Справа №127/3928/14-ц
Провадження № 2/127/2316/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про припинення права власності
на майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернулись ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4
про припинення права власності на
майно.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками
квартири АДРЕСА_1 по ? частці, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло, виданим 07.03.2007 року.
Рішенням Замостянського районного
суду Вінницької області від 28.03.2011 року
шлюб між ОСОБА_1 на ОСОБА_4 розірваний.
Після розірвання шлюбу позивачі та
відповідач залишились проживати у
спірній квартирі. З часом спільне
проживання з відповідачем стало
нестерпним та неможливим. Відповідач
влаштовує постійні суперечки та
сварки, не дотримується
загальноприйнятого порядку
користування і володіння спільною
квартирою, відмовляється від сплати
комунальних послуг, умисно псує майно,
зловживає спиртними напоями, ображає
нецензурною лайкою позивачів,
застосовує погрози фізичною розправою
та наносить тілесні ушкодження. В
зв'язку з цим, позивачі вимушені були
неодноразово викликати працівників
міліції для вгамування відповідача.
13.04.2013 року ОСОБА_4 умисно, маючи намір
вчинити фізичний біль та моральні
страждання, безпідставно наніс ОСОБА_1
удар кулаком в обличчя, в результаті
чого в цей же день остання була
госпіталізована до міської клінічної
лікарні через швидку медичну допомогу,
де проходила стаціонарне лікування з
13.04.2013 року по 07.05.2013 року з діагнозом:
закрита черепно-мозгова травма, забій
головного мозку легкого ступеню,
закритий перелом кісток носа без
зміщення, гіпертонічна хвороба ІІ
ступеня, гіпертензивне серце. Дані
обставини підтверджуються випискою №
4008 із медичної картки. По данному факту
Вінницький міський суд виніс вирок та
притягнув ОСОБА_4 до кримінальної
відповідальності. 05.07.2013 року у ОСОБА_2
народилась дитина, що підтверджується
свідоцтвом про народження. Однак, через
постійні сварки, які влаштовує
відповідач, сім'я ОСОБА_2 була вимушена
змінити місце проживання, адже вони, та
особливо маленька дитина, потребують
спокою, тиші та нормальних умов для
нароживання, що унеможливлює
відповідач. Крім того, відповідач
періодично перешкоджає у доступі до
квартири, яка на правах спільної
часткової власності належить як
відповідачу так і позивачам.
Враховуючи вищевикладене, спільне
життя разом стало нестерпним та
неможливим.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду із вимогою про
припинення права власності ОСОБА_4 на ?
частку у спільному майні, щ знаходить
за адресою: АДРЕСА_1 на користь
позивачів.

В судове засідання позивачі та
відповідач не з'явились, хоча належним
чином були повідомлені про час та місце
розгляду справи. Представником
позивачів суду надано заяву про
розгляд справи у її відсутність.
Відповідачем, також, суду надана заява
про розгляд справи у його відсутність
із зазначенням про визнання позовних
вимог в повному обсязі та відсутність
заперечень щодо припинення його права
власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

По справі встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні було оглянуто і
досліджено матеріали
інвентаризаційної справи на об'єкт
нерухомого майна, а саме: квартиру
АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що спірний об'єкт
нерухомого майна належить сторонам по
справі на праві спільної часткової
власності: ОСОБА_4 (1/4), ОСОБА_1 (1/4), ОСОБА_2
(1/4) та ОСОБА_3 (1/4), що було визнано
сторонами по справі і підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло № 322 від 07.03.2007 року та
матеріалами вищезазначеної
інвентаризаційної справи. (а.с. 6-7)

Згідно ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може
належати особам на праві спільної
часткової або на праві спільної
сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України
спільна часткова власність - це
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Конституція України проголошує,
що кожен має право на житло. Держава
гарантує не тільки свободу його
придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України
встановлює, що громадянин, який є
власником житла, має право
розпоряджатися ним на свій розсуд.
Однак, як зазначено в ч. 3 ст. 13
Конституції України, власність
зобов'язує, вона не повинна
використовуватись на шкоду людині,
суспільству. Тому право власності на
житло охороняється правом лише
настільки, наскільки його реалізація
відповідає імперативним нормам закону.

Відповідно до ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга

статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою. Право на
частку у праві спільної часткової
власності у співвласника, який отримав
таку компенсацію, припиняється з дня її
отримання.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо: 1)
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; 2) річ є неподільною;
3) спільне володіння і користування
майном є неможливим; 4) таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз даної норми свідчить про те, що
для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК
України за умови, що таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Зазначений висновок узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, висловленою 16.01.2012 року у
справі № 6-81цс11

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Правова позиція Європейського суду з
прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8
Європейської конвенції про захист прав
людини та основних свобод, яка гарантує
кожній особі окрім інших прав, право на
повагу до її житла. Воно охоплює
насамперед право займати житло, не бути
виселеною чи позбавленою свого житла.

Судом встановлено, що відповідач по
справі отримав грошову компенсацію від
позивачів за належну йому ? частку в
спірній квартирі для придбання собі
власного житла і претензій до
позивачів не має, що підтверджується
розпискою від 19.05.2014 року. (а.с. 66) В
результаті цього, ОСОБА_4 став
власником іншого житлового приміщення,
що підтверджується договором
дарування від 19.05.2014 року. (а.с. 67)

Відповідач у відповідності до ч. 1 ст. 361
ЦК України як співвласник розпорядився
своєю часткою у праві спільної
часткової власності, зазначивши про
припинення його права власності на
частку на користь позивачів.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Судом у відповідності до ч. 4, ч. 5 ст. 174
ЦПК України встановлено, що визнання
позовних вимог відповідачем є
безумовним, не суперечить закону, не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, а тому приймається судом.

Постановою Пленуму Верховного суду
України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляду справ у суді першої
інстанції» звернуто увагу, що у разі
визнання відповідачем позову, яке має
бути безумовним, і якщо таке визнання
не суперечить закону і не порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб
(не відповідача), суд ухвалює рішення
про задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Дослідивши матеріали справи,
враховуючи безумовне визнання
відповідачем позовних вимог, суд
прийшов до переконання в тому, що позов
підлягає задоволенню.

Отже, враховуючи вищевикладене суд
прийшов до висновку про припинення
права власності ОСОБА_4 на ? частку
квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею документально підтверджені судові
витрати.

Судом встановлено наявність
документального підтвердження сплати
судового збору позивачем ОСОБА_1 та її
представником в сумі 229, 40 гривень. (а.с.
1-2) Однак, під час вирішення питання про
розподіл судових витрат судом
встановлено, що позивачами судовий
збір не доплачено в сумі 14, 20 гривень.

Отже, враховуючи положення ст. 88 ЦПК
України та принципи розумності та
справедливості, з відповідача на
користь позивача ОСОБА_1 підлягає
стягненню судовий збір в сумі 229, 40
гривень і в дохід держави - 14, 20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15, ст. 183, ч. 1 ст. 319, ч. 1 та ч. 2 ст. 321,
ст. 328, ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 361, ст. 364,
ч. 1 та ч. 2 ст. 365 ЦК України, ч. 1 ст. 3,
ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, ч. 4 та ч. 5 ст. 174, ст.ст.
208, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_4 на ?
частку квартири АДРЕСА_1 на користь
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_4, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 судовий
збір в сумі 229, 40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, в дохід держави судовий
збір в сумі 14, 20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: