Справа № 463/988/13
Головуючий у 1 інстанції: Мармаш
Провадження № 22-ц/783/3111/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.

секретаря Гацій
І.І.

з участю представника позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 29 листопада 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет застави,-

встановила:

В лютому 2013 року позивач ПАТ «Універсал
Банк» звернувся з позовом в суд до
відповідача ОСОБА_4, з врахуванням
заяви про уточнення позовних вимог від
03.10.2013 року просив суд ухвалити рішення
про звернення стягнення на заставлене
майно, а саме на транспортний засіб HYUNDAI
TUCSON, 2007 року випуску, шасі НОМЕР_3,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_4 на праві власності
шляхом продажу предмета застави на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження за ціною,
встановленою в порядку, передбаченому
Законом України «Про виконавче
провадження», для задоволення вимог
ПАТ «Універсал Банк» розмірі 38038,25 дол.
США, що еквівалентно 304039,71 грн. (а.с. 1-3,
77-78).

Оскаржуваним рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 29
листопада 2013 року позов задоволено
частково.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_4 перед Публічним акціонерним
товариством «Універсал Банк» (р/р
3333 у ПАТ «Універсал Банк», , МФО 322001) за кредитним
договором № 11-1/241к-07 від 06.04.2010 р. в
розмірі 29252,30 доларів США, що становить
еквівалент 233813,63 грн., звернуто
стягнення на транспортний засіб HYUNDAI
TUCSON, 2007 року випуску, шасі НОМЕР_3,
реєстраційний номер НОМЕР_2, що
належить ОСОБА_4 на праві власності та
перебуває в заставі ПАТ «Універсал
Банк», шляхом продажу предмету застави
на прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження за ціною,
встановленою в порядку, передбаченому
Законом України «Про виконавче
провадження».

В решті вимог - відмовлено у зв»язку зі
спливом строку позовної давності.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Універсал Банк» 2338,07 грн. сплаченого
судового збору.

Ухвалою від 14 січня 2014 року виправлено
описку в рішенні від 29 листопада 2013
року, зазначивши в тексті рішення
прізвище боржника "ОСОБА_4" замість
"ОСОБА_4".

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3, вважає,
що оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що вона
спочатку була залучена до участі у
справі як співвідповідач, однак потім
банк у своїй заяві про уточнення
позовних вимог виключив її з числа
відповідачів. Однак, суд при цьому не
вирішив питання про припинення
договору поруки, а тому у випадку
недостатності коштів у ОСОБА_4 для
погашення заборгованості, Банк
звернеться з вимогою до неї про
стягнення решти боргу.

Також вважає, що суд у рішенні від 29.11.2013
року неправильно визначив розмір
заборгованості ОСОБА_4 та неправомірно
вирішив питання щодо звернення
стягнення на предмет застави.

Звертає увагу на те, що у п. 1.1.
Кредитного договору від 06.04.2007 року
визначено, що процентна ставка за
користування кредитом встановлюється
в розмірі 12,5% річних.

З розрахунку вбачається, що з 15 липня 2008
року відсоткова ставка за користування
кредитом збільшена до 17% річних.

Однак, суд першої інстанції взяв до
уваги пояснення представника Банку, що
в розрахунку від 03.05.2012 року була
допущена помилка, не звертає увагу на
пояснення, викладені у запереченнях.

ПАТ "Універсал Банк" ніяких повідомлень
про збільшення процентної ставки за
кредитним договором від 06.04.2007 року не
надсилав, додаткових договорів вони не
підписували.

Крім цього, в резолютивній частині
рішення не виконано вимоги ст. 25 ЗУ "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" що стосується
зазначення всіх необхідних відомостей
про звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження.

Просить суд скасувати рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 29 листопада 2013 року та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у позові в
повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні апеляційну скаргу
заперечила, просить таку відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Апелянт ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4
будучи повідомленими належним чином
про день та час розгляду справи, про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення їм поштового відправлення
(а.с. 133), в судове засідання апеляційної
інстанції не прибули, не повідомили суд
про причину неявки.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача на заперечення
доводів апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення виходячи із
наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить переконання,
що дане рішення суду в повній мірі
відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
зважаючи на невиконання відповідачем
зобов"язань стосовно умов повернення
кредиту, позивач вправі вимагати
звернення стягнення на заставлене
майно в обраний ним спосіб в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором в розмірі 29252,30 доларів США,
що становить еквівалент 233813,63 грн. В
решті вимог в частині звернення
стягнення на предмет застави для
задоволення вимог із сплати пені на
суму 8785,95 дол. США суд відмовив у зв"язку
із пропуском строку позовної давності.

Судом встановлено, що 06 квітня 2007 року
між ВАТ "Банк Універсальний"
(правонаступником якого є ПАТ
"Універсал Банк") та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір № 11-1/241к-07,
відповідно до умов якого ОСОБА_4
отримав кредит в сумі 26008 доларів США з
кінцевим терміном повернення до 05.04.2012
р., з процентною ставкою 12,5 % річних (а.с.
16-19).

