Головуючий суду 1 інстанції - Євтіфієв
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 432/6360/13-ц
Провадження № 22ц/782/1422/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Іванової І.П.,
Назарової М.В.

при секретарі - Івасенко
І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на
рішення Стахановського міського суду
Луганської області від 07 березня 2014
року за позовом ОСОБА_3 до приватного
підприємця ОСОБА_2 про стягнення
середнього заробітку,-

В С Т А
Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2,
який в подальшому уточнила, та в якому
посилалась на те, що вона в період з
19.11.2012 року по 15.01.2013 року, на підставі
трудового договору №3, який 19.11.2012
року було зареєстровано у міському
центрі зайнятості, перебувала з нею у
трудових відносинах. 15.01.2013 року вона
розірвала трудові відносини з
відповідачкою. Однак при звільненні
відповідачка не сплатила їй заробітну
плату і зробила це лише 13.11.2013 року.

Вважаючи, що у зв`язку з порушенням
строків виплати заробітної плати
відповідачка зобов`язана сплатити їй
середній заробіток за час затримки
розрахунку, позивачка просила суд
стягнути з відповідачки 15227 грн. 52 коп.
за період з 15.01.2013 року по 13.11.2013 року.

Рішенням Стахановського міського
суду Луганської області від 07 березня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 було
задоволено.

Не погодившись з зазначеним
рішенням відповідачка звернулась до
суду з апеляційною скаргою на нього, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заперечень на апеляційну скаргу до
матеріалів справи не надійшло.

Вислухавши доповідача, пояснення
відповідачки, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія не
знаходить підстав для її задоволення.

В силу ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з вимогами ст.2 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», суд, здійснюючи правосуддя на
засадах верховенства права, забезпечує
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України.

Положеннями ст.4 ЦПК України
передбачено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

У відповідності із ч.1 ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
інше.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані вимоги закону судом першої
інстанції виконано було і всі докази
надані сторонами були досліджені і
оцінені в їх сукупності відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивачка
дійсно, у період з 19.11.2012 року по 15.01.2013
року, на підставі трудового договору
між працівником і фізичною особою, яка
використовує найману працю,
зареєстрованому 19.11.2012 року у
Стахановському міському центрі
зайнятості, перебувала у трудових
відносинах з відповідачкою, працюючи у
неї продавцем непродовольчих товарів.
Пунктом 3 зазначеного договору було
передбачено, що фізична особа
зобов`язується оплачувати працю
працівника у розмірі 1150 грн. на місяць.

15 січня 2013 року трудові відносини
між сторонами по справі було розірвано.

Згідно з вимогами ч.1 ст.116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення.

Проте відповідачка належну
позивачці при звільненні заробітну
плату не сплатила, зробивши це лише 13
листопада 2013 року, що вбачається з
поштового переказу копія якого
знаходиться в матеріалах справи.

Вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України
передбачено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені у ст.116 цього
Кодексу, підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Про обов'язок сплатити на користь
працівника середній заробіток за весь
час затримки з ним розрахунку,
зазначено і у п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №13 від 24.12.1999
року „Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці",

Розрахунок розміру середньої
заробітної плати за час затримки
розрахунку в сумі 15227 грн. 52 коп.,
наданий позивачкою, відповідачкою
спростовано не було.

За таких обставин суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про стягнення з відповідачки
на користь позивачки вищевказаної
грошової суми.

Твердження відповідачки про те, що
вона намагалась провести з позивачкою
розрахунок по належній їй заробітній
платі своєчасно, але остання тривалий
час умисно ухилялась від отримання
заробітної плати, судова колегія до
уваги не приймає, оскільки належних
доказів з цього приводу відповідачка
суду не надала.

В силу ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам
ст.ст.213, 214 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене доводи
апеляційної скарги висновків суду 1-ої
інстанції не спростовують та не є
підставою для скасуванні рішення суду.
При цьому апеляційним судом
враховується те, що згідно із ч.3 ст.309
ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення суду тільки тоді, коли це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого по даній справі
не сталося.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Стахановського
міського суду Луганської області від 07
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: