Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/3672/2014
інстанції - Ісаєвська О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 23 січня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
«Печерська брама» Печерської районної
в м. Києві ради, Печерської районної в
м. Києві державної адміністрації,
ОСОБА_4 про визнання недійсним
розпорядження, довідки, свідоцтва,
визнання права власності.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 23 січня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до КП по УЖГ
«Печерська брама» Печерської районної
в м. Києві ради, Печерської районної в м.
Києві державної адміністрації, ОСОБА_4
про визнання недійсним розпорядження,
довідки, свідоцтва, визнання права
власності.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду
з ухваленням нового рішення про
задоволення позову. Вважає, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що судом не
враховані та не наведені у рішенні
показання свідків, які свідчили про те,
що позивач займалась науковою
діяльністю, мала помічників по
господарству, а також для вирішення
інших побутових питань. Також судом не
було перевірене питання щодо виконання
підпису від імені позивача у журналі
реєстрації розпоряджень та видачі
свідоцтв про право власності. Суд не
дав належної оцінки постанові про
відмову у порушенні кримінальної
справи від 4 липня 2012 року, яка доводить
те, що про своє порушене право позивач
дізналась 13 червня 2012 року.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що розпорядження №
133 відділу приватизації житлового
фонду Печерської районної державної
адміністрації від 12 січня 1994 року
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 47,72
кв.м., передана в приватну спільну
сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_4, які
на момент приватизації були прописані
в квартирі і мали право відповідно до
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та
Положення про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян,
затвердженого наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15 вересня 1992 року № 56, брати участь в її
приватизації.

Згідно даних витягу журналу реєстрації
розпоряджень та видачі свідоцтв про
право власності на житло, свідоцтво про
право власності на житло в відділі
приватизації особисто отримала у 1994
році позивач ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 19
листопада 1991 року по теперішній час
зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.
116).

У червні 2013 року ОСОБА_3, діючи в
інтересах позивача ОСОБА_2, звернувся
до суду із даним позовом, з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог
(а.с. 146) просив визнати недійсною
довідку про склад сім'ї наймача
квартири АДРЕСА_1, видану ЖЕК № 304,
визнати недійсним розпорядження від 12
січня 1994 року за № 133 щодо приватизації
кв. АДРЕСА_1, визнати недійсним
свідоцтво від 12 січня 1994 року про право
власності на квартиру, а також визнати
право власності на спірну квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що орган приватизації
неправомірно видав розпорядження від 21
січня 1994 року за № 133 з приводу передачі
квартири АДРЕСА_1 в спільну приватну
власність двом мешканцям, а у свідоцтві
про право власності внаслідок
протиправного діяння органу
приватизації та
житлово-експлуатаційної контори № 304,
правонаступником якої є КП «Печерська
брама», зазначено співвласником
громадянина ОСОБА_4, який у спірній
квартирі не проживав, заяви про
приватизацію не підписував. ОСОБА_2
виявила в документі на квартиру
вписану сторонню особу лише 13 червня 2012
року, що підтверджується постановою
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 4 липня 2012 року.

Представник відповідача КП «Печерська
брама» проти задоволення позову в
частині, що стосується КП «Печерська
брама», заперечував посилався на його
необґрунтованість та безпідставність.

Представник Печерської районної в
місті Києві державної адміністрації
проти задоволення позову заперечувала,
подала письмові заперечення, а також
заяву про застосування судом строків
позовної давності, у якій зазначала, що
позов поданий через 17,5 років з дня
прийняття відділом приватизації
розпорядження, а гр. ОСОБА_2 не могла не
знати, що її квартира приватизована на
двох осіб: на неї та на гр.. ОСОБА_4,
оскільки в 1994 році вона особисто
отримувала свідоцтво про право
власності на житло у відділі
приватизації. (а.с. 118, 177).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем без поважних причин
пропущено встановлений законом строк
позовної давності, не доведено
позовних вимог та того, що про своє
порушене право вона дізналась лише у
червні 2012 року.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції в порушення вимог
процесуального закону не врахував
показання трьох допитаних у судовому
засіданні свідків, які підтвердили, що
позивач ніколи не займалась справами
по домогосподарству, завжди мала хатню
робітницю, яка доглядала за
господарством, сплачувала комунальні
рахунки, різного роду документи
подавали та отримували за довіреністю
помічники позивача з числа друзів,
родичів, судова колегія відхиляє,
зважаючи на те, що вказані пояснення
свідків не свідчать про те, що позивач
не знала або не могла знати про те, що в
1991 році в квартирі, де вона проживала
був прописаний гр.. ОСОБА_4, а в 1994 році
він разом із позивачем брав участь у
приватизації квартири. Ті обставини, що
позивач займалась науковою діяльністю
і не займалась справами по
домогосподарству, не можна вважати
поважними причинами пропуску строку
позовної давності, який закінчився у 1997
році.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що підпис від імені позивача в журналі
реєстрації розпоряджень та видачі
свідоцтв про право власності на житло
виконаний не позивачем, а іншою особою,
не підтверджено належними доказами,
клопотання про проведення експертного
дослідження підпису позивача у
вказаному журналі, а також у заяві про
передачу квартири в приватну спільну
сумісну власність, у приватизаційному
платіжному дорученні, представником
позивача не заявлялось.

В апеляційній скарзі представник
позивача також зазначає про те, що суд
не дав належної оцінки даним, які
містяться у постанові про відмову в
порушенні кримінальної справи від 4
липня 2012 року, якою, на думку
представника, встановлено, що про своє
порушене право позивач дізналась 13
червня 2012 року.

Такі твердження представника позивача
не відповідають змісту вказаної
постанови, яка містить виклад змісту
заяви-пояснення ОСОБА_2, а саме, що вона
виявила 13 червня 2012 року в документі на
квартиру вписану сторонню особу,
вважає, що до цього може бути причетна
ОСОБА_7 Також у постанові міститься
виклад пояснень ОСОБА_7 про те, що її
покійна сестра ОСОБА_8 товаришувала з
ОСОБА_2, яка приблизно у 1985 році
зареєструвала її сина ОСОБА_4 у свою
квартиру з тією метою, щоб ОСОБА_8
доглядала за ОСОБА_2 В 1994 році квартира
була приватизована. З 1999 року до 15
червня 2012 року ОСОБА_7 доглядала за
ОСОБА_2, після чого передала ключі від
квартири та документи, і не має доступу
до квартири ОСОБА_2

Зазначеною постановою у порушенні
кримінальної справи відмовлено на
підставі ст. 6 п. 2 КПК України за
відсутністю в діянні складу злочинів,
дата, коли ОСОБА_2 дізналась про своє
порушене право, не встановлювалась, а
вказана лише у поясненнях ОСОБА_2

Порушень процесуального закону, які
відповідно до ЦПК України є підставою
для скасування в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції, не
встановлено.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 23 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: