Дата документу 13.06.2014
Справа № 501/1155/14-ц
№501/1155/14-ц
№2/501/764/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2014 року Іллічівський міський
суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

при секретарі - Покровській С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Іллічівського
міського суду Одеської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
державного підприємства «Іллічівський
морський торговельний порт»,
начальника державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт» про стягнення частини заробітної
плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 в
якому просить стягнути на його користь
з ДП «Іллічівський морський
торговельний порт» невиплачену
частину середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу нарахованої
рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 30.11.2012 р. в розмірі
1155,65 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
згідно Рішення Іллічівського міського
суду Одеської області його було
поновлено на роботі із виплатою
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу в розмірі 6398,93 грн.

Відповідач по справі ДП «ІМТП»
виконуючи рішення суду в добровільну
порядку нарахував та стягнув з
середньої заробітної плати
присудженої рішенням суду позивачеві
податки та єдиний соціальний внесок в
розмірі 1155,65 гривень.

Позивач посилаючись на положення ст.124
Конституції України та положення ст.223
ЦПК України, ст.237 КЗпП України вважає,
що відповідач незаконно здійснив
утримання з його середнього заробітку
за час вимушеного прогулу визначеного
судом.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник ДП «ІМТП» позовні вимоги
не визнав надав до суду заперечення та
в судовому засіданні зазначив, що
згідно положень ст.142.1. Податкового
Кодексу України, ч. 8 ст. 65 Закону
України «Про виконавче провадження», ч.
2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
заробітна плата, яка нарахована та
стягнена за рішенням суду входить до
складу оподаткованого доходу та
відповідно з неї повинні стягуватись
податки та внески, а саме податок на
доходи фізичних осіб та єдиний
соціальний внесок, за цих обставин
відповідач просив відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі (а.с.14-16).

Суд, дослідивши та перевіривши докази
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно Додаткового Рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 30.12.2012 р. на користь ОСОБА_1
стягнуто середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 6398,93
гривень (а.с.5).

Згідно Наказу ДП «ІМТП» скасовано
наказ про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_1 (а.с.18).

Згідно рахункового листа з позивача
утримано податки на загальну суму 1155, 65
гривень.

Згідно ст. 1, 3 ПК України податковий
кодекс України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Так, Податкове законодавство України
складається з Конституції України;
цього Кодексу; Митного кодексу України
та інших законів з питань митної справи
у частині регулювання правовідносин,
що виникають у зв'язку з оподаткуванням
митом операцій з переміщення товарів
через митний кордон України (далі -
законами з питань митної справи);
чинних міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України і якими регулюються
питання оподаткування;
нормативно-правових актів, прийнятих
на підставі та на виконання цього
Кодексу та законів з питань митної
справи; рішень Верховної Ради
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування з питань
місцевих податків та зборів, прийнятих
за правилами, встановленими цим
Кодексом.

Суд зазначає, що правовідносини щодо
виплати середнього заробітку за час
вимушеного прогулу регулюються
законодавством України про працю, а
тому приходить до висновку про
застосування положень законодавства
про працю.

Так ст.124 Конституції України
передбачено обов'язковість виконання
судових рішень.

Згідно до ст.3 КЗпП України
законодавство про працю регулює
трудові відносини працівників усіх
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, виду
діяльності і галузевої належності, а
також осіб, які працюють за трудовим
договором з фізичними особами.

У відповідності до положень ст.ст.235, 236,
237 КЗпП України при винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу. У разі затримки
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення органу, який
розглядав трудовий спір про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за час
затримки.

При цьому суд покладає на службову
особу, винну в незаконному звільненні
або переведенні працівника на іншу
роботу, обов'язок покрити шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації у зв'язку з оплатою
працівникові часу вимушеного прогулу
або часу виконання нижчеоплачуваної
роботи.

Відповідно до ст.94 КЗпП України
(редакція на момент виникнення
правовідносин) заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Питання державного і договірного
регулювання оплати праці, прав
працівників на оплату праці та їх
захисту визначається цим Кодексом,
Законом України "Про оплату праці" та
іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст.2 Закону
України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р.
(редакція на момент виникнення
правовідносин) основна заробітна плата
це винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Додаткова
заробітна плата. Це - винагорода за
працю понад установлені норми, за
трудові успіхи та винахідливість і за
особливі умови праці. Інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Згідно Інструкції зі статистики
заробітної плати, затвердженої Наказом
Держкомстату від 13.01.2004 р. за №5 (далі
Інструкція) фонд оплати праці
складається з основної заробітної
плати, фонду додаткової заробітної
плати, інших заохочувальних та
компенсаційних виплат.

При цьому суд зазначає, що оплата за час
вимушеного прогулу стягнута за
рішенням суду не міститься в переліку
видів оплати праці Інструкції за №5 від
13.01.2004 р.

На думку суду заробітна плата, яка не
виплачується своєчасно є
заборгованістю. Суд вважає, що
стягнення заборгованості за рішенням
суду, з правової точки зору, є
виконанням рішення суду, а не виплатою
доходу у вигляді заробітної плати.
Тобто підприємство зобов'язано за
рішенням суду сплати суму
заборгованості.

При таких обставинах суд вважає, що
позов є обґрунтованим та підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до державного
підприємства «Іллічівський морський
торговельний порт», начальника
державного підприємства «Іллічівський
морський торговельний порт» про
стягнення частини заробітної плати за
час вимушеного прогулу задовольнити в
повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з
державного підприємства «Іллічівський
морський торговельний порт»
невиплачену частину середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу нарахованої рішенням
Іллічівського міського суду Одеської
області від 30.11.2012 р. в розмірі 1155,65 (одна
тисяча сто п'ятдесят п'ять) гривень 65
копійок.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Іллічівський міський суд
Одеської області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В.
Пушкарський