Справа № 127/1317/14-ц Провадження №
22-ц/772/1967/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Борисюк І. Е.Категорія: 30
Доповідач: Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2014 року м. Вінниця Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою Управління праці
та соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 21
травня 2014 року у справі за позовом
Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації до ОСОБА_2 про
стягнення коштів,-

встановила:

В січні 2014 року Управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької РДА звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.12.2008
року по 30.06.2013 року, а потім з 01.09.2013 року
по 31.12.2013 року ОСОБА_3 виплачувалась
тимчасова державна допомога дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів, відповідно до поданих нею
заяв. Всього за вказаний період ОСОБА_3
державою виплачено коштів у вигляді
тимчасової державної допомоги дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів, в сумі 21732 грн.

Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької РДА
вважає, що вище викладене відповідно до
ст. 181 СК України і Порядку призначення
та виплати тимчасової державної
допомоги дітям, батьки яких ухиляються
від сплати аліментів, не мають
можливості утримувати дитину або місце
проживання їх невідоме, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 лютого 2006 року,є підставою для
стягнення вказаної суми із батька
дітей ОСОБА_2, який відповідно до
рішення суду є платником аліментів.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 21 травня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 кошти в сумі 2523,60 грн., як такі, що
виплачені з Державного бюджету України
у вигляді тимчасової державної
допомоги на користь Управління праці
та соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено. Вирішено питання про
стягнення судового збору.

Не погодившись із рішенням представник
Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької РДА подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення і ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник
Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації -Гуменюк Ю.В.
вимоги апеляційної скарги підтримала
на умовах, викладених у ній і просила
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, повідомлений в
установленому порядку про дату, час і
місце судового засідання до суду не
з'явився, що відповідно до ст. 305 ЦПК
України не перешкоджає апеляційному
розглядові справи. Його клопотання про
відкладення розгляду справи в зв'язку з
відрядженням представника до
задоволення не підлягає так як
поважність причин неявки в судове
засідання не підтверджена
документально.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах доводів апеляції та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити і
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам не відповідає.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 23 грудня 2005 року
Староміським районним судом м. Вінниці
видано виконавчий лист про стягнення з
ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на
утримання двох неповнолітніх дітей по
200 грн. на кожного, щомісячно, починаючи
з 08.11.2005 року і до досягнення дітьми
повноліття.

Рішенням Староміського районного суду
м. Вінниці від 08.04.2009 року, було змінено
розмір аліментів, призначених рішенням
цього ж суду від 22.12.2005 року. Вирішено
стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь
ОСОБА_3 на утримання двох неповнолітніх
дітей по 400 грн. на кожного, щомісячно,
починаючи з 04.02.2009 року і до досягнення
дітьми повноліття.

На підставі поданих ОСОБА_3 заяв про
призначення соціальної допомоги від
26.11.2008 року, 11.08.2009 року, 04.06.2010 року,
13.01.2011 року, 11.05.2012 року, 29.01.2013 року,
27.09.2013 року та довідок Староміського
ВДВС Вінницького МУЮ управлінням праці
та соціального захисту населення
Вінницької РДА ОСОБА_3 було призначено
тимчасову соціальну допомогу, оскільки
вона не отримувала аліменти призначені
судом.

Загальна сума виплачених ОСОБА_3 кошт
тимчасової соціальної допомоги за
період 01.12.2008 року по 30.06.2013 року, а потім
з 01.09.2013 року по 31.12.2013 року становить 21732
грн.

Суд першої інстанції задовольняючи
частково позов виходив із того, що в
матеріалах справи відсутні докази
ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання
зобов'язань покладених рішенням суду,
оскільки із представленої в судовому
засіданні довідки-розрахунку
заборгованості по виплаті аліментів
вбачається, що відповідачем
проводилась сплата аліментів у період
виплати тимчасової соціальної
допомоги, загальна сума якої становить
19208,40 грн.

Крім того, суд встановив
невідповідність довідок, виданих
державним виконавцем щодо розміру
заборгованості по аліментам ОСОБА_2, а
тому вважав, що нездійснення посадовою
особою (державним виконавцем) своїх
обов'язків, покладених законом, не
повинно будь-яким чином призводити до
порушення чи обмеження прав, в даному
випадку відповідача.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції не можна погодитися.

Суд неповно з'ясував обставини, що
мають значення для справи, вважав
встановленими обставини, які мають
значення для справи, проте не були
доведеними, прийшов до висновків, які
не відповідають обставинам справи, що
призвело до порушення і неправильного
застосування норм матеріального права,
та є підставою для скасування рішення і
ухвалення нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Згідно з 180 СК Кодексу батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Стаття 181 СК України визначає способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину.

Так, відповідно до частин 8-10 статті 181
СК України якщо місце проживання чи
перебування батьків невідоме, або вони
ухиляються від сплати аліментів, або не
мають можливості утримувати дитину,
дитині призначається тимчасова
державна допомога, яка не може бути
меншою ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.
Виплата тимчасової державної допомоги
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Порядок призначення та виплати
тимчасової державної допомоги
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Суми наданої дитині тимчасової
державної допомоги підлягають
стягненню з платника аліментів до
Державного бюджету України у судовому
порядку.

Відповідно до Порядку призначення та
виплати тимчасової державної допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
їх невідоме, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22
лютого 2006 року для призначення
тимчасової допомоги та залежно від
підстав, на яких призначається
тимчасова допомога, додатково
одержувач подає органу праці та
соціального захисту населення за
місцем проживання (перебування)рішення
суду (виконавчий лист) про стягнення з
одного з батьків аліментів на дитину;
довідку державної виконавчої служби,
що підтверджує факт несплати аліментів
одним з батьків протягом шести місяців,
що передують місяцю звернення.

Тимчасова допомога призначається
кожні шість місяців починаючи з місяця,
в якому подані усі необхідні документи.
Для призначення допомоги на наступний
шестимісячний строк одержувач подає
лише заяву, в якій повідомляє про
обставини, що можуть бути підставою для
продовження виплати допомоги.

Прийнявши до уваги той факт, що
відповідачем частково погашалася
заборгованість по сплаті аліментів в
період виплати ОСОБА_3 тимчасової
допомоги, суд не встановив дату подання
відповідачем до органу державної
служби квитанцій про сплату аліментів
і тим самим не визначив, яким чином
державний виконавець здійснював
розподіл сплачених коштів для
погашення заборгованості, в той час
коли довідки про наявність
заборгованості видавалися Державною
виконавчою службою кожних шість
місяців і містили відомості про
заборгованість з їх сплати на момент
видачі, в той час як розрахунок
заборгованості за аліментами
здійснений під час провадження справи
в суді після пред'явлення до боржника
позову про стягнення сум виплаченої
державної допомоги.

У порушення вимог ч. 4 статті 60, статей 57,
212 ЦПК України суд не врахував, що
рішення суду не може ґрунтуватись на
припущеннях, а всі докази оцінюються у
сукупності і жоден з них не має для суду
наперед встановленого значення. При
цьому, відхиляючи одні докази і беручи
за основу інші, суд має дати оцінку
підстав для цього, що судом першої
інстанції зроблено не було.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень - ст.
10, 60 ЦПК України.

Натомість суд першої інстанції вдався
до оцінки законності дій державного
виконавця, що полягали у видачі довідок
про наявність заборгованості зі сплати
аліментів, а також рішень і дій
посадових осіб позивача, що полягали в
призначенні та виплаті державної
допомоги дітям, батьки яких ухиляються
від сплати аліментів, хоча відповідні
вимоги відповідачем не заявлялися та
відповідні судові рішення з цього
приводу відсутні.

Поза увагою суду першої інстанції
залишилася та обставина, що відповідач
ОСОБА_2 як боржник за судовим рішенням
про стягнення аліментів знав про свій
обов'язок повно і своєчасно сплачувати
аліменти на утримання дітей,
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» мав
повідомляти державного виконавця про
здійснені перекази та міг перевірити
правильність розрахунку
заборгованості зі сплати аліментів і, в
разі незгоди з ним, оскаржити в
установленому порядку.

Пунктом 12 Порядку призначення та
виплати тимчасової державної допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів передбачено, якщо
виникла можливість стягнення
аліментів з одного з батьків, виявлено,
що один з батьків може утримувати
дитину або місце проживання
(перебування) одного з батьків
встановлено, у зв'язку з чим можливе
стягнення з нього коштів на утримання
дитини, орган праці та соціального
захисту населення звертається до суду
із заявою про стягнення суми сплаченої
тимчасової допомоги. Стягнуті кошти
зараховуються до державного бюджету.

4 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької РДА із
заявою про припинення виплати
тимчасової державної допомоги дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів у зв'язку з тим, що цього дня
отримала від ОСОБА_2 аліменти через
відділення зв'язку.

Матеріали справи, зокрема надані
відповідачем квитанції про переказ
коштів ОСОБА_3, також підтверджують
можливість відповідача утримувати
дитину, що є підставою стягнення з
нього сум раніше призначеної та
фактично виплаченої тимчасової
державної допомоги.

Отже колегія суддів приходить до
висновку про задоволення позову та
стягнення з ОСОБА_2 всієї суми
виплаченої тимчасової державної
допомоги, що відповідно до довідки
позивача (а.с. 27-29) складає 21732 грн.

Неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи і порушення норм
матеріального права відповідно до ст.
309 ЦПК України є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 21 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове, яким позов
Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації (
розрахунковий рахунок 6956, МФО 802015,
код 03191928, КФК 090307, КЕКВ 2730)кошти в сумі
21732 (двадцять одна тисяча сімсот
тридцять дві) гривні, як такі, що
виплачені з Державного бюджету України
у вигляді тимчасової державної
допомоги.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави
судовий збір по справі в розмірі 243,60
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте
протягом двадцяти днів з цього часу
може бути оскаржене в касаційному
порядку шляхом подання касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільний і
кримінальних справ.

Головуюючий: /підпис/ Стадник
І.М. Судді: З оригіналом вірно: Суддя
апеляційного суду /підпис/ Войтко Ю.Б.
/підпис/ Голота Л.О. Стадник І..