Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області
Справа № 279/1569/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року

Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області у складі судді
Шульги О.М., з секретарем Башинською
Н.М., розглянувши в приміщенні суду в
м.Коростені цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до територіальної громади
Малозубівщинської сільської ради
Коростенського району про визнання
права власності на спадкове майно в
порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом в
якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла її мати ОСОБА_2, після смерті
якої відкрилась спадкова маса у
вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 в
с.Зубівщина, Коростенського району та
земельної ділянки, розміром 0, 053 га, за
цією ж адресою. Право власності на
даний будинок в органах БТІ мати за
життя не зареєструвала та не отримала
відповідного свідоцтва. Із-за
відсутності правовстановлюючих
документів, вона, як спадкоємець за
законом, позбавлена можливості
отримати свідоцтво про право на
спадщину на вказаний будинок у органах
нотаріату, що стверджується постановою
державного нотаріуса. В зв"язку з
наведеним просить рішенням суду
визнати за нею право власності в
порядку спадкування на спадкове майно,
а саме житловий будинок АДРЕСА_1
Коростенського району, Житомирської
області та на земельну ділянку площею,
0, 053 га, яка знаходиться за тією ж
адресою, що залишилось після смерті
ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В судове засідання сторони не
з"явились, письмово повідомили про
можливість розгляду справи у їх
відсутності.

За таких обставин фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд
дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
в смт. Пісківка, Бородянського району,
Київської області померла ОСОБА_2.

Згідно довідки
Малозубівщинської сільської ради від
12.09.2013 року ОСОБА_2 належить жилий
будинок АДРЕСА_1, особовий рахунок
НОМЕР_1 згідно запису погосподарської
книги №10 за 2011-2015 роки.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1268
ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину
або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України
для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Позивач в установлений законом строк, а
саме подала в Коростенську районну
державну нотаріальну контору заяву про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_2, що стверджується інформаційною
довідкою зі Спадкового реєстру та
листом № 405/01-16 від 30.04.2014 року. На
підставі поданої позивачем заяви було
заведено спадкову № 61/2013 рік .

Однак отримати свідоцтво про право на
спадщину за законом на вищевказаний
житловий будинок позивач позбавлена
можливості, оскільки відсутні
правовстановлюючі документи, які
підтверджують належність житлового
будинку померлій, що стверджується
постановою нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 16.12.2013
року №97/02-31.

З довідки КП "Коростенське МБТІ" №1353
від 16.12.2013 року та технічного паспорту
на житловий будинок слідує, що
інвентаризація будинку проводилась
Коростенським МБТІ 29.10.2013 року.
Державна реєстрація права власності на
даний будинок не проводилась.

На час набуття спадкодавцем права
власності на житловий будинок записи в
погосподарських книгах визнавались в
якості актів органів влади, що
підтверджують право власності на таке
нерухоме майно. Відповідно до
положень ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР 1963 року,
громадяни могли мати у власності
житловий будинок, причому глава 10
"Особиста власність" цього ж кодексу не
пов"язувала наявність такого права з
його обов"язковою державною
реєстрацією.

Відповідно до ч.5ст.1268ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві
з часу відкриття спадщини.

Оскільки право власності спадковдавця
ОСОБА_2 на житловий будинок
підтверджений належними
правовстановлюючими
документами-записами в
погосподарських книгах, цей будинок не
є самовільним будівництвом, а також, що
позивач підтвердив належними доказами
неможливість отримання свідоцтва про
право на спадщину на нього в органах
нотаріату, тому позов в частині
визнання права власності на житловий
будинок за спадкоємцем підлягає
задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині
визнання за позивачем права
власності на земельну ділянку
розмірами 0, 053 га, то дані вимоги
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено,
що право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємця на загальних
підставах із збереженням її цільового
призначення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008
року № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування" право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємця при підтвердженні цього
права спадкодавця державним актом про
право власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Відповідно ст. 125 ЗК України ( в редакції
на час смерті спадкодавця) право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають із
моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 126 ЗК України ( в ред.Закону від
05.03.2009 року з наступними змінами)
передбачає, що право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Таким чином, набуття права власності на
земельну ділянку та перехід права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування має місце за
наявності реєстрації права власності
на земельну ділянку.

Позивачем не надано доказів того, що
спадкодавцем ОСОБА_2 дотримано
зазначених вимог, а тому суд вважає, що
у спадкодаця не виникло право
власності на конкретну земельну
ділянку та, відповідно до ст. 1216 ЦК
України, таке право не перейшло до
позивача в порядку спадкування.

В зв"язку з цим позовні вимоги про
визнання за позивачем права власності
на земельну ділянку є безпідставними.
Визнання позову в цій частині
відповідачем не може бути підставою
для задоволення позовних вимог,
оскільки це суперечить закону.

З наданого позивачем рішення
виконкому Малозубівщинської сільської
ради Коростенського району №37 від
18.08.1999 року слідує, що ОСОБА_2 передано
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку площею 0,053 га, в тому
числі 0,25 га для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель та 0, 28 га для ведення
особистого селянського господарства.
Отже, спадкодавцем ОСОБА_2 була
розпочата процедура приватизації
земельних ділянок, однак завершена
вона не була.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.3, 15, 10, 60, 88, 209, 212 - 218 ЦПК
України, ст.ст.1217, 1223, 1225, 1268, 1296 ЦК
України, ст. ст.125, 126 ЗК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1
Коростенського району, Житомирської
області за правом спадкування за
законом після смерті ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В решті позову відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Звільнити сторони від сплати судового
збору оскільки судовий збір сплачений
при подачі позовної заяви.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Коростенський міськрайонний суд
шляхом подачі протягом десяти днів
апеляційної скарги.

Суддя :