АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №679/90/14-ц
Провадження №22-ц/792/1223/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року

м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої- судді
Федорової Н.О.,

суддів - Карпусь С.А., Матковської Л.О.,

при секретарі - Дорощук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 22 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа служба у справах
дітей виконавчого комітету
Нетішинської міської ради про усунення
перешкод у користуванні житлом,
вселення та визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
комунальне підприємство Нетішинської
міської ради "Житлово-комунальне
об'єднання", ОСОБА_3, ОСОБА_4, служба у
справах дітей виконавчого комітету
Нетішинської міської ради про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

14 січня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні житлом,
вселення та визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням.

В обґрунтування позову зазначила, що у
1991 році вона з батьками та братом на
підставі ордеру, виданого виконавчим
комітетом Нетішинської міської ради,
вселились у квартиру АДРЕСА_1. З 17
грудня 1991 року вона зареєстрована в
кімнаті площею 20,0 квадратних метрів
зазначеної квартири. Там зареєстровані
і її діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначає, що з
об'єктивних та незалежних від неї
сімейних причин вона не проживала
певний час у квартирі. Після смерті
матері у 2005 році, батько одружився
вдруге. Стосунки із ним погіршились.
Останній вважає, що кімната належить
тільки йому і перешкоджає її вселенню.
Змінив замки у дверях, впустив
проживати в кімнату квартирантів,
оскільки з 2005 року сам в ній не мешкає, і
тим самим позбавив її з дітьми права
користуватися житлом. На даний час у
неї з дітьми немає власного житла, і
вони змушені проживати в селі Кривин
Славутського району в будинку, де немає
ніяких зручностей.

________________________________________________________________________
_____________________

Доповідач у першій інстанції Гаврищук
Л.П. Провадження №
22-ц/792/1223/14

Суддя-доповідач Федорова Н.О.
Категорія № 46

Тому, просила суд, уточнивши позовні
вимоги, зобов'язати відповідача ОСОБА_1
не чинити їй перешкод у користуванні
жилим приміщенням, а саме: кімнатою "а" в
квартирі АДРЕСА_1, житловою площею 19,58
кв. м; вселити її та неповнолітніх дітей
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в зазначену кімнату;
визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування вищевказаним жилим
приміщенням.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з
зустрічним позовом про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням.

В його обґрунтування зазначив, що 10
жовтня 1991 року адміністрацією і
об'єднаним профспілковим комітетом УБ
Хмельницької АЕС на його сім'ю у складі
4 осіб (його, дружини та 2 дітей) видано
ордер № 1385 на вселення в малосімейний
гуртожиток по АДРЕСА_1. Площа кімнати
становить 19,58 кв. м. 27 жовтня 1996 року
його дочка ОСОБА_2 вийшла заміж і
вибула на постійне місце проживання в
село Кривин Славутського району, де
проживає і на даний час з сім'єю. За весь
час реєстрації ОСОБА_2 в квартирі, вона
жодного разу не сплачувала комунальні
послуги, інтересу до кімнати не
проявляла. Тривалий час зловживає
спиртними напоями. Тому, вважає, що її
звернення до суду обумовлено
відсутністю коштів на існування та
спробою утримувати дітей за його
рахунок. Зазначає, що жодних перешкод в
користуванні житлом їй не чинив.
Вважає, що з моменту добровільного
вибуття 27 жовтня 1996 року вона втратила
право на користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Тому, просив суд визнати ОСОБА_2 особою,
що втратила право на користування
жилим приміщенням площею 19,58 кв. м. по
АДРЕСА_1.

Рішенням Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 22 квітня
2014 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити
ОСОБА_2 перешкод у користуванні
житловою кімнатою площею 19,58 кв. м. в
квартирі АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_2 та
неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 в
зазначену кімнату. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.

Непогоджуючись із даним рішенням суду
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити, а його позов задовольнити.
Рішення вважає незаконним та
необґрунтованим, таким, що ухвалене з
грубим порушенням конституційних
принципів прав людини. На його думку,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, порушено норми
матеріального та процесуального права,
не доведено обставини, що мають
значення для справи.

Зазначає, що ОСОБА_2 не надала суду
належних та допустимих доказів, а
відтак і судом не встановлено, те що він
позбавив її з дітьми можливості
користуватися кімнатою та змінив замок
в дверях. Тому, суд необґрунтовано
задовольнив її позовні вимоги. Окрім
того, не враховані пояснення третьої
особи ОСОБА_4, згідно з якими особи, які
б перешкоджали ОСОБА_2 та її дітям
користуватися житлом в період з 2005 р. до
2014 р., відсутні, так як відповідач
проживав з новою дружиною в с. Кривин, а
третя особа - ОСОБА_3 не користувався
кімнатою. Зі слів ОСОБА_4, ОСОБА_2 не
могла проживати в кімнаті і вибула до
чоловіка, оскільки в кімнаті проживало
шестеро осіб на площі 19.58 кв. м.

Вважає, що судом не з'ясовано статус
житла (для малосімейних осіб), що має
істотне значення при вирішенні даного
спору. Вирішуючи питання про фактичне
місце проживання неповнолітніх дітей,
суд не залучив до участі у справі їх
батька.

Представник позивачки ОСОБА_2 подав
заперечення на апеляційну скаргу, у
якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.
Апеляційну скаргу вважає
безпідставною, необґрунтованою, такою,
що не підлягає задоволенню. Зазначає,
що згідно з показаннями свідків, ОСОБА_2
після одруження в 1996 році проживала, як
в спірній кімнаті, так і в селі Кривин
Славутського району. Після смерті
матері позивачки, ОСОБА_1 змінив замки
до дверей кімнати, через деякий час
заселив туди квартирантів. Ключі від
спірної кімнати надати відмовився.

Вважає, що ОСОБА_2 не можна визнати
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, оскільки до смерті
матері у 2005 році, вона регулярно
приїжджала у спірну кімнату, де
проживала по кілька днів та навіть
тижнів. Тому, згідно з ст. ст. 71, 72 ЖК
України така особа вважається лише
тимчасово відсутньою.

Сторони та треті особи у судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи були повідомлені у
встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Давши належну оцінку доказам у справі,
суд першої інстанції обґрунтовано
частково задовольнив первісний позов
та відмовив у інших позовних вимогах та
в зустрічному позові.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, а його висновки
узгоджуються з матеріалами справи і
відповідають закону.

Встановлено, що 10 жовтня 1991 року
адміністрацією і об'єднаним
профспілковим комітетом УБ
Хмельницької АЕС ОСОБА_11, сім'я якої
складалась з чотирьох осіб, видано
ордер № 1385 на право зайняття кімнати
площею 19,58 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.
23). До складу сімї входили: чоловік
ОСОБА_1, дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_3

27 жовтня 1996 року ОСОБА_2 вступила в
зареєстрований шлюб з ОСОБА_12, після
чого почала носити прізвище ОСОБА_2 (а.с.
5). ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них
народились діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6
відповідно, що підтверджується копіями
свідоцтв про їх народження (а.с.4).

Після одруження позивачка з дітьми та
чоловіком періодично проживала у
будинку, який належить її свекрусі
ОСОБА_13, розташований в с. Старий Кривин
Славутського району Хмельницької
області, та періодично у спірній
кімнаті гуртожитку разом із дітьми.
Після смерті матері у 2005 році ОСОБА_2
неодноразово намагалась переселитись
до спірної кімнати у гуртожитку. Однак,
не змогла цього зробити через
перешкоди, вчиненні її батьком ОСОБА_1
Зокрема, через те, що останній змінив
замки у вхідних дверях та вселив туди
чоловіка на ім'я ОСОБА_17. Надати нові
ключі від замка відмовляється. Вказане
підтверджується поясненнями свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та
представника служби у справах дітей
виконкому Нетішинської міської ради.

При цьому, у кімнаті гуртожитку
зареєстровані: батько ОСОБА_3, дочка
ОСОБА_2, син ОСОБА_3 та внуки ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, що підтверджується довідками
КП ЖКО "Будинкоуправління" № 55 від
10.01.2014 року та №304 від 31.01.2014 року (а.с. 6,
24).

Будинок, у якому знаходиться спірна
кімната, перебуває на балансі
комунального підприємства
Нетішинської міської ради
"Житлово-комунальне об'єднання".

Згідно з приписами ч.4 ст. 9 ЖК України
ніхто не може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ч.2 ст. 107 ЖК України у разі
вибуття наймача та членів його сім'ї на
постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58, ч.2 ст. 59, ч.ч.
1-4 ст. 60 ЦПК України належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з наданих та досліджених
судом першої інстанції доказів, жодна
із сторін не довела належними та
допустими доказами того, що кожен з них
втратив право на користування спірною
у гуртожитку кімнатою, зокрема, того, що
вони вибули на постійне місце
проживання до іншого населеного
пункту. Натомість, з наданих суду
доказів вбачається, що вони періодично
нею користувались.

Одночасно з цим, із встановлених судом
обставин вбачається, що ОСОБА_1 на даний
час перешкоджає ОСОБА_2 користуватись
кімнатою, оскільки змінив в ній вхідний
замок та вселив до неї інших осіб. Ключ
від замка надати відмовляється.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
необхідність зобов'язання відповідача
за первісним позовом усунути перешкоди
у користуванні кімнатою та вселення до
неї позивачки з дітьми, а в інших
позовних вимогах відмовив.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і містять
посилання на обставини, які з
достатньою повнотою досліджені судом.

Одночасно з тим, колегія суддів звертає
увагу, що при розгляді справи суд
першої інстанції для вирішення справи
помилково послався на ст. 405 ЦК України,
оскільки вона регулює правовідносини
між власником житла та членами його
сімї, а не користувачами житла, а також
на те, що сторони не вправі звертатись
до суду з відповідним позовом.

Однак, ця помилка не вплинула на
законність ухваленого рішення і є
формальною, а тому не може бути
підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 22 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Н.О. Федорова