інстанції Бондаренко О.В.Провадження №
22-ц/780/3746/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 46
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Волохова Л.А.

при секретарі Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 30 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Білоцерківської міської ради
Київської області, третя особа: ОСОБА_3
про скасування рішення міської ради та
визнання державних актів на право
власності на земельні ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом та просив поновити строк
на звернення до суду, скасувати рішення
виконкому Білоцерківської міської
ради Київської області від 01 квітня 2003
року №81 про видачу державного акту на
право власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_2, виданого відповідачу ОСОБА_2;
визнати недійсним державний акт серії
Р2 № 005484, виданий 06 червня 2003 року
Білоцерківською міською радою
Київської області на ім'я ОСОБА_2;
скасувати рішення Білоцерківської
міської ради Київської області від 01
квітня 2003 року № 81 про видачу
державного акту на право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_3, виданого
на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_1; визнати
недійсним державний акт серії КВ № 033918,
виданий 19 вересня 2003 року
Білоцерківською міською радою
Київської області на ім'я ОСОБА_3 та
ОСОБА_1

Мотивував свої вимоги тим, що він та
ОСОБА_3 є співвласниками житлового
будинку по АДРЕСА_3, а також земельної
ділянки розміром 0.1083 га, на якій
розташований будинок.

У 2010 році йому стало відомо, що
відповідач ОСОБА_2 під час приватизації
їх земельних ділянок, зменшив розмір
його земельної ділянки шляхом
перенесення межі, яка існувала з 1960
року, на 1 м на його земельну ділянку.

Зазначав, що у 1999 році відбулося
незаконне зменшення закріпленої за
житловим будинком АДРЕСА_3 земельної
ділянки та незаконне збільшення
земельної ділянки відповідача ОСОБА_2
за рахунок суміжної земельної ділянки,
що належить йому.

Рішенням суду першої інстанції в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про задоволення його позовних
вимог.

Мотивує вимоги тим, що судом першої
інстанції не прийнято до уваги, що при
порівнянні викопіювання з плану
земельної ділянки АДРЕСА_3 від 24 червня
1961 року та плану меж земельної ділянки,
згідно державного акту на право
власності на цю ж земельну ділянку від
2003 року, який був виданий його ім'я та на
ОСОБА_1 вбачається незаконне зміщення
межі земельної ділянки відповідача
вбік його земельної ділянки.

Зазначає, що посилання суду першої
інстанції на те, що згідно акту
перенесення меж земельної ділянки в
натурі від 18 серпня 2013 року у нього
фактично перебуває у власності
земельна ділянка більшою площею - також
не відповідає дійсним обставинам
справи.

Вважає, що судом безпідставно залишено
поза увагою докази: копія архівної
довідки та копія повідомлення від 29
серпня 2013 року, з яких вбачається, що
технічна документація не збереглась.

Також вказує, що листи від 06 жовтня 2008
року та 01 червня 2009 року - звернення
відповідача з проханням прибрати
розбивочні кілки, не доводить того
факту, що на той момент він дізнався про
порушення своїх прав та, відповідно,
звернувся до суду поза межами строку
позовної давності.

Апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно витягу з рішення № 627
виконавчого комітету Білоцерківської
міської Ради депутатів трудящих від 16
листопада 1960 року ОСОБА_4 в 1956 році,
рішенням колгоспу ім. Дімітрова. було
надано земельну ділянку, площею 0.10 га
для індивідуального будівництва
житлового будинку по АДРЕСА_3,
документи він не оформив, збудував
тимчасову споруду, сарай і льох, тому
наділено земельну ділянку площею 600
кв.м. по АДРЕСА_3 для індивідуального
будівництва житлового будинку.

Згідно акту від 20 грудня 1960 року,
складеного представником
Білоцерківського МБТІ про те, що згідно
рішення виконкому від 16 листопада 1960
року за № 627, провів виділ в натурі
земельної ділянки площею 600 кв.м.. що
розташована в АДРЕСА_3 в користування
ОСОБА_4, земельна ділянка, разом із
закріпленими на ній геотехнічними
знаками, передана ОСОБА_4, який
попереджений про те, що до складання з
виконкомом договору про будівництво не
дозволяється використання даної
земельної ділянки, а у випадку якщо
протягом одного місяця з моменту
відводу не буде укладено договір, даний
акт втрачає свою силу і земельна
ділянка зараховується в земельний
фонд.

З наданого позивачем висновку комісії
суд встановив, що ОСОБА_4 був укладений
договір на будівництво. затверджений
Білоцерківською нотаріальною конторою
31 грудня 1960 року № 5851 на 600 кв.м.,
встановлено, що у фактичному
користуванні перебуває земельна
ділянка площею 1024 кв.м. та визначено, що
за домоволодінням необхідно
зареєструвати земельну ділянку площею
600 кв.м.. в тому числі: під будівлями 38
кв.м., під двір - 434 кв.м., під город 128
кв.м., а виявлені залишки - 424 кв.м.
вилучити та зарахувати в держземфонд.
до вилучення їх тимчасово залишити за
домоволодінням.

