АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2/756/17/14
Головуючий у 1-ій інстанції - Майбоженко
Апеляційне провадження № 22-ц/7690/5630/2014
Доповідач - Музичко С.Г
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючого судді
Музичко С.Г.

суддів
Семенюк Т.А., Кравець В.А.
при
секретарі Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3
та представника Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» Чвалюка Андрія Васильовича на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 07.03.2014 року у цивільній справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3
про визнання договорів недійсними та
за об'єднаним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2,
про визнання договору поруки
припиненим,

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного
суду м. Києва від 07.03.2014 року позов ПАТ
«Універсал Банк» про стягнення
заборгованості задоволено частково.

Звернуто « стягнення на предмет
іпотеки за Договором іпотеки від 27.02.2008
року укладеного між ВАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_2 посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим № 357, а саме на квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2 на
підставі Договору купівлі-продажу від
27 .02.2008 року, в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_2 за кредитним
договором № 065-2008-447 від 27.02.2008 року у
сумі 4 742 958 ,87 грн. шляхом визнання за ПАТ
«Універсал Банк» права власності на
вказаний об'єкт нерухомості.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 1 597 680,64 грн.; стягнуто з
ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4 828 грн.
та з ОСОБА_3 у сумі 1 609 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ПАТ «Універсал Банк» про визнання
договорів недійними відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ПАТ «Універсал Банк» про визнання
договору поруки припиненим відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 07.03.2014 року яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ПАТ
«Універсал Банку» у повному обсязі.
Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
зокрема зазначає, що суд першої
інстанції невірно оцінив докази у
справі, невірно встановив
правовідносини, що виникли між
сторонами на підставі договору та
неправильно застосував норми ЦК
України.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 07.03.2014 року в · частині відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.
Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«Універсал Банк» Чвалюк А.В. просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ «Універсал Банк» про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом визнання права власності та про
стягнення заборгованості задовольнити
в повному обсязі, в іншій частині -
рішення залишити без змін.

В судовому засіданні представник
позивача Білик Л.А. просив скасувати
рішення суду. Представник відповідача
ОСОБА_7 просив задовольнити апеляційну
скаргу з наведених у ній доводі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених в суді першої інстанції
вимог, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054
ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Судом першої інстанції встановлено, що
27.02.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ 065-2008-447 , відповідно до якого позивач
надав, а відповідач прийняв у тимчасове
платне користування кредит у сумі 500 000
швейцарський франків, із сплатою за
користування кредитом 9,95% річних зі
строком повернення кредиту до 10.02.2038
року

27.02.2008 року між позивачем та ОСОБА_2
було укладено договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстровано № 359.
Пунктом 1.1. передбачено, що ОСОБА_2
передає в іпотеку АДРЕСА_1, що належить
їй на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу квартири.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором, між
ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки № 065-2008-447-Р від
27.02.2008 згідно з яким ОСОБА_3 на
добровільних засадах взяв на себе
зобов'язання перед позивачем
відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_2

Судом першої інстанції встановлено, що
банк належним чином виконав
зобов'язання по видачі кредиту.
Відповідач ОСОБА_2 в порушення умов
договору належним чином свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконувала, у зв'язку з чим у
відповідача перед позивачем виникла
заборгованість, що відповідно до
висновку судового експерта складає 599
304,33 швейцарських франків, з них
заборгованість по кредиту - 443 988,50
швейцарських франків, по відсотках - 131
872,25 швейцарських франків; підвищені
відсотки - 23 443,58 швейцарських франків,

Виходячи з наявних у матеріалах справи
письмових доказів, висновки суду
першої інстанції щодо порушення
відповідачем умов кредитного договору,
наявності підстав для стягнення
заборгованості та штрафних санкцій,
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», п. 2.1.1 договору іпотеки у разі
невиконання або неналежного виконання
основного зобов'язання, іпотеко
держатель має право задовольнити свої
забезпечені іпотекою вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Пунктом 5,1 договору іпотеки сторони
погодили можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання. (ст.36 Закону
України «Про іпотеку»)
Іпотекодержатель самостійно визначає
один із перелічених способів звернення
стягнення на предмет іпотеки у тому
числі передачу іпотекодержателю права
власності на нерухоме майно в рахунок
виконання основного зобовязання у
порядку ст.37 Закону України «Про
іпотеку».

Пунктом 39 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що з урахуванням
положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону
України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права іпотеко держателя на
нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, є договір про задоволення
вимог іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками та
передбачає передачу іпотеко держателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку звернення
на предмет іпотеки з урахуванням
наведених вище роз'яснень постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ України, є
достатнім для захисту порушеного права
іпотекодержателя визначити спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
визнання за позивачем права власності
на предмета іпотеки у порядку,
встановленому ст. 38 Закону України "Про
виконавче провадження".

Крім того, відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

У п. 24 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
судам роз'яснено, що при вирішенні
таких спорів суд має враховувати, що
згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту достроково

Згідно п.1.2 кредитного договору від
27.02.2008 року кредит наданий кредитором
позичальнику з по 10.02.2038 року

Таким чином, термін виконання
зобов'язання чітко значений в договорі
- настання події, яка має неминуче
настати, тобто виконання зобов'язання

Разом з тим, оскільки такий позов був
пред'явлений одночасно як до боржника,
так і до поручителя, то підстав,
передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, для
припинення поруки не має.

Колегія суддів погоджується з
аргументованим висновком суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для визнання поруки
припиненою, оскільки договором поруки
чітко визначено строк, після якого
припиняється порука.

Доводи скаржника про припинення поруки
є надуманими та необгрунтованими

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Суд дійшов вірного висновку, що
договір, укладений сторонами, вчинений
з дотриманням вимог, необхідних для
чинності правочину та має обов'язкову
силу для самих сторін.

Таким чином встановлено, що суд повно
та всебічно з'ясував обставини справи,
дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, зібраним доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 308, 313, 315, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» Чвалюка
АндріяВасильовича відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 07.03.2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді