Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2014 р.

Лисичанський міський суд Луганської
області в складі:

головуючого судді
Фастовця В.М.,

при секретарі судового засідання
Бандуровій В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Лисичанську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства «Білогор» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом,
який в подальшому уточнила, про
стягнення з відповідача середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні з 31.08.2013 р. по 21.11.2013 р., в
розмірі 1737,55 грн. (а.с.17-18).

Позивачка в судовому засіданні позов
підтримала, дала пояснення, аналогічні
викладеному у позові. З розміром
середньоденного заробітку погодилася.

Представник відповідача позов не
визнав, бо заборгованість із зарплати
погашена, дії позивачки потягнули
збитки для підприємства.

У судовому засіданні досліджені
докази: копія трудової книжки (а.с.4-9),
копія рішення (а.с. 24), довідка (а.с. 25),
копія акту (а.с. 26), копія свідоцтва (а.с.
28), копія розрахункової відомості (а.с.
27), розрахунок ціни позову (а.с. 20), копія
рішення суду.

Суд, дослідивши докази, вважає позов
таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач з 22.03.2011 р. працювала на посаді
головного бухгалтера ПП «Білогор» за
сумісництвом (а.с.9), після чого 30.08.2013 р.
була звільнена з займаної посади за
ст.38 КЗпП України.

При звільненні позивачці не виплатили
у повному обсязі заробітну плату та
компенсацію за невикористану
відпустку, що не заперечувалось
відповідачем.

Як вбачається з акту №1 від 30 серпня 2013
року (а.с.26) ОСОБА_1 була ознайомлена з
наказом про звільнення №1/001-29 від
30.08.2013 року, підпис про ознайомлення з
наказом ставити відмовилась, залишила
офіс підприємства, відмовившись
отримувати остаточний розрахунок.

Відомостей про здійснення повного
розрахунку з позивачем на момент
винесення рішення у суду відсутні.

Відповідно до довідки про
середньоденну заробітну плату, видану
відповідачем, розмір середньоденної
заробітної плати ОСОБА_1 становить 31,61
грн. (а.с.25), період прострочення виплати
заробітної плати складає 59 робочих
днів..

Разом з тим, суд виходить з
диспозитивності судового процесу та
неможливості виходу за межі позовних
вимог. Тому, середній заробіток за час
затримки розрахунку в розмірі 1737,55 грн.
за період з 31 серпня 2013 р. по 21 листопада
2013 р. підлягає стягненню з відповідача .

Суд бере до уваги рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 14 лютого 2014 р. за
позовом ОСОБА_1 до ПП «Білогір» про
стягнення компенсації за дні
невикористаних відпусток, яким позовні
вимоги позивачки були задоволені в
повному обсязі. Однак, зважає на те, що
відповідач письмово не повідомив
працівника перед виплатою про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, відповідно до ст.. 116
КЗпП України. Навіть при наявності
спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник у
відповідний строк не виплатив не
оспорювану суму, та не здійснив
депонування заробітної плати. Більш
того, означену судову справу судом
вирішено на користь ОСОБА_1, що свідчить
про обґрунтованість її вимог.

Судовий збір в розмірі 243,6 грн.
підлягають стягненню з відповідача на
користь держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 212-215,
224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до приватного
підприємства «Білогор» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку задовольнити.

Стягнути з приватного підприємства
«Білогор» (ід.код 36403710)) на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 31 серпня по 21 листопада 2013 р. в
розмірі 1737 (одну тисячу сімсот тридцять
сім) гривень 55 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервіс-М» (ЄГРПОУ
30230677) на користь держави судовий збір в
розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
за такими реквізитами: отримувач
коштів УДКСУ у м. Лисичанську
Луганської області, код ОКПО
отримувача 37800278, банк отримувача ГУ
ДКСУ у Луганській області, МФО 804013,
рахунок 0051, код класифікації
доходів бюджету 22030001, призначення
платежу Лисичанський міський суд
Луганської області, .

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
шляхом подання до Лисичанського
міського суду апеляційної скарги у
10-тиденний строк з моменту отримання
копії рішення.

Суддя: