Справа № 363/3037/13-ц Головуючий у І
інстанції Купрієнко С.І. Провадження №
22-ц/780/3773/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 17
УХВАЛА

Іменем України

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Ромашини
І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
додаткове рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 23
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
та стягнення аліментів на дитину.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1
про розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на дітей. 24 березня 2014 року
ухвалено рішення про розірвання шлюбу
між сторонами, але не вирішено питання
щодо стягнення аліментів, у зв»язку з
чим 23 квітня 2014 року ухвалено додаткове
рішення.

Додатковим рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від
23 квітня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
аліменти на користь ОСОБА_2 на
утримання дітей: дочки ОСОБА_3 -
ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_4 -
ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3
в розмірі ? частини з усіх видів
заробітку, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку, починаючи з 05 серпня
20013 року і до повноліття дітей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
змінити додаткове рішення суду та
призначити строк стягнення аліментів з
24 березня 2014 року, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що на
утриманні позивачки перебуває троє
малолітніх дітей, батьком яких є
відповідач по справі, який заперечує
проти стягнення аліментів в зазначений
період стягнення.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд обгрунтовано
виходив з вимог ст. ст. 180, 183 СК України,
ст. 367 ЦПК України та прийшов до
правильного висновку про те, що
відповідач не надав належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх заперечень проти позовних вимог.

В свою чергу ОСОБА_1 не погоджується з
висновками наведеними в рішенні суду,
про що зазначає в своїй апеляційній
скарзі, а саме: апелянт обґрунтовує
свою позицію тим, що під час слухання
справи судом, ним надавалось ряд
письмових доказів, які свідчать про те,
що позивачка разом з дітьми проживала з
відповідачем та були на повному його
утриманні в період слухання справи
Вишгородським районним судом
Київської області, а тому вважає, що
строк стягнення аліментів повинен
відраховуватися з 24 березня 2014 року.

Перевіряючи матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до висновку, що з такою
позицією апелянта неможливо
погодитись, виходячи з наступного.

Надані відповідачем докази не
підтверджують ту обставину, що в
вищезазначений період діти та
позивачка перебували на його
утриманні, дані докази підтверджують
лише факт проживання дітей та ОСОБА_2 за
місцем реєстрації ОСОБА_1, а отже ним не
надано, а ні суду першої інстанції, а ні
суду апеляційної інстанції належних та
допустимих доказів для спростування
вимог позивача.

Позивачка ж доводи відповідача не
визнає та посилається на те, що
відповідач хоч і надавав дітям
матеріальну допомогу у період із
серпня 2013 року по березень 2014 року, але
розмір цієї допомоги був недостатнім
для утримання трьох дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно визначився з характером
правовідносин, що виникли між
сторонами та застосував до них
відповідні норми права.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Додаткове рішення суду постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав до його
скасування при апеляційному розгляді
справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених
оскаржуваного додатковому рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
додаткове рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 23
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: