Справа № 603/267/14-ц
Провадження №2/603/85/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р. Монастириський районний
суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді
Гудкової Ю. Г.

за участю секретаря
Б'єля Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Монастириська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Завадівської сільської ради
Монастириського району Тернопільської
області, ОСОБА_2 про визнання визнання
недійсним та скасування свідоцтва про
право власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд із
позовом до Завадівської сільської ради
Монастириського району Тернопільської
області про визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, а саме на
житловий будинок з належними до нього
будівлями від 01.08.2003 року, видане на
підставі рішення виконкому
Завадівської сільської ради
Монастириського району Тернопільської
області від 01.08.2003 року №61, згідно якого
ОСОБА_2 належить на праві особистої
власності житловий будинок з належними
до нього будівлями, який розташований
по АДРЕСА_1, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги тим, що дане будинковолодіння
залишилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 її
батька ОСОБА_3, вона прийняла спадщину,
оскільки є спадкоємцем за законом
першої черги і фактично вступила в
управління спадковим майном. Свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
що видане на підставі рішення
виконкому Завадівської сільської ради
Монастириського району Тернопільської
області вважає незаконним, оскільки у
протоколах засідання Завадівської
сільської ради Монастириського району
Тернопільської області за 2003 року від
№1 по №10 немає відомостей щодо
встановлення права власності на
житловий будинок, що по АДРЕСА_1 на
ОСОБА_2 та відсутнє рішення виконавчого
комітету Завадівської сільської ради
Монастириського району
Тернопільської області від 01.08.2003 року
№61, однак у протоколі №9 засідання
виконавчого комітету Завадівської
сільської ради є рішення від 27.09.2003 року
під №61 «Про встановлення права
власності на житловий будинок, який
знаходиться в АДРЕСА_2», що дає підстави
вважати, що рішення №61, на підставі
якого було видане свідоцтво про право
власності на ім'я ОСОБА_2 фіктивне і не
було прийняте, що у свою чергу тягне
недійсність свідоцтва про право
власності.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилась, звернувшись в суд із заявою
про розгляд справи у її відсутності,
позов підтримала в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат
ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився,
проте звернувся в суд із заявою про
розгляд справи у його відсутності,
позов підтримав, просить його
задовольнити.

Залучений до участі у справі у порядку
ст.33 ЦПК України як співвідповідач
ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився,
хоч належним чином був повідомлений
про день, час і місце розгляду справи.

Відповідач - Завадівська сільська рада
Монастириського району Тернопільської
області не забезпечила в судове
засідання явку представника, однак
подала суду заяву, в якій просить
розглядати справу за відсутності
їхнього представника, й проти
задоволення позову не заперечує.

Судом встановлено наступні
обставини.

Згідно архівного витягу із
протоколу тринадцятої сесії двадцять
першого скликання Завадівської
сільської ради народних депутатів
Монастириського району Тернопільської
області від 02.04.1994 року, ОСОБА_3
безоплатно передано земельні ділянки у
власність та постійне користування
загальною площею 1,18 га, в тому числі: 0,60
га - для ведення особистого підсобного
господарства; 0,25 га - для будівництва та
обслуговування житлового будинку; 0,33
га - знаходиться в постійному
користуванні.

27.03.1971 року Технічним бюро при
районній архітектурі Монастириського
району Тернопільської області
оформлено проектну документацію на
будівництво індивідуального житлового
будинку в с.Коржова Монастириського
району Тернопільської області,
забудівником якого є ОСОБА_3

Зі змісту письмової відповіді
виконавчого комітету Завадівської
сільської ради Монастириського району
Тернопільської області №402/2-13 від
26.12.2013 року, адресованої адвокату
ОСОБА_4, житловий будинок, розташований
по АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року
відносився до суспільної групи -
колгоспний двір, де за період з 1980 - 1982
роки та 1991 - 1995 роки були зареєстровані
ОСОБА_3 (голова двору), ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_5 (дружина голови), ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_1 (дочка голови), ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_2 (зять голови), ІНФОРМАЦІЯ_4 про що
свідчать також ксерокопії витягів
погосподарської книги за період з 1980 -
1982 роки та 1991 - 1995 роки.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 року
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності», спори щодо майна
колишнього колгоспного двору, яке було
придбане до 15 квітня 1991 року, мають
вирішуватися за нормами, що регулювали
власність цього двору. Право власності
на майно, яке належало колгоспному
двору і збереглось після припинення
його існування, мають члени двору,
котрі до 15 квітня 1991 року не втратили
права на частку в його майні. Такими, що
втратили це право, вважаються
працездатні члени двору, які не менше
трьох років підряд до цієї дати не
брали участі своєю працею і коштами у
веденні спільного господарства двору
(в цей строк не включається час
перебування на дійсній строковій
військовій службі, навчання в учбовому
і закладі, і хвороба).

Відповідно до ст.ст. 120-121, ст. 123 ЦК
Української РСР ( 1963 року) майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності. Володіння,
користування та розпорядження майном
колгоспного двору здійснюється тільки
за згодою всіх членів двору. При поділі
майна колгоспного двору розмір часток
членів колгоспного двору визнається
рівними.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_7, про що
Завадівською сільською радою
Монастириського району Тернопільської
області видане свідоцтво про смерть
серії НОМЕР_1 від 03.04.2003 року.

