Справа № 489/6438/13-ц
Номер провадження 6/489/117/14
Ухвала

Іменем України

20 червня 2014 року
місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши подання головного
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції ОСОБА_1 про визначення частки
майна боржника,

встановив

Головний державний виконавець
Ленінського ВДВС ММУЮ ОСОБА_1
звернулася до суду з поданням про
визначення частки майна боржника
ОСОБА_2

В поданні зазначає, що на виконанні в
Ленінському ВДВС ММУЮ знаходиться
виконавче провадження по примусовому
виконанню виконавчого листа № 2-489-2493,
виданого 05.12.2013 Ленінським районним
судом м. Миколаєва про стягнення з
ОСОБА_2 боргу в сумі 137 037,18 грн. на
користь ОСОБА_3 та виконавчого листа №
2-489-2493 від 13.11.2013 про стягнення з ОСОБА_2
боргу 91 319,93 грн. на користь ОСОБА_3,
відкрите постановою державного
виконавця від 21.03.2013.

В ході проведення виконавчих дій
державним виконавцем встановлено, що
боржник ОСОБА_2 з 27.07.1990 по 13.04.2004
перебував у шлюбі з ОСОБА_4 В цей період
29.09.1995 ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
право власності зареєстроване за
ОСОБА_4

Виходячи з положень ст. 60 СК України,
боржнику ОСОБА_2 належить на праві
спільної сумісної власності ? частина
зазначеної квартири.

На підставі зазначеного головний
державний виконавець Ленінського ВДВС
ММУЮ ОСОБА_1 звернулася до суду з
поданням про визначення частки майна
ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1, яким він
володіє спільно з ОСОБА_4, визнавши за
ОСОБА_2 право власності на ? частку
зазначенлої квартири.

В судовому засіданні головний
державний виконавець Ленінського ВДВС
ММУЮ ОСОБА_1, подання підтримала.

Стягувач ОСОБА_3, також підтримав
подання просив його задовольнити,
оскільки це єдиний спосіб змусити
боржника почати сплачувати кошти.

Боржник ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечував проти задоволення подання,
вказавши, що зі стягувачем
розрахувався автомобілем, а квартира
належить дружині.

Представник зацікавленої особи
співвлісника квартири ОСОБА_4 за
договором ОСОБА_5 проти задоволення
подання заперечував, вказавши, що
виконавець не має права звертатись до
суду з порушенням цього питання, шлюб
розірвано давно, сторони поділили
майно за письмовим договором, строк
позовної давності щодо вимог про поділ
майна сплив, також не має підстав для
зверенення стягнення на частку,
оскільки договір позики було укладено
після розірвання шлюбу та не в
інтересах сім"ї.

Дослідивши матеріали подання,
приходить до висновку, що подання слід
задовольнити з наступних підстав.

В Ленінському відділі ДВС ММУЮ на
виконанні знаходиться виконавче
провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа № 2-489-2493, виданого
05.12.2013 Ленінським районним судом м.
Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 боргу
в сумі 137 037,18 грн. на користь ОСОБА_3 та
виконавчого листа № 2-489-2493 від 13.11.2013
про стягнення з ОСОБА_2 боргу 91 319,93 грн.
на користь ОСОБА_3, відкрите постановою
державного виконавця від 21.03.2013.

Державним виконавцем проведено низку
виконавчих дій. В ході проведення цих
дій державним виконавцем встановлено,
що боржник ОСОБА_2 з 27.07.1990 по 13.04.2004
перебував у шлюбі з ОСОБА_4 В цей період
29.09.1995 ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
право власності зареєстроване за
ОСОБА_4

Згідно зі ст. 379 ЦПК України, питання про
визначення частки майна боржника у
майні, яким він володіє спільно з
іншими особами, вирішується судом за
поданням державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів подання,
іншого майна за боржником не
зареєстровано, державним виконавцем
вжито процесуальних заходів щодо
встановлення майна, яким боржник
одноособово володіє на праві приватної
власності, перш ніж вдаватись до
необхідності виділення частки з майна
боржника, яким він володіє спільно з
іншими особами.

Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частка кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Суд критично ставиться до наданого
договору про поділ майна подружжя,
оскільки цей догововір укладено в т. ч.
щодо нерухомого майна, а тому
відповідно до ч. 2 ст. 69 СК України
підлягає нотаріальному посвідченню.
Недотримання вимоги про нотаріальне
посвідчення договору тягне за собою
його нікчемність, тобто він не породжує
жодних правових наслідків (ч. 1 ст. 219 ЦК
України).

Щодо заперечень про неможливість
зверенення стягнення, бо договір
позики укладено не в інтересах сім"ї,
суд вважає за необхідне зазначити, що
питання про звернення стягнення не є
предметом розгляду, а вирішується
питання про визначення частки
відповідно до ст. 379 ЦПК україни.

Таким чином, враховуючи наведене, суд
вважає, що подання головного
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції ОСОБА_1 про визначення частки
майна боржника слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 379
ЦПК України суд

ухвалив

Подання головного державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції ОСОБА_1 про визначення частки
майна боржника ОСОБА_2 - задовольнити.

Визначити розмір часток ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 у праві спільної власності на
квартиру АДРЕСА_2 рівним, по ? частці за
кожним.

Ухвалу може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 5 днів з дня
отримання копії цієї ухвали.

Суддя
В. В.
Кокорєв