Згідно викопіювання з плану
будівельного кварталу № 360-а по
АДРЕСА_3, власник якої ОСОБА_4,
затвердженого МБТІ 24. червня 1961 року,
загальна площа земельної ділянки 1024
кв.м.. в тому числі: під будівництвом - 38
кв.м., під двором 434 кв.м., під городом 552
кв.м. та залишки 424 кв.м. При цьому в
Білоцерківському МБТІ згідно рішення
виконавчого комітету без номера за
ОСОБА_4 зареєстровано 600 кв.м. земельної
ділянки.

Крім того суд першої інстанції в
рішенні зазначив, що належного
правовстановлюючого документу до суду
подано не було, а саме: рішення органу
місцевого самоврядування, на підставі
якого ОСОБА_4, у встановленому законом
порядку, отримав у власність земельну
ділянку, як і доказів щодо передачі ним
земельної ділянки в розмірах
відповідно до плану земельної ділянки
від 25 травня 1961 року позивачу та третій
особі.

Обов'язок переоформлення права
користування земельною ділянкою,
передбачений у п.6 Перехідних положень
ЗК України, визнано неконституційним
на підставі Рішення Конституційного
Суду України від 22 вересня 2005 року,
однак зазначене положення свідчить про
те, що право власності на земельну
ділянку, набуте позивачами на підставі
рішення органу місцевого
самоврядування від 16 листопада 1960 року
має бути належно переоформлено.

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії КВ
№ 033918, виданого 19 вересня 2003 року,
відповідно до рішення Білоцерківської
міської ради від 01 квітня 2003 року № 81
позивач та третя особа по справі, є
власниками земельної ділянки площею
0.1083 га у межах згідно з планом за
адресою: АДРЕСА_3 з цільовим
призначенням: для будівництва,
обслуговування, жилою будинку і
господарських споруд 0.1000 га та ведення
особистого селянського господарства
0.0083 га.

Відповідачу ОСОБА_5 відповідно до
рішення Білоцерківської міської ради
від 01 квітня 2003 року № 81, та на підставі
державного акта на право приватної
власності на землю серії Р2 № 005484
належить на праві власності земельна
ділянка площею 0.0595 га в межах згідно з
планом за адресою: АДРЕСА_1. з цільовим
призначенням для будівництва,
обслуговування, жилого будинку і
господарських споруд 0.0474 га та ведення
особистого селянського господарства
0.0121 га.

В плані земельної ділянки, що міститься
в технічному паспорті на житловий
будинок АДРЕСА_3, виданого 19 червня
2008року,зазначено про рішення №22 від 27
січня 1998 та зазначено загальну площу
земельної ділянки - 1024 кв.м., в тому
числі: під будівництвом 254 кв.м., під
двором 770 кв.м.

Згідно акту перенесення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) від 18
серпня 2013року,виготовленого на
підставі договору купівлі продажу та
рішення Білоцерківської міської ради
від 01 квітня 2003 року № 81 в присутності
позивача та третьої особи, проведено
встановлення на місцевості меж
земельної ділянки згідно державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії КВ № 033913 загальною
площею 0.108.3 га, для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
ведення особистого підсобного
господарства.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що у позивача та
третьої особи по справі, фактично
перебуває у власності земельна ділянка
більшою площею ніж було виділено
рішенням міської ради в 1998 році.

Також суд в рішенні зазначив, що
позивачем не було надано рішення
виконавчого комітету Білоцерківської
міської ради Київської області 01
квітня 2003 року №81, яке він оскаржує та
технічної документації з землеустрою й
геодезичною зйомкою.

За відсутності вказаних доказів,
встановити в судовому засіданні чи
відповідають фактичні розміри
земельних ділянок технічній
документації на вказані земельні
ділянки виявилось неможливим.

Судом першої інстанції порушувалось
питання про призначення експертизи для
встановлення відповідних фактів, проте
сторони відмовились від її проведення.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог, оскільки, позивач пропустив
строк позовної давності. Суд
обґрунтував вказаний висновок тим, що в
судовому засіданні встановлено, що
позивач міг довідатись про порушення
його прав у 1999 році на момент
узгодження меж земельних ділянок,
доказів на підтвердження того, що він
дізнався про порушення його прав у 2010
році, до суду не подав.

Колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Так колегією та судом першої
інстанції встановлено, що згідно акту
про встановлення на місцевості та
погодження межі земельної ділянки від
17 липня 1999 року, позивач погодив своїм
підписом межі земельної ділянки по
АДРЕСА_2, що він підтвердив в судовому
засіданні.

Тому колегія вважає, що позивач міг
дізнатися про порушення своїх прав у 1999
році при підписанні вищевказаного
акту, відповідно пропустив строк
позовної давності, встановлений ст. 256
ЦК України.

В ході апеляційного розгляду позивач
не міг пояснити, якими діями
відповідача та які його права порушено,
а лише зазначав, що можливо в
майбутньому може виникнути спір по
межі.

За таких обставин колегія вважає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому згідно з
ст. 308 ч. 1 ЦПК України колегія відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін.

Керуючись ст. 308 ч. 1, 315 ЦПК України
колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: