печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5719/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Козлова Р.Ю.,

при секретарі - Скирді В. Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Група компаній
«Феміда», про визнання договору
недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 року позивачка звернулася
до суду із зазначеними вимогами
мотивуючи їх тим, що 27 грудня 2010 року
між нею та відповідачем було укладено
договір № 501 про охорону об?єкта. В
обґрунтування заявлених вимоги
позивачка зазначила, що в укладеному
між сторонами даної справи договорі не
зазначено розміру майнової
відповідальності відповідача, як
суб'єкта охоронної діяльності, що
всупереч Ліцензійним умовам та нормам
закону звужує обсяг її прав та
гарантій, що в свою чергу є істотною
умовою даного договору. Посилаючись на
те, що оспорюваний договір не
відповідає вимогам закону та порушує
її права, позивачка просила
задовольнити позов.

У судовому засіданні представник
позивачки підтримав пред'явлені
вимоги.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 27 грудня 2010 року
між позивачкою та ТОВ «Група компаній
«Феміда» укладено договір № 501 про
охорону об?єкта. Згідно умов вказаного
договору позивачка доручила, а ТОВ
«Група компаній «Феміда» зобов'язалося
надавати послуги по охороні житлового
будинку з вбудовано-прибудованими
приміщеннями громадського призначення
розташованого за адресою: м. Київ, вул.
Редутна, 30/5. В свою чергу позивачка за
надані послуги зобов'язалася
оплачувати відповідачу щомісячно
кошти в сумі 4 500, 00 грн. з урахуванням
ПДВ.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги
позивачка посилається на те, що
укладений договір не відповідає
положенням Ліцензійних умов
затверджених Наказом МВС України від
01.12.2009 року, оскільки в порушення п. 2.2.1
зазначених умов при укладенні договору
відповідачем не конкретно зазначено
об'єкт охорони та не визначено розмір
майнової відповідальності суб'єкта
охоронної діяльності, відтак вважає
позивачка, що відповідність договору
нормам ліцензійних умова є істотною,
відсутність якої є підставою для
визнання вказаного договору недійсним.

Відповідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Між тим, як вбачається зі змісту
оспорюваного правочину, його умовами
визначені сторони зобов'язання,
предмет і правова природа договірних
відносин, порядок його виконання,
перелік об'єктів, які належить
охороняти, та відповідальність
виконавця за неналежне виконання
вказаного договору.

Зокрема, пунктом 4.1. укладеного між
сторонами договору визначено, що
виконавець несе матеріальну
відповідальність при встановленні
факту проникнення на об?єкт з
пошкодженням замків або стін, стелі,
підлоги, вікон, люків та дверей об?єктів
при виконанні замовником правил здачі
об?єкта, його приміщень під охорону.
Крім того, пункт 4.3. даного договору
передбачає, що у відшкодування
замовнику завданого з вини виконавця
збитку включається вартість
викраденого або знищеного майна,
розмір зниження вартості пошкоджених
товарно-матеріальних цінностей,
витрати, проведені на відновлення
пошкодженого майна, а також викрадені
грошові суми.

Проте, стверджуючи про недійсність
правочину з вищевказаних підстав,
позивачка не надала суду будь-яких
доказів, які б свідчили про те, що при
укладені даного договору, сторонами не
досягнуто згоди щодо всіх істотних
його умов.

Посилання позивачки на відсутність
серед положень даного договору умов,
які визначені ліцензійними умовами та
є істотними, не може свідчити про
недійсність вказаного правочину, а
лише про те, що він є неукладений в цій
частині.

З огляду на те, що в судовому засіданні
не здобуто доказів, які б свідчили про
наявність підстав для визнання
правочину недійсним, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.,
16, 203, 215, 638 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15,
57, 58, 60, 209, 212-215, 223, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Група компаній
«Феміда», про визнання договору
недійсним - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду м.
Києва через Печерський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