, виданої
Хотімлянською сільською радою корпус
АДРЕСА_1 є гуртожиток. Згідно акту
обстеження приміщення АДРЕСА_1 від
01.11.2013 року вбачається, що приміщення,
яке обстежувалося розташовано на 5
поверсі будинку АДРЕСА_1 Товариства з
обмеженою відповідальністю «НАЗ - ОЛЕ».
На момент обстеження вказане
приміщення придатне для проживання та
відповідає санітарним вимогам;
водопостачання, водовідведення,
теплопостачання здійснюється
централізовано, електрозабезпечення в
наявності.

Таким чином надані матеріали справи
свідчать про те, що до липня 2005 року
будівля АДРЕСА_1, в якій знаходиться
спірне приміщення АДРЕСА_1 входило до
житлового фонду; з 13 жовтня 2005 року
будівля АДРЕСА_1 зареєстровано у
виконавчому комітеті Хотімлянської
сільської ради Вовчанського району
Харківської області як гуртожиток.
Вказане рішення є чинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватися гуртожитки.
Жилі будинки реєструються як
гуртожитки у виконавчому комітеті
районної, міської, районної в місті
Ради народних депутатів.

Із матеріалів справи вбачається, що в
спірному приміщенні відповідачі
проживають та зареєстровані з 1992 року.
Із довідки від 01.02.2011 року, виданої
Хотімлянською сільською радою
вбачається, що корпус АДРЕСА_1 є
гуртожитком.

В суді апеляційної інстанції
представником відповідачів надана
довідка Хотімлянської сільської ради
Вовчанського району Харківської
області від 08.05.2014 року, в якій
підтверджено, що спірна будівля з 13
жовтня 2005 року зареєстрована як
гуртожиток. Протягом тривалого часу
використовується як житлова,
відповідає санітарним нормам. ЇЇ
статус до теперішнього часу не
змінився.

Відповідачі в суді апеляційної
інстанції пояснили, що іншого житла для
проживання крім цього у них немає. В
цьому спірному будинку крім них
постійно проживають ще декілька сімей.
Цей факт підтвердив і представник ТОВ
"НАЗ - ОЛЕ".

Аналізуючи надані докази, судова
колегія зазначає, що на момент вселення
відповідачів спірна будівля входила до
складу житлового фонду. До
самостійного визначення підприємством
в договорі від 01.09.1995 року та в
протоколі № 78 спільного засідання
об'єднаного профспілкового комітету та
адміністрації виробничого об'єднання
«Завод ім. В.О. Малишева» від 19.04.2007 року
спірного житла як службове судова
колегія відноситься критично, оскільки
будь - яких рішень відповідних органів
стосовно того, що це службове
приміщення не надано. Розпорядженням
адміністрації ДП «Завод ім. В.О.
Малишева» вона вважалася гуртожитком
робітників бази відпочинку, а з жовтня
2005 року зареєстрована як гуртожиток.
Інших документів щодо статусу спірної
будівлі надано не було.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 у відокремленому підрозділі
бази відпочинку імені О.В. Соіча
виробничого об'єднання "Завод ім. В.О.
Малишева» працювала з 08.08.1984 року по
16.10.2000 року (звільнена за п.1 ст. 40 КЗпП
України) та з 22.04.2002 року по 30.09.2008 року
(звільнена п.1 ст. 36 КЗпП України).
Вселена до спірного приміщення у
зв'язку з роботою.

Частинами 2, 3 ст. 132 ЖК України
передбачено, що інших працівників
підприємств, установ, організацій, які
поселилися в гуртожитку в зв'язку з
роботою, може бути виселено без надання
іншого жилого приміщення у разі
звільнення за власним бажанням без
поважних причин за порушення трудової
дисципліни або вчинення злочину. Осіб,
які припинили роботу з інших підстав,
ніж ті, що зазначені в частині другій
цієї статті, а також осіб, перелічених у
статті 125 цього Кодексу може бути
виселено лише з наданням їм іншого
жилого приміщення. Надаване громадянам
у зв'язку з виселенням з гуртожитку
інше жиле приміщення має відповідати
вимогам, передбаченим частиною другою
статті 114 цього Кодексу.

Оскільки без надання іншого житла
виселити відповідачів з гуртожитку
неможливо, виходячи з вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України судова колегія вважає, що
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо відмови в
задоволенні позову позивачу. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1.ч. 1 ст. 307, ст. ст.
308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а
:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» -
відхилити.

Рішення Вовчанського районного суду
Харківської області від 17 квітня 2012
року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Судді: