Справа № 307/4074/13-ц
Провадження № 2/307/191/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в особі головуючого судді
Бобрушко В.І., при секретарях Баник А.А.,
Герич Є.І., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м. Тячів
цивільну справу за позовом прокурора
Тячівського району в інтересах держави
в особі регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Закарпатській області до
Солотвинської селищної ради, ОСОБА_2,
відділу управлінням майном Тячівської
районної ради, приватного нотаріуса
Тячівського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання недійсним і
скасування рішення, визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна, скасування державної реєстрації
нерухомого майна, повернення
нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Тячівського району
Закарпатської області в інтересах
держави в особі регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Закарпатській області
звернувся в суд з позовом до
Солотвинської селищної ради, ОСОБА_2,
відділу управлінням майном Тячівської
районної ради, приватного нотаріуса
Тячівського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання недійсним і
скасування рішення, визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна, скасування державної реєстрації
нерухомого майна, повернення
нерухомого майна. В позовній заяві
зазначив, що на початку 2008 року, ОСОБА_4,
працюючи заступником голови
Солотвинської селищної ради, включив
до переліку майна, що перебувало у
власності територіальної громади
селища Солотвино будівлю «Ангар» -
спортзал в АДРЕСА_1, в той час як вказана
будівля належала на праві власності ДП
«Солотвинський солерудник». Вказаний
перелік ОСОБА_4 особисто завірив
підписом та приєднав в якості додатку
до рішення №319 від 22 січня 2008 року, яке
було розглянуто Солтвинською селищною
радою та прийнято в редакції,
відповідно до якої виконком селищної
ради прийняв рішення №93 «Про
оформлення прав власності на вказану
будівлю 22-ою сесією Солотвинської
селищної ради від 18 червня 2009 року «Про
затвердження переліку об'єктів
селищної ради на приватизацію шляхом
продажу на конкурсній основі», згідно
якого на підставі проведеного конкурсу
з продажу об'єкту комунальної
власності 1 квітня 2010 року будівлю
«Ангар» продано відділом управління
майном Тячівської районної ради
громадянину ОСОБА_2 у приватну
власність. За результатами перевірки
прокуратурою Тячівського району 31.10.2011
року було порушено кримінальну справу
№9316011, яка 27.06.2012 року направлена до
Тячівського районного суду. В
результаті судового розгляду ОСОБА_4
вину свою визнав повністю та пояснив,
що з 2006 року він працював заступником
Солотвинського селищного голови. В 2007
році він отримав від селищного голови
завдання підготувати на розгляд сесії
питання, зокрема скласти перелік майна,
належного громаді села, яке підлягає
приватизації. До вказаного списку він
вніс всі об'єкти, які вважав власністю
сільської громади. Оскільки не було
правовстановлюючих документів на
приміщення «Ангар», тому він також вніс
його в перелік об'єктів, які підлягають
приватизації. На сесії ради було
прийнято рішення та приміщення «Ангар»
було продано. Потім вияснилося, що
вказане приміщення належало ДП
«Солотвинський солерудник».
Постановою Тячівського районного суду
від 30.01.2013 року, яка набрала законної
сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 367 ч.2 КК
України та звільнено його від
кримінальної відповідальності на
підставі ст.47 КК України. Таким чином,
постановою Тячівського районного суду
від 30.01.2013 року встановлений факт
службової недбалості, тобто
невиконання або неналежне виконання
службовою особою своїх службових
обов'язків через несумлінне ставлення
до них, що завдало істотної шкоди
охоронюваним законом правам, свободам
та інтересам окремих громадян,
державним, громадським інтересам або
інтересам окремих юридичних осіб та
спричинило тяжкі наслідки. Крім цього,
Солотвинська селищна рада порушила
вимоги ч.1 ст.4 Закону України «Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності», яка визначає,
що передача нерухомого майна (будівлі,
споруди у тому числі приміщення (після
виділення їх в окрему облікову одиницю
(інвентарний об'єкт) на підставі
розподільного балансу), об'єкти
незавершеного будівництва) з державної
у комунальну власність здійснюється за
рішенням Кабінету Міністрів України.
Більше того, у відповідності до ст. 387
Цивільного кодексу України, власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави, заволоділа ним.
Спірне майно вибуло із володіння ДП
«Солотвинський солерудник» поза його
волею, а тому підлягає поверненню.

Просить суд визнати недійсним та
скасувати рішення Солотвинської
селищної ради 22 сесії 5 скликання від 18
червня 2009 року за №504 «Про затвердження
переліку об'єктів власності
територіальної громади на
приватизацію шляхом продажу на
конкурсній основі» у частині
затвердження переліку об'єктів
власності територіальної громади на
приватизацію шляхом продажу на
конкурсній основі будівлі «Ангар», що
знаходиться в АДРЕСА_1; визнати
недійсним договір купівлі-продажу №79
нежитлової будівлі «Ангар», що
підлягає приватизації шляхом продажу
за конкурсом в АДРЕСА_1, який був
укладений між відділом управління
майном Тячівського району і ОСОБА_2,
нотаріально посвідчений 01.04.2010 року
приватним нотаріусом ОСОБА_3; скасувати
державну реєстрацію договору
купівлі-продажу №79 нежитлової будівлі
«Ангар», повернути будівлю «Ангар», що
знаходиться в АДРЕСА_1, у власність ДП
«Солотвинський солерудник».

Відповідач ОСОБА_2 надіслав до суду
письмові заперечення, в яких зазначив,
що позовні вимоги прокурора
обгрунтовано тим, що ОСОБА_4, працюючи
заступником голови Солотвинської
селищної ради, на початку 2008 року
включив до переліку майна, що
перебувало у власності територіальної
громади селища Солотвино будівлю
«Ангар» - спортзал в АДРЕСА_1, в той час
як вказана будівля належала на праві
власності ДП «Солотвинський
солерудник». Вказаний перелік ОСОБА_4
особисто завірив підписом та приєднав
в якості додатку до рішення №319 від 22
січня 2008 року, яке було розглянуто
Солотвинської селищною радою та
прийнято рішення №93 «Про оформлення
права власності на нерухоме майно» та
незаконно оформлено право власності на
вказану будівлю 22-ою сесією
Солотвинської селищної ради від 18
червня 2009 року «Про затвердження
переліку об'єктів селищної ради на
приватизацію шляхом продажу на
конкурсній основі», згідно якого на
підставі проведеного конкурсу, з
продажу об'єкту комунальної власності 1
квітня 2010 року будівлю «Ангар» продано
відділом управління майном Тячівської
районної ради ОСОБА_2 у приватну
власність. Позивач у підтримання
заявленого позову ствердив, що
постановою Тячівського районного суду
від 30 січня 2013 року ОСОБА_4 визнано
винним у вчиненні злочину
передбаченого ст. 367 КК України та
звільнено від відповідальності за ст. 47
КК України. Крім того, у підтвердження
позовних вимог прокурор стверджує, що
Солотвинська селищна рада порушила
вимоги ч.1 ст. 4 Закону України «Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності», яка визначає,
що передача нерухомого майна (будівлі,
споруди, у тому числі приміщення після
виділення їх в окрему облікову одиницю
(інвентарний об'єкт) на підставі
роздільного балансу, об'єкти
незавершеного будівництва з державної
у комунальну власність здійснюються за
рішенням Кабінету Міністрів України.
Більше того, у відповідності до ст. 387
Цивільного кодексу України, власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.
Спірне майно вибуло із володіння ДП
«Солотвинський солерудник» поза його
волею, тому підлягає поверненню. Такими
підставами прокурор обгрунтовує свої
позовні вимоги про скасування рішення
Солотвинської селищної ради та
визнання договору купівлі-продажу не
дійсним. Однак, з такими вимогами
прокурора погодитись неможливо, такі є
помилковими, необгрунтованими і
задоволенню не підлягають з таких
підстав: Відповідно до положень ст. 330
ЦК України майно, відчужене особою, яка
не мала на це права, добросовісний
набувач набуває право власності на
нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК
України, майно не може бути витребуване
у нього. Відповідно до ст. 388 ЦК України
набувач визнається добросовісним, якщо
він не знав, що особа у якої він придбав
річ не мала права її відчужувати. Отже,
набувач є добросовісним, якщо він не
знав і не повинен був знати про
незаконність свого володіння.За
змістом ч.5 ст. 12 ЦК України
добросовісність набувача
презюмується, тобто незаконний набувач
вважається добросовісним, поки не буде
доведено протилежне. Відповідно до ст.
388 ЦК України право власника на
витребування майна від добросовісного
набувача, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовіснй
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача, лише у разі, якщо:
було загублено власником, або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадено у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння не з
їхньої волі іншим шляхом. Власник майна
не може витребувати його з незаконного
володіння іншої особи за сукупної
наявності трьох умов : набувач має бути
добросовісним набувачем він не повинен
знати, що купує майно не у власника;
майно має бути придбано за гроші, тобто
повинно бути саме купленим; власник має
втратити володіння цим майном із
власної волі, тобто майно має бути
передане власником за договором (схову,
майнового найму) іншій особі, яка б
продала його добросовісному
набувачеві. Як встановлено матеріалами
справи відповідач по справі ОСОБА_2 не
знав і не міг знати, що придбав у
відділу управління майном Тячівського
району, будівлю «Ангар», який він не мав
права продавати. Матеріалами справи,
позивачем не доведено і не зібрано
інших доказів, які б стверджували, що
відповідач ОСОБА_2 не є добросовісним
набувачем. Таким чином, відсутні
підстави для скасування рішення 22-ї
сесії 5-го скликання Солотвинської
селищної ради від 18 червня 2009 року, а
також відсутні підстави для визнання
недійсним договору купівлі-продажу
нежитлової будівлі «Ангар» в АДРЕСА_1,
який був укладений між відділом
управління майном Тячівського району і
ОСОБА_2 та нотаріально-посвідчений
01.04.2010 року. Просить в задоволенні
позову відмовити (а.с.31-35).

Представник третьої особи - відділу
управління майном Тячівської районної
ради надіслав до суду письмові
заперечення та уточнення до письмових
заперечень, в яких зазначив, що згідно
рішення 22 сесії 5 скликання
Солотвинської селищної ради «Про
затвердження переліку об'єктів
власності територіальної громади на
приватизацію шляхом продажу на
конкурсній основі» від 18 червня 2009 року
№504 відділу управління майном району
було делеговано функції продажу
об'єкта комунальної власності
територіальної громади селища
Солотвино. Керуючись ст. 3 Закону
України «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію) та на виконання даного
рішення було подано оголошення про
прийняте рішення про приватизацію
шляхом продажу на конкурсній основі
будівлі «Ангару», що в АДРЕСА_1 в
районній газеті «Дружба». Також, подана
інформацію про оголошення конкурсу з
відбору експертів на оцінку даного
об'єкта. При цьому в оголошенні чітко
названа назва об'єкта про приватизацію
будівля «Ангару». Після даної
публікації ні від кого, в тому числі і
від ДП «Солотвинський солерудник», не
було ніяких звернень і заперечень щодо
даного об'єкта. Було створено конкурсну
комісію, з якою було затверджено угоду
про проведення конкурсу. Засідання
комісій оформлялося відповідними
протоколами. Публікація про проведення
самого конкурсу з продажу об'єкта
будівлі «Ангару» була опублікована в
районній газеті «Дружба» 18 лютого 2010
року №22 (8358). Конкурс відбувся 19 березня
2010 року. І знову не було подано ніяких
заяв щодо іншого власника даного
об'єкта. Конкурс було проведено згідно
Закону України «Про приватизацію
невеликих державних підприємств».
Виникає питання, чому не було
заперечень щодо власності даного
об'єкта ще до моменту продажу, а саме
після публікації в пресі. Ще в 2005 році
Тячівським РПТІ було видано довідку, що
станом на 23 лютого 2005 року будівля
«Ангару» не була зареєстрована.
Засідання конкурсної комісії
оформлялися відповідними протоколами,
які знаходяться у справі. Оригінали
документів по даній справі по
приватизації у відділі вилучено і
знаходяться у справі. З переможцем
ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу від 1 квітня 2010 року,
який засвідчений нотаріально і
зареєстровано в реєстрі за №1346.
Розрахунки по договору проведено в
установлені строки і в повному обсязі.
ОСОБА_2 придбав будівлю «Ангару» на
законних підставах. Кошти від продажу
об'єкта отримала територіальна громада
селища Солотвино. Що стосується
будівлі «Ангару», то ні держава в особі
регіонального відділення Фонду
державного майна України, ні державне
підприємство «Солотвинський
солерудник» з запереченнями та заявами
про оформлення права власності на
спірний об'єкт не подавала. Рішень щодо
закріплення за ними права власності не
приймалося. Ствердження того, що даний
об'єкт належав на праві власності ДП
«Солотвинський солерудник» не є
правильним. Свідоцтво про право
власності на об'єкт зареєстровано за
територіальною громадою селища
Солотвино серії САС №876010 від 22 грудня
2009 року. Будівля «Ангару» не належала
на праві власності ДП «Солотвинський
солерудник», а знаходилася на балансі
підприємства. А баланс підприємства є
формою бухгалтерського обліку,
визначення складу і вартості майна та
обсягу фінансових зобов'язань на
конкретну дату. Баланс не визначає
підстав знаходження майна у власності
(володінні) підприємства. Жителі селища
неодноразово зверталися до сільської
ради, підприємства та Тячівської
районної ради з питання руйнування
будівлі «Ангару», безхазяйного
відношення до нього. З боку ДП
«Солотвинський солерудник» відповіді
не було. Таким чином, відсутні підстави
визнання недійсним договору
купівлі-продажу будівлі «Ангару», який
посвідчено нотаріально 1 квітня 2010 року
за реєстровим номером №1346 (а.с.56-59, 72-73).

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
посилаючись на викладені в письмовій
позовній заяві та просить позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не
визнали, посилаючись на обставини,
викладені в письмових запереченнях.
Просять в задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідача Солотвинської
селищної ради - Чербаник Д.В. в судовому
засіданні позов визнав частково та
додатково пояснив, що спірна будівля
«Ангар» була побудована ще при старій
Угорщині. Потім вона перейшла у тривале
використання з райспоживспілки.
ОСОБА_4, будучи заступником голови
селищної ради, включив його до списку
безгосподарного майна, не знаючи про
те, що воно перебуває на балансі.

Представник відділу управлінням
майном Тячівської районної ради в
судове засідання не з'явилася, та як
надіслала до суду письмову заяву, в
якій просить розгляд справи провести у
її відсутності, а тому суд в порядку ст.
169 ЦПК України розглянув справу у її
відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

Приватний нотаріус Тячівського
районного нотаріального округу ОСОБА_3
в судове засідання не з'явилася
повторно, хоч про час та місце розгляду
справи була належним чином
повідомлена, а тому суд в порядку ст. 169
ЦПК України розглянув справу у її
відсутності на підставі наявних в
справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
постановою Тячівського районного суду
від 30 січня 2013 року ОСОБА_4 звільнено
від кримінальної відповідальності за
ст. 367 ч.2 КК України у зв'язку з
передачею його на поруки колективу
Солотвинської селищної ради, а
кримінальну справу про його
обвинувачення закрито. (а.с.6-8).

З наведеної постанови вбачається, що
ОСОБА_4, на початку 2008 року, працюючи
заступником голови Солотвинської
селищної ради і будучи службовою
особою, яка постійно виконує функції
представника органу місцевого
самоврядування, внаслідок неналежного
виконання своїх обов'язків через
несумлінне ставлення до них, включив до
переліку майна, що перебувало у
власності територіальної громади
селища Солотвино будівлю «Ангар» -
спортзал в АДРЕСА_1, в той час як вказана
будівля належала на праві власності ДП
«Солотвинський солерудник». Вказаний
перелік ОСОБА_4 особисто завірив
підписом та приєднав в якості додатку
до рішення №319 від 22 січня 2008 року, яке
було розглянуто Солотвинською
селищною радою та прийнято в редакції,
відповідно до якої виконком селищної
ради прийняв рішення №93 «Про
оформлення права власності на нерухоме
майно» та незаконно оформлено право
власності на вказану будівлю. 22-ою
сесією Солотвинської селищної ради 18
червня 2009 року «Про затвердження
переліку об'єктів селищної громади на
приватизацію шляхом продажу на
конкурсній основі», згідно якого на
підставі проведеного конкурсу з
продажу об'єкту комунальної власності 1
квітня 2010 року будівлю «Ангар» продано
відділом управління майном Тячівської
районної ради громадянину ОСОБА_2 у
приватну власність, чим спричинив ДП
«Солотвинський солерудник»
матеріальну шкоду на 111763 гривні 61
копійку.

Згідно довідки Тячівського РДПТІ від 25
лютого 2005 року за №59 будівля «Ангар» в
АДРЕСА_1, не зареєстрована (а.с.147).

Довідкою виконкому Солотвинської
селищної ради від 21 грудня 2009 року за
№160 стверджено, що будівлю «Ангар», що
знаходиться в АДРЕСА_1, побудовано в 1926
році (а.с.160).

Рішенням 14-ї сесії 5-го скликання
Солотвинської селищної ради від 22
січня 2008 року за №319 було затверджено
перелік об'єктів комунальної
власності територіальної громади смт.
Солотвино та прийнято рішення про
необхідність виготовлення
правоустановчих документів та
оформлення права власності на всі
об'єкти комунальної власності
територіальної громади смт. Солотвино
(а.с.151, 152).

Відповідно до рішення 22-ї сесії 5-го
скликання Солотвинської селищної ради
від 18 червня 2009 року за №504 було
затверджено перелік об'єктів власності
територіальної громади на
приватизацію шляхом продажу на
конкурсній основі, та включено до
даного переліку також будівлю «Ангар»,
що знаходиться в АДРЕСА_1, із
збереженням спортивного призначення
будівлі (а.с.148).

Рішенням виконавчого комітету
Солотвинської селищної ради від 15
жовтня 2009 року за №93 оформлено право
власності на нерухоме майно за
територіальною громадою селища
Солотвино в особі Солотвинської
селищної ради, в тому числі на будівлю
«Ангар», що знаходиться в АДРЕСА_1
(а.с.149-150).

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 22.12.2009 року
територіальна громада селища
Солотвино в особі Солотвинської
селищної ради стала власником
нежитлової будівлі «Ангар», площею 1097
квадратних метрів, що знаходиться в
АДРЕСА_1., про що в книзі №1в зроблено
запис №163 (а.с.153, 154).

Відповідно до договору купівлі-продажу
нежитлової будівлі «Ангар» №79 від 1
квітня 2010 року та додаткової угоди до
нього від 8 квітня 2010 року, посвідчених
та зареєстрованих приватним
нотаріусом Тячівського районного
нотаріального округу ОСОБА_3, в реєстрі
за №1346 та №1414, відділ управлінням
майном Тячівської районної ради продав
відповідачу ОСОБА_2 нежитлову будівлю
«Ангар», площею 1097 квадратних метрів,
що знаходиться в АДРЕСА_1, за ціною 55
000 гривень (155-157).

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 31.05.2010
року за №26268007 ОСОБА_2 є власником
нежитлової будівлі «Ангар», площею 1097
квадратних метрів, що знаходиться в
АДРЕСА_1., про що в книзі №1нжф зроблено
запис №95 (а.с.159).

Відповідно до ст..36-1 Закону України
«Про прокуратуру» представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ст..3 ч.1 та ч.2 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. У випадках,
встановлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси.

Як встановлено в судовому засіданні
прокурор Тячівського району в
інтересах держави в особі
регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Закарпатській області звернувся до
суду з позовом до Солотвинської
селищної ради, ОСОБА_2, відділу
управлінням майном Тячівської
районної ради, приватного нотаріуса
Тячівського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання недійсним і
скасування рішення, визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна, скасування державної реєстрації
нерухомого майна, повернення
нерухомого майна, у зв'язку з
незаконним відчуження будівлі «Ангар»,
площею 1097 квадратних метрів, що
знаходиться в АДРЕСА_1., що раніше, на
думку позивача, належало ДП
«Солотвинський солерудник».

Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
органи місцевого самоврядування від
імені та в інтересах територіальних
громад відповідно до закону здійснюють
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Статтею 30 вказаного Закону
передбачено, що до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать також делеговані
повноваження також щодо обліку
відповідно до закону житлового фонду,
здійснення контролю за його
використанням; обліку відповідно до
закону об'єктів нерухомого майна
незалежно від форм власності.

Відповідно до ст..3 Закону України «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)
передбачено, що приватизація об'єктів
малої приватизації здійснюється
шляхом: викупу; продажу на аукціоні (в
тому числі за методом зниження ціни,
без оголошення ціни); продажу за
конкурсом з відкритістю пропонування
ціни за принципом аукціону (далі -
конкурс). Шляхом продажу за конкурсом
може здійснюватися приватизація
окремих єдиних майнових комплексів
групи А та окремих об'єктів групи Ж.

Статтею 4 цього ж Закону передбачено, що
продавцями об'єктів малої
приватизації, що перебувають у
державній та комунальній власності, є
відповідно: Фонд державного майна
України, його регіональні відділення
та представництва; органи
приватизації, створені місцевими
Радами.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Правові наслідки недійсності
правочину передбачені ст. 216 ЦК України.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 640 ч.3 ЦК України передбачено, що
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації -
з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.388 ч.1 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу
докази повинні бути належними і
допустимими.

Як встановлено в судовому засіданні
територіальна громада селища
Солотвино в особі Солотвинської
селищної ради на підставі рішення
виконавчого комітету Солотвинської
селищної ради від 15 жовтня 2009 року за
№93 та виданого згідно нього свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 22.12.2009 року, які позивачем при
розгляді даної справи не оспорюються,
стала власником нежитлової будівлі
«Ангар», площею 1097 квадратних метрів,
що знаходиться в АДРЕСА_1, оскільки
раніше право власності на вказану
будівлю «Ангару» ні за ким не було
закріплено.

Доводи представника позивача з
посиланням як на доказ інвентарний
опис станом на 4 березня 2011 року та
інвентарну картку обліку основних
засобів, згідно яких на Солотвинському
солеруднику в АДРЕСА_1, був на обліку
«Склад ангар» на 103 рахунку «Будинку та
споруди», інвентарний номер - 1031271
(а.с.51-55), суд не бере до уваги, оскільки
вказані докази не свідчать про
належність на праві власності ДП
«Солотвиниський солерудник» спірної
будівлі «Ангар», площею 1097 квадратних
метрів, що знаходиться в АДРЕСА_1. .

Враховуючи наведене та те, що ні
регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Закарпатській області, ні ДП
«Солотвиниський солерудник», не були
власниками спірної будівлі «Ангар»,
площею 1097 квадратних метрів, що
знаходиться в АДРЕСА_1, прийнятим
рішенням 22-ї сесії 5-го скликання
Солотвинської селищної ради від 18
червня 2009 року за №504, укладеним
договором купівлі-продажу нежитлової
будівлі «Ангар» №79 від 1 квітня 2010 року,
не порушені їх права як власників, суд
вважає, що в задоволенні позову
прокурора Тячівського району в
інтересах держави в особі
регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Закарпатській області до
Солотвинської селищної ради, ОСОБА_2,
відділу управлінням майном Тячівської
районної ради, приватного нотаріуса
Тячівського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання недійсним і
скасування рішення, визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна, скасування державної реєстрації
нерухомого майна, повернення
нерухомого майна слід відмовити в
повному обсязі.

Заходи забезпечення позову,
встановлені ухвалою Тячівського
районного суду від 18 листопада 2013 року,
щодо накладення арешту на будівлю
ангару, розташованого в АДРЕСА_1 слід
скасувати.

Судові витрати в частині сплати
судового збору слід віднести за
рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209-215
ЦПК України, ст.ст.203, 215, 216, 388 ч.1, 640 ч.3, 655
ЦК України, суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову прокурора
Тячівського району в інтересах держави
в особі регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Закарпатській області до
Солотвинської селищної ради, ОСОБА_2,
відділу управлінням майном Тячівської
районної ради, приватного нотаріуса
Тячівського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання недійсним і
скасування рішення, визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна, скасування державної реєстрації
нерухомого майна, повернення
нерухомого майна, - відмовити.

Заходи забезпечення позову,
встановлені ухвалою Тячівського
районного суду від 18 листопада 2013 року,
щодо накладення арешту на будівлю
ангару, розташованого в АДРЕСА_1,-
скасувати.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Г о л о в у ю ч и й:
В.І. Бобрушко