На день смерті ОСОБА_3 у спірному
будинковолодінні проживали: дружина -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, зять - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
онук - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, онук -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, про що виконавчим
комітетом Завадівської сільської ради
Монастириського району Тернопільської
області 10.01.2014 року видано довідку №06.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Батьками позивача ОСОБА_1 були: ОСОБА_3
та ОСОБА_5, що стверджується
ксерокопією свідоцтва про народження
серії НОМЕР_2 від 11.09.2013 року.

Як вбачається зі ст.1296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину, його відсутність не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Згідно ст. 328 ЦК України громадянин
набуває право власності на майно,
одержане внаслідок успадкування або
укладення інших угод не заборонених
законом.

Судом встановлено, що житловий
будинок АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року
відносився до суспільної групи
«колгоспний двір», головою якого був
ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем
спадкового майна, що залишилось після
смерті її батька ОСОБА_3 першої черги за
законом, відмови від прийняття
спадщини не заявляла, а прийняла
спадщину, проте як вбачається із
письмової відповіді Монастириської
державної нотаріальної контори в
Тернопільській області №1145/01-16 від
27.12.2014 року, їй відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, оскільки спадкуванню підлягає
майно, яке належало колишньому
колгоспному двору, крім того, ОСОБА_1, як
член колишнього колгоспного двору, має
право власності на майно колгоспного
двору, оскільки на день введення в дію
Закону України "Про власність" (15 квітня
1991 р.) проживала однією сім'єю в даному
колгоспному дворі, свого права на
частку в зазначеному майні не втратила.

У відповідності до 123 ЦК УРСР
визначено, що розмір частки члена двору
встановлюється, виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст.41 Конституції
України та ст.1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналась17.07.1997р. відповідно до ЗУ
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
1950р., Першого протоколу та протоколів
№2,4,7,11 до Конвенції" закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватись і
розпоряджатись належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти будь-які
угоди щодо свого майна, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до п.7 вищевказаної
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» судам слід враховувати, що
відповідно до ст.55 Закону "Про
власність" громадянин не може бути
позбавлений права власності на своє
майно, крім випадків, передбачених цим
Законом та іншими законодавчими актами
України.

Таким чином, проаналізувавши
досліджені докази в судовому
засіданні, суд приходить до
переконання, що у даному випадку спірне
будинковолодіння станом на 15 квітня 1991
року належало до категорії колгоспного
двору, членом якого була і позивач по
справі, а тому визнання права власності
на нього лише за співвідповідачем
порушує її права.

У судовому засіданні встановлено,
що 01.08.2003 року ОСОБА_2 на підставі
рішення виконкому Завадівської
сільської ради Монастириського району
Тернопільської області від 01.08.2003 року
№61 видано свідоцтво про право
власності на житловий будинок з
належними до нього будівлями, який
розташований в АДРЕСА_1.

З приводу визнання незаконним та
скасування даного свідоцтва про право
власності та визнання права власності,
позивач ОСОБА_1 зверталась в
Монастириський районний суд
Тернопільської області з відповідним
позовом, у ході розгляду якого 11.03.2014
року затверджено мирову угоду,
укладену між сторонами, згідно умов
якої ОСОБА_2 відмовився від свого права
власності на спірне будинковолодіння
на користь ОСОБА_1

Ухвала суду вступила в законну
силу та є чинною.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно наданої архівним відділом
Монастириської районної державної
адміністрації Тернопільської області
інформації та архівного витягу №03-04/4
від 09.01.2014 року, адресованій адвокату
ОСОБА_4, у документах архівного фонду
№1-7 Завадівської сільської ради
народних депутатів Монастириського
району Тернопільської області, у
протоколах засідання за 2003 рік від №1
по №10 (справа №301) не має відомостей
щодо встановлення права власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 на ОСОБА_2
та відсутнє рішення виконавчого
комітету Завадівської сільської ради
від 01.08.2003 року №61, однак, у протоколі №9
засідання виконавчого комітету
Завадівської сільської ради є рішення
№61 від 27.09.2003 року «Про встановлення
права власності на житловий будинок,
який знаходиться в АДРЕСА_2».
Інформація надана на підставі фонду
№1-7, справи №265, протоколів сесій
Завадівської сільської ради народних
депутатів Монастириського району
Тернопільської області за 1994 рік, арк.1,
3, 21, 22, 27, 28.

Із врахуванням вище наведеного,
суд приходить до висновку, що
оскаржуване свідоцтво про право
власності на житловий будинок з
належними до нього будівлями, видане
співвідповідачу ОСОБА_2 порушує право
спільної сумісної власності позивача у
справі, а тому позов підлягає до
задоволення шляхом визнання недійсним
та скасування свідоцтва про право
власності на житловий будинок з
належними до нього будівлями від 01.08.2003
року, видане на підставі рішення
виконкому Завадівської сільської ради
Монастириського району Тернопільської
області від 01.08.2003 року №61, згідно якого
ОСОБА_2 належить на праві особистої
власності житловий будинок з належними
до нього будівлями, який розташований
по АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 215, 292, 294
ЦПК України, ст.ст. 121, 123 ЦК УРСР 1963 р.,
ст.ст. 16, 316 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Завадівської сільської
ради Монастириського району
Тернопільської області, ОСОБА_2 про
визнання визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно -
задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності на
житловий будинок з належними до нього
будівлями, який розташований по
АДРЕСА_1, видане на підставі рішення
виконавчого комітету Завадівської
сільської ради Монастириського району
Тернопільської області від 01.08.2003 року
№61 на ім'я ОСОБА_2, реєстровий №56 в
реєстровій книзі №1 «А» від 01 серпня 2003
року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Тернопільської області через
Монастириський районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: Ю. Г. Гудкова