Згідно із п. 3.1. Договору позичальник
зобов"язується належно оформити
договір застави в забезпечення
повернення кредиту, процентів, а також
неустойки та інших штрафних санкцій,
передбачених Договором.

Пунктом 9.1 кредитного договору
передбачено, що при порушенні строків
погашення кредиту або сплати процентів
за користування коштами позичальник
додатково сплачує пеню за кожен день
прострочення в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від несплачених
вчасно сум за кожен день прострочення
платежу за весь час прострочення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено,
що якщо в зобов»язанні встановлений
строк його виконання, то воно підлягає
виконанню в цей строк.

В свою чергу, згідно із ст. 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
зобов"язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов"язується повернути кредит та
сплатити проценти.

ВАТ „Універсал Банк" свої зобов'язання
за договором виконав, надавши ОСОБА_4
кредит у розмірі 26008,00 дол. США, що
підтверджується заявою на видачу
готівки № 315 від 06 квітня 2007 року (а.с.
25).

В свою чергу, на час пред'явлення позову
у відповідача ОСОБА_4 існувала
прострочена заборгованість перед
позивачем, як наслідок, станом на 21.11.2012
року сума заборгованості ОСОБА_4 за
вказаним договором складала 38038,25 дол.
США, що в національній валюті України
за офіційним курсом НБУ станом на дату
розрахунку становить 304039,71 грн., з яких:
прострочена сума заборгованості по
кредиту - 18529,67 дол. США, що еквівалентно
в національній валюті України за
офіційним курсом НБУ станом на дату
розрахунку 148107,65 грн., відсотки - 10641,85
дол. США, що еквівалентно 85060,28 грн., пеня
- 8866,73 дол. США, що еквівалентно 70871,77 грн.
(а.с. 8-9).

Разом з тим, 06.04.2007 року для
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним кредитним договором між ВАТ
„Універсал Банк" та ОСОБА_4 укладений
договір застави, за яким заставодавець
передав в заставу Банку транспортний
засіб HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, шасі
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, що
належить ОСОБА_4 на праві власності на
підставі Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серія НОМЕР_4 (а.с.
14-15).

Крім цього, 06.04.2007 року між ВАТ "Банк
Універсальний" та ОСОБА_3 укладено
договір поруки, за умовами якого
поручитель зобов"язалася перед
кредитором відповідати по
зобов"язаннях ОСОБА_7 що випливають із
кредитного договору № 11-1/241к-07 від
06.04.2007 року (а.с. 13).

Згідно із ст. 572 ЦК України, в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов"язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов"язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

У роз"ясненнях, які викладено у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізовано суду України з розгляду
цивільних у кримінальних справ № 5 від
30.03.2012 року "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин", зазначено, що право
вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки/застави,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4
ЦПК України).

Разом з тим, у розділі 4 Договору
застави визначено порядок звернення
стягнення та реалізації предмета
застави, при цьому у п. 4. 3 Договору
застави передбачено, що реалізація
предмету застави здійснюється шляхом
продажу з аукціону (прилюдних торгів).

Отже, зважаючи на невиконання
відповідачем зобов'язання стосовно
умов повернення кредиту, позивач
вправі вимагати звернення стягнення на
заставлене майно в обраний ним спосіб в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором в розмірі 29252,30
доларів США, що еквівалентно в
національній валюті України за
офіційним курсом НБУ станом на дату
розрахунку 233813,63 грн., з врахуванням
відмови у зверненні стягнення на
предмет застави для задоволення вимог
зі сплати пені на суму 8785,95 доларів США,
у зв»язку з пропуском строку позовної
давності.

Що стосується доводів апелянта про
збільшення з 15.07.2008 року процентної
ставки за кредитним договором від
06.04.2007 року до 17%, такі є безпідставними,
оскільки процентна ставка 12,5% річних
залишалась незмінною протягом строку
дії кредитного договору,
документально (відповідно до п. 7.1.2.
Кредитного договору) підвищення не
оформлялося, що окрім іншого,
підтверджується поданим роз"ясненням
до розрахунку заборгованості (а.с. 55-60).

Жодного збільшення обсягу
відповідальності поручителя також не
відбулося, оскільки зобов'язання
фактично не змінювалося.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та застосував норми матеріального
права, визначив суму заборгованості
відповідно до вищезазначених вимог
закону і умов укладеного кредитного
договору, задовольняючи позов
обгрунтовано виходив з того, що
позичальник порушив умови кредитного
договору щодо строків платежів, у
зв"язку з чим підставною є вимога
кредитора про звернення стягнення на
предмет застави в рахунок погашення
заборгованості за кредитом.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 29 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин