Справа № 2/359/1007/14 Головуючий у І
інстанції Величко В.П.Провадження №
22-ц/780/3645/14 Доповідач у 2
інстанції ФінагєєвКатегорія 36
УХВАЛА

Іменем України

10 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 24 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Бориспільського
міськрайонного управління юстиції
Київської області про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом та просили
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, а саме на
земельну ділянку по АДРЕСА_1,
власниками якої є в рівних долях
позивачі та просили зобов'язати
відповідача видати нове свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
стосовно зазначеної земельної ділянки
з виправленням помилок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
державним реєстратором оформлено
свідоцтво про право власності на
земельну ділянку, власниками якої є
позивачі (кожному з них належить 1/2
частина). Під час оформлення
зазначеного свідоцтва було допущено
технічні помилки, а саме замість
"вулиця Франка" записано "вулиця
Франко", замість слів "спільна часткова
власність" записано "спільна сумісна
власність". Відповідач відмовився
виправляти допущені технічні помилки.
Зіпсоване помилками свідоцтво
перешкоджає позивачам розпоряджатися
земельною ділянкою.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 квітня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивачі просять
скасувати рішення суду першої
інстанції через порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначають, що суд
неправильно застосував норми ст. 27
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав" та
безпідставно зазначив у рішенні про
пропуск позивачами 5-ти денного строку
для звернення до реєстраційної служби
для виправлення технічних помилок.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 30 березня 2013 року
Реєстраційною службою Бориспільського
міськрайонного управління юстиції
Київської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2
видано свідоцтво про право власності
на земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 є спадкоємицею 1/2 частки у
спадщині після смерті батька - ОСОБА_3.
До складу спадщини входить 2/3 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, яка
належала спадкодавцю та 1/3 частина
вказаного житлового будинку, яка
належала ОСОБА_4. Свідоцтво про право на
спадщину за законом видано на 1/2
частину житлового будинку (а.с.11).

ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування укладеного між нею та ОСОБА_5
28 лютого 2012 року (а.с.12).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції керувався вимогами Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав" та виходив з того, що
позивачі звернулися з заявою про
виправлення помилок після спливу
дев'яти місяців.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Відповідно до вимог ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС
України є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України
справи адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Суб'єктом владних повноважень
відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України є
орган державної влади, органі
місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійснення ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав"
систему органів державної реєстрації
прав становлять Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (далі - органи
державної реєстрації прав).

Отже, із вищенаведених положень Закону
випливає, що державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень мають право здійснювати
реєстраційні служби, утворені
Міністерством юстиції України, які
виконують управлінські функції,
оскільки державна реєстрація прав є
публічною.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 вбачається, що предметом
судового розгляду є визнання недійсним
свідоцтва про право власності на майно,
в якому державним реєстратором, на
думку позивачів, допущено технічні
помилки, а також зобов'язання
відповідача видати нове свідоцтво.
Вимог щодо вирішення
цивільно-правового спору позивачами не
заявлено, а їх право власності на
земельну ділянку ніким не оспорюється.

Розглядаючи справу по суті суд першої
інстанції не звернув увагу на зміст
заявлених позовних вимог та не
врахував предмет доказування,
внаслідок чого ухвалив рішення у
справі, яка підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 цього ж
Кодексу суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 310 ЦПК України судове
рішення підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню через
порушення норм процесуального права з
постановленням ухвали про закриття
провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 205, 310, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 квітня 2014 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Бориспільського міськрайонного
управління юстиції Київської області
про визнання недійсним свідоцтва про
право власності на майно закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.