Справа № 502/607/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

при секретарі Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Кілія справу за
позовом

ОСОБА_3

до

Вилківської міської ради Одеської
області

про встановлення факту належності та
визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кілійського
районного суду Одеської області з
позовною заявою до Кілійської міської
ради Одеської області про встановлення
факту належності житлового будинку
АДРЕСА_1 померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_2 та визнання права власності за
позивачем на вказаний житловий будинок
в порядку спадкування за заповітом.

З позовної заяви вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2, яка на
день смерті проживала в АДРЕСА_1. При
житті ОСОБА_2 залишила на ім'я позивача,
ОСОБА_3, заповіт, посвідчений
виконкомом Вилківської міської ради за
реєстром № 411 від 15 грудня 2011 року.
Після смерті ОСОБА_2 залишилося
спадкове майно, яке складається з
житлового будинку АДРЕСА_1. Спадщину,
яка залишилася після смерті ОСОБА_2,
позивач як спадкоємець за заповітом
прийняв в порядку ст.1269 ЦК України,
тобто на підставі заяви, подану в
нотаріальну контору. За життя
спадкодавцем було збудовано новий
будинок, на підставі рішення виконкому
Вилківської міської ради №238 від 27
вересня 1971 року спадкодавцю було
надано дозвіл про знесення старого
житлового будинку та відведення нового
за адресою: АДРЕСА_1, однак
правовстановлюючих документів, що
підтверджують право власності не було
виготовлено. Акта про закінчення
будівництва та ведення в експлуатацію
будинку не було зроблено.

Інших спадкоємців, які б претендували
на спадщину, не має.

Під час звернення до Кілійської
районної державної нотаріальної
контори позивачу було надано
роз'яснення №220/02-14-161/2012 від 27.02.2014 року
щодо того, що з доданих документів до
Кілійської районної нотаріальної
контори право власності на вказаний
житловий будинок не зареєстровано, що
не можливо видати свідоцтва про право
власності на спадщину, тому радили
звернуться до суду.

Позивач повідомлений належним чином
про дату та місце розгляду справи, у
судове засідання не з`явився, однак
надав заяву у якій позовні вимоги
підтримує в повному обсязі та просив
розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача, повідомлений
належним чином про дату та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з`явився, направив заяву, відповідно до
якої позов визнає, вважає його
обґрунтованим та просить розглянути
справу за відсутності представника
відповідача.

На підставі письмових заяв сторін суд
ухвалює рішення за відсутності сторін,
без фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, в порядку,
передбаченому ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено
право особи на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Одним із способів
захисту права, встановлених цивільним
законодавством, є, зокрема, його
визнання.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані на підставі яких
суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Дослідивши надані письмові докази та
розглянувши справу у межах заявлених
позовних вимог, суд достовірно
встановив такі факти та відповідні їм
правовідносини:

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2, яка на
день смерті проживала в АДРЕСА_1,
вказаний факт підтверджується
реєстрацією у будинкової книзі.

ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року
залишила на ім'я позивача, ОСОБА_3,
заповіт, посвідчений виконкомом
Вилківської міської ради за реєстром №
411 від 15 грудня 2011 року.

Після смерті ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року залишилося спадкове
майно, яке складається з житлового
будинку АДРЕСА_1

Позивач, ОСОБА_3, відповідно до ст.1235 ЦК
України є спадкоємцем за заповітом,
після смерті ОСОБА_2, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Спадщину, яка залишилася після смерті
ОСОБА_2, позивач як спадкоємець за
заповітом прийняв в порядку ст.1269 ЦК
України, тобто на підставі заяви,
подану в нотаріальну контору.

Відповідно до рішення виконкому
Вилківської міської ради №238 від 27
вересня 1971 року спадкодавцю було
надано дозвіл про знесення старого
житлового будинку та відведення нового
за адресою: АДРЕСА_1

01 січня 1974 року виконкомом Вилківської
міської ради ОСОБА_2, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року було надано дозвіл на
виконання будівельних робіт.

На побудований у 1972 році житловий
будинок АДРЕСА_1 правовстановлюючих
документів, що підтверджують право
власності не було виготовлено. Акта про
закінчення будівництва та ведення в
експлуатацію будинку не було зроблено.

Відповідно до довідки №52 від 20
листопада 2013 року, виданої комунальним
підприємством «Кілійське районне бюро
технічної інвентаризації» право
власності на зазначений житловий
будинок досі не зареєстровано.

Рішенням виконкому Вилківської
міської ради за №218 від 24 листопада 2011
року було затверджено акт комісії від
22.11.2011 року відповідно до якого
житловому будинку АДРЕСА_1

Після смерті спадкодавця у
комунальному підприємстві „Районне
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості»
позивач зробив технічний паспорт на
житловий будинок АДРЕСА_1, який
відповідно до характеристики будинку,
господарських будівель та споруд
складається з літ.А - житловий будинок;
літ.Б - літня кухня; літ.В - сарай; літ.Г -
сарай; літ.Е - убиральня; літ.Ж- гараж;
1-2-І - надвірні споруди.
Інвентаризаційна вартість житлового
будинку складає - 46365 грн.

Інших спадкоємців, які б претендували
на спадщину, не має.

Відповідно до відповіді Кілійської
районної державної нотаріальної
контори Одеської області від 18.04.2014
року №343/01-16 після смерті ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спадкова
справа №161/2012 була заведена 22.05.2012 року
за заявою про прийняття спадщини від
імені ОСОБА_3. Інших заяв не надходило.

Згідно ст.ст. 1216, 1217 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті.

Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України
спадкоємець за заповітом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини. Спадкоємець, який
бажає прийняти спадщину, але на час
відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини.

Стаття 376 ЦК України містить норму,
відповідно до якої право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. У випадку
ОСОБА_2 самочинне будівництво
проведено на земельній ділянці, яка у
встановленому порядку знаходилась у їх
користуванні, що дає підстави суду для
задоволення заявлених позивачем вимог.

Згідно ст. 331 ЦК України право
власності на нову річ виготовлену
(створену) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором чи
законом. Право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Як зазначено у роз'ясненнях
Міністерства юстиції України № 19-32/319
від 21.02.2005 року, у випадку смерті
власника нерухомого майна, реєстрацію
якого належним чином проведено не було
і правовстановлюючий документ
відсутній, питання про визначення
цього майна померлому та спадкоємцю
повинно вирішуватись в судовому
порядку.

У відповідності до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема, з правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст.368 ч. 3 Цивільного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК
України, у судовому порядку можуть бути
встановлені факти від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
їх встановлення.

Оскільки позивач правомірно набув
правомочності з володіння
користування та розпорядження
зазначеним нерухомим майном, є
спадкоємцем за заповітом та прийняв
спадщину згідно положень ст. 1269 ЦК
України, однак в зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів не має
можливості оформити своє право
власності інакше ніж в судовому
порядку, суд застосовує положення ст.
ст. 16 ЦК України та задовольняє позов.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, ч. 2 ст. 256
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Встановити факт належності житлового
будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
житловий будинок