Справа №250/819/14-ц
Номер провадження2/250/677/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м.Ясинувата

Ясинуватський міськрайонний суд
Донецької області

в складі: головуючого - судді Ус О.В.,

при секретареві судового засідання
Торчинській А.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщення, -

В С
Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом, в якому просила усунути
перешкоди в користуванні її власністю -
квартирою АДРЕСА_1, шляхом визнання
відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив
право користування вищевказаним
житловим приміщенням. В обґрунтування
позову зазначила, що відповідач є її
колишнім чоловіком, шлюб з ним
розірвано, ведення спільного
господарства та сумісне проживання з
відповідачем припинено з жовтня 2011
року, остаточні стосунки припинені у
вересні 2013 року. Після розірвання шлюбу
вона не створювала перешкод у
користуванні квартирою та побутовими
приладами, що в ній знаходяться.
Відповідач має ключ та доступ до
квартири, буває в квартирі у її
відсутність та відсутність їх спільної
доньки.

В судовому засіданні позивач
підтримала позов в повному обсязі.
Позивач пояснила, що відповідач більше
року не проживає у спірному жилі, вони
не мають договору щодо користування
житлом, усі кошти, що дає відповідач
вона віддає доньці, яка тимчасово знята
з реєстраційного обліку у зв'язку з
навчанням у іншому місті. Зазначила, що
після подання позову відповідач
демонстраційно приніс додому свої
речі. Він не може проживати у спірному
житлі, оскільки зареєстрував шлюб з
іншою жінкою.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав в повному обсязі та пояснив,
що не проживає у спірному житлі
постійно з 11 вересня 2013 року у зв'язку з
неприязними відносинами, які склалися
між ним та позивачем. За усною
домовленістю за користування житлом
кожного місяця він, окрім аліментів,
передає дружині 200,00 грн. на оплату
комунальних послуг у спірному житлі. З
літа 2012 року до 11 вересня 2013 року
проживав у спірному житлі та у будинку
батьків по вулиці Дачній. Має ключ від
квартири, ходить у спірне житло у
присутності доньки та колишньої
дружини, один раз у 2014 році відвідував
житло сам. В новому шлюбі перебуває з 14
лютого 2014 року.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка за клопотанням представника
відповідача неповнолітня ОСОБА_5
(повних 16 років), при допиті якої з залу
судового засідання були видалені
позивач та відповідач, суду показала,
що батько з вересня 2013 року постійно у
спірному житлі не проживає, приходить
до квартири лише у її присутності,
оскільки між ним та матір'ю склалися
неприязні відносини. До вересня 2013 року
батько періодично ночував в квартирі
та користувався побутовими приладами.
Батько кожного місяця платить аліменти
їй в розмірі 800,00 грн., а також 200,00 грн. за
житло, їй відомо, що комунальні послуги
приблизно складають 600-700 грн., мама
говорила, що на кожного за комунальні
послуги виходить 200 грн. аліменти в
розмірі 800,00 грн., а також додатково 200,00
грн. мама передає їй на проживання за
місцем навчанням, оскільки їй не
вистачає стипендії, яка складає 550,00
грн., крім того за гуртожиток вона
сплачує 220,00 грн. зазначає, що період
канікул буде проживати з матір'ю.
Вказала, що батько не забирав повністю
свої речі з квартири та не привозив їх
після подання мамою позову - навпаки це
мати зібрала речі батька та виставила
їх, а батько, коли прийшов знов їх
розклав та розвісив у шафі.

Суд, заслухав пояснення сторін у
справі, дослідив надані сторонами
докази, в тому числі показання свідка,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, який розірвано за рішенням
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області віл 22 березня 2012
року, яке набрало законної сили 02
квітня 2012 року (арк. справи 10).

Позивачеві ОСОБА_1 на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1, що
підтверджено договором дарування
квартири від 21.08.2001 року,
зареєстрованому у БТІ м.Донецька за
реєстровим № 4639 у реєстровій книзі № 36
від 21.12.2001 року (арк. справи 9).

У спірному житловому приміщенні
зареєстровані - власник ОСОБА_1 з 06.08.2001
р. та відповідач ОСОБА_3, донька сторін
ОСОБА_5 знята з реєстрації на навчання з
21.08.2013 року (арк. справи 13).

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 з вересня 2013 року
постійно не проживає у спірному житлі,
що підтверджено поясненнями свідка
ОСОБА_5, поясненнями відповідача.

Суд не приймає в якості доказів подані
позивачем акти від 17.01.2014 р., 13.02.2014 р.,
12.03.2014 р. (арк. справи 15-17, 40-42) відповідно
до яких відповідач не проживає у
спірному житлі з листопада 2011 року,
оскільки вони суперечать показанням
свідка ОСОБА_5, останні складені зі слів
власника житла, сусіди поставили свої
підписи про те, що вони «можуть
підтвердити факт не проживання».
Сусіди та інші особи, що підписали акт
не були заявлені позивачем в якості
свідків, внаслідок чого суд був
позбавлений можливості заслухати їх
пояснення. Можливість допиту свідків
судом роз'яснювалася при дослідженні
вказаного доказу. Крім того, позивач
має юридично обізнаного представника
(адвокат), який приймав участь в справі.

Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.
Відповідно вселення членів сім'ї у
житлове приміщення, яке належить
громадянину на праві власності є
результатом реалізації права власника
й у них виникає право на користування
чужим майном, тобто сервітутне право.

При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України,
передбачені, спеціальні підстави для
визнання особи такою, що втратила право
на користування житлом власника: у разі
відсутності без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

У відповідності до ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що відповідач мав
об'єктивну можливість користуватися
спірним житловим приміщенням, перешкод
йому позивач не чинила, майно та речі
відповідача є в житлі, поважних причин
для його відсутності у спірному
житловому приміщенні з вересня 2013 року
не існувало.

Тобто, судом встановлено відсутність
відповідача за місцем мешкання менш
ніж один рік, поважність причин не
встановлено, в той же час встановлена
інша домовленість між власником
житлового приміщення та відповідачем
щодо оплати комунальних послуг, що в
сукупності дають суду підстави зробити
висновок, що відповідач на день
розгляду справи в суді не втратив право
користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 319, 405 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 214-215, 226
ЦПК України, -

В И Р І Ш
И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщення відмовити в
повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Донецької області через Ясинуватський
міськрайонний суд Донецької області
протягом десяти днів з дня
проголошення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Ус