АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № № апеляційного
провадження:22-796-4147 Головуючий у суді
першої інстанції: Крижанівська Г.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду м. Києва в
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 5 квітня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 5 квітня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
суму боргу за договором безпроцентної
позики в розмірі 2637690 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
штраф за договором безпроцентної
позики в розмірі 263769 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
відсотки за порушення умов договору
безпроцентної позики в розмірі 355 797
грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1912
грн. 56 коп. у відшкодування вартості
проведеної судової експертизи.

Вирішене питання щодо розподілу
судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на
рішення суду, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення,
вважаючи, що судом порушені норми
матеріального та процесуального права,
не враховано обставини, які мають
суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що позивачка
звернулась до суду з даним позовом до
відповідача про стягнення за договором
безпроцентної позики від 31.08.2007 р.
основного боргу в розмірі 2640000,00 грн.,
штрафу в розмірі 264000,00 грн., процентів
за період з 31.08.2010 р. по 07.06.2012 р. в
розмірі 361170,00 грн. та суми з урахуванням
встановленого індексу інфляції за
період з 31.08.2010 р. по 07.06.2012 р. в розмірі
266640,00 грн., посилаючись в обґрунтування
своїх вимог на те, що 31.08.2007 року між нею
та відповідачем було укладено договір
безпроцентної позики грошових коштів у
сумі 1666500,00 грн., що за курсом НБУ станом
на дату укладання договору становило
330000,00 дол. США. Згідно п. 4.1. строк
повернення позики становив 36
календарних місяців з моменту надання
суми позики. Пунктом 6.1. договору
визначено, що у разі прострочення
повернення позики позичальник сплачує
штраф у розмірі 10 % від неповернутої
суми. Пунктом 6.2 договору передбачено,
що позичальник має сплатити проценти в
розмірі облікової ставки НБУ.

Зазначала, що за її вимогою відповідач
грошові кошти не повернув, тобто не
виконав взяті на себе зобов'язання, у
зв'язку з чим просила позов
задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, 31
серпня 2007 року між сторонами було
укладено договір безпроцентної
позики.(а.с. 36-37)

Відповідно до умов договору, позивачка
передала відповідачеві грошові кошти в
розмірі 11666500,00 грн., що за курсом НБУ
станом на 31.08.2007 р. складало 330000,00 дол.
США. Умовами договору також
передбачено, що позивач перераховує
частину суми позики в розмірі 210000,00 дол.
США в безготівковому порядку на
поточний рахунок відповідача іншу
частину суми позики - готівкою в
розмірі 120000,00 дол. США. Факт
перерахування частини суми позики в
безготівковій формі підтверджується
платіжним документом, який є
невід'ємною частиною цього договору.
Факт надання частини суми позики
готівкою підтверджується підписанням
позичальником цього договору.

Факт виконання вищезазначеної умови
договору позики позивачкою
підтверджується квитанціями від 04.09.2007
р. на суму 70000,00 дол. США та від 31.08.2007 р.
на суму 140000 дол. США. (а.с. 6,7).

У п. 4.1 договору сторони погодили, що
строк повернення кредиту становить 36
Календарних місяців з моменту надання
суми позики.

Згідно п. 5.1. договору відповідач взяв
на себе зобов'язання повернути суму
позики в останній день строку,
встановленого в п. 4.1. цього договору,
тобто 31.08.2010 року.

Разом з тим, відповідачем не надано
суду доказів належного виконання
вищенаведених умов договору.

Як вбачається з висновку
судово-почеркознавчої експертизи
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз від 18
лютого 2013 року, підпис від імені
відповідача на другому аркуші
примірника договору позики (а.с. 37)
виконано відповідачем. При цьому,
встановити чи виконаний підпис від
імені відповідача в лівому нижньому
куті на першому аркуші договору
безпроцентної позики (а.с. 36) не
виявилось можливим.

Зі змісту вступної частини висновку
вбачається, що направлені
відповідачеві рахунки за проведення
судово-технічної експертизи
документів та часткової оплати за
проведення судово-технічного
дослідження матеріалів документів із
встановлення часу виконання
рукописних записів та підписів, не були
сплачені та не були надані оригінали
порівняльних зразків документів,
згідно клопотання експертів.

Відповідно ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі
ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

За ст. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
на день ухвалення рішення, сума позики
за офіційним курсом НБУ складала 2637690,00
грн.(330000,00 дол. США х 7,9930 грн. = 2637690,00
грн.).

Відповідно до п. 6.1. договору при
простроченні повернення позики
позичальник сплачує штраф в розмірі 10 %
від неповернутої суми.

А тому, дійшов обґрунтованого висновку
про стягнення з відповідача на користь
позивачки суми боргу в розмірі 2637690,00
грн. та штрафу в розмірі 263769,00 грн.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що при
простроченні повернення позики
позичальник сплачує проценти в розмірі
облікової ставки НБУ від неповернутої
суми за весь час прострочення, та суд
обґрунтовано стягнув з відповідача на
користь позивачки в рахунок погашення
відсотків 355797 грн.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що судом
першої інстанції не враховано, що
відповідач не підписував перший аркуш
наданого позивачкою договору позики,
оскільки ці доводи спростовуються
матеріалами справи. Судом першої
інстанції дані обставини перевірялися
та їм дана належна оцінка у сукупності
з іншими доказами у справі.

Також колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги, що судом не прийнято до уваги
посилання відповідача про відсутність
у нього заборгованості за договором
позики у зв'язку із взаємозаліком,
оскільки належних доказів
відповідачем суду не надано, крім того,
умовами договору визначено, що сума
позики підлягає поверненню шляхом її
перерахування на поточний рахунок
позивача і повинна дорівнювати 330000,00
дол. США у гривневому еквіваленті за
комерційним курсом на момент повного
повернення. Днем повернення позики
вважається день зарахування суми
позики на поточний рахунок
позикодавця.

Не заслуговують на увагу і доводи
апеляційної скарги, що між сторонами
укладено інший договір позики,
примірник якого надав відповідач,
оскільки, наданий відповідачем
примірник договору безпроцентної
позики від 31.08.2007 р. (а.с. 39-40) не
спростовує факту укладання сторонами
договору безпроцентної позики від
31.08.2007 р. (а.с. 36-37).

Як пояснила в судовому засіданні
апеляційної інстанції ОСОБА_4, сторони
дійсно 31 серпня 2007 року склали договір
позики у двох варіантах, проте
остаточним варіантом договору позики є
договір, наданий нею, та який міститься
в матеріалах справи на а.с. 36-37.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 5 квітня 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді