Справа № 505/2229/14-ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2014 року Котовський
міськрайонний суд Одеської області

в складі: г о л о в у ю ч
о г о суді - Нікітішина В.П.

при с е к
р е т а р і - Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м.Котовську
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Котовський РВ ГУДМС України в Одеській
області, про усунення перешкод у
користуванні власністю

в с
т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4., і
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які проживають у
АДРЕСА_1, звернулись 27.05.2014 року в суд з
цим позовом до відповідача ОСОБА_5,
вказуючи, що їм на праві власності
належить будинок який розташований по
АДРЕСА_1

Наприкінці 2008 року до них звернувся
далекий родич ОСОБА_5 і попросив дати
згоду на реєстрацію його місця
проживання в їх будинку. При цьому
ОСОБА_5 завірив їх, що така реєстрація
йому потрібна для працевлаштування, та
запевнив, що найближчим часом, не
більше ніж через шість місяців він
знайде собі житло і змінить місце
реєстрації. Отримавши їх згоду ОСОБА_5 08
грудня 2008 року зареєстрував своє місце
проживання в їх будинку за адресою:
АДРЕСА_1 . Після цього, ОСОБА_5 виїхав у
невідомому напрямку і більше його не
бачили.

Від знайомого юриста їм стало відомо,
що будучу такий значний час
зареєстрованим в будинку, ОСОБА_5
згідно Житлового кодексу України може
мати право на користування якоюсь
частиною їх власності, тому з метою
усунення перешкод в користуванні своїм
майном вони вирішили зняти з
реєстрації місце проживання ОСОБА_5.
Всіма дозволенними та доступними їм
способами намагалися знайти ОСОБА_5 і
потребувати від нього, щоб він змінив
реєстрацію свого місця проживання, але
цього не вдалось тому, що не встановили
його місце перебування.

Ніякого договору найма жилого
приміщення згідно ст. 161 ЖК України з
ними відповідач не укладав. Хоча
відповідач і зареєстрував своє місце
проживання в їх будинку однак жодного
дня там не проживав у будинку.

Крім того, відповідно до ст. 72
Житлового кодексу України, ОСОБА_5
втратив право на користування моїм
житловим приміщенням внаслідок його
відсутності понад встановлені Законом
строки, тобто він без поважних причин
не проживав в будинку більше шести
місяців ( ст.71 ЖК України).

Просили суд ухвалити рішення, яким
позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, права
користування жилим приміщення в
будинку, який розташований по АДРЕСА_1,
та зобов'язати Котовський районний
відділ головного Управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області, відповідно до ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», скасувати реєстрацію місця
проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н за
адресою АДРЕСА_1 від 10 грудня 2008 року.

Представник
позивачів у суді адвокат ОСОБА_6 на
позові наполягав.

Додатково пояснював, що
позивачі на цей час фактично вирішують
питання продажі свого будинку, однак
реєстрація в ньому відповідача,
перешкоджає їм у цьому, оскільки
покупці вимагають зняти з реєстрації
по будинку всіх невідомих осіб.

Відповідач ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, народження, який
зареєстрований

на постійне місце поживання
у будинку по АДРЕСА_1, у судове
засідання не з'явився. Причин неявки
суду не повідомив. Заяви про розгляд
справи у свою відсутність не надав
Заперечень до позову не представив.
Сповіщався за адресою реєстрації свого
постійного місця проживання у
відповідності до положення ч.5 ст.74 ЦПК
України. Виклики до суду повернулись із
зазначенням «За зазначеною адресою не
проживає». Іншими даними про місце
перебування чи роботи відповідача у
суд не володіє. Тому згідно абзацу 2 ч. 5
ст.74 ЦПК України у разі ненадання
особами, які беруть участь у справі,
інформації щодо їх адреси, судова
повістка надсилається фізичним особам,
які не мають статусу підприємців, - за
адресою їх місця проживання чи місця
перебування, зареєстрованою у
встановленому законом порядку у разі
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, за такою адресою, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином.

Представник третьої
особи, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - Котовський РВ ГУДМС
України в Одеській області у судове
засідання не з'явився. Причин своєї
неявки суду не повідомив. Заяви про
розгляд справи у свою відсутність суду
не надав. Тому справу розглянуто у
відсутність цього представника.

Вислухавши представника
позивачів та дослідивши обставини
справи, суд приходить до висновку про
часткове задоволення позову, виходячи
з наступного.

Згідно ст. 71 ЖК жиле приміщення
зберігається за відсутньою особою
шість місяців.

Стаття 72 ЖК дозволяє суду визнавати
особу, яка відсутня понад шість місяців
на відповідній жилплощі будинку такою,
що втратила право на користування цією
житловю площею.

Як вбачається із матеріалів
справи, позивачі як подружжя є
власниками житлового будинку по
АДРЕСА_1, що слідує із довідки виконкому
Нестоїтської сільради Котовського
району Одеської області від 06.05.2014 року
№308 (а.с.7).

Відповідно до ст.ст. 316, 319, 321 ЦК
України правом власності є право особи
на річ/майно/, яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею, не
залежно від волі інших осіб. Власнику
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. Він
вправі вчиняти відносно свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Право власності є непорушним, ніхто не
може бути протиправне позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійснення.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які
мають у приватній власності будинок
/частину будинку/ користуються ним /нею/
для особистого проживання і мають
право розпоряджатися цією власністю на
власний розсуд.

Згідно письмового
повідомлення Котовського РВ ГДМС
України в Одеській області від 05.06.2014
року №1564, відповідач ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, є зареєстрований на
постійне місце проживання в будинку у
с.Нестоїта Котовського району Одеської
області з 10.12.2008 року(а.с.13).

Факт того, що відповідач на спірній
жилплощі по АДРЕСА_1 не проживав і не
проживає, підтверджується довідкою
виконкому Нестоїтської сільради
Котовського району Одеської області
від 01.04.2014 року №216 (а.с.8)

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.

Тому суд вважає, що реєстрація
постійного місця проживання
відповідача за адресою знаходження
будинку позивачів є формальною, без
наміру фактичного проживання у цьому
будинку. Відповідно він втратив право
на користування цим житлом, оскільки не
користується ним з 2008 року.

Відповідно позов у частині втрати
відповідачем права на користування
житловим приміщенням у будинку
позивачів підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного

рішення суду (про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування

житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Ухвалення судом рішення у цій
справі буде підставою для зняття
відповідача з реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1, що стане відповідним захистом
прав позивачів щодо усунення перешкод
у володінні своєю власністю.

Щодо вимоги позову про
зобов'язання Котовське РВ ГУДМС
України в Одеській області скасувати
реєстрацію відповідача за адресою
будинку позивачів, то суд у цьому
питанні виходить з наступного.

Згідно положення статті 19
Конституції України, правовий порядок
в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Позивачі не надали належних
доказів тому, що вони зверталась до
Котовського РВ ГДМС України в Одеській
області із відповідною заявою про
зняття відповідача із реєстрації за їх
будинком на підставі документів
визначених ч.1 ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» та їм у
цьому було відмовлено.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Тому підстав для задоволення
цієї вимоги позову суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. ст. 71,72, 161 ЖК України, ст.
391 ЦК України, суд, -

В
И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 і ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
права користування жилим приміщення в
будинку, який розташований по АДРЕСА_1,
визнавши його, таким, що втратив право
на користування цим жилим приміщенням
в будинку.

В іншому відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через суд, який його постановив на
протязі 10 днів з дня його проголошення,
а особами які не були присутніми у
судовому засіданні протягом 10 днів з
дня отримання його копії.

Су
д д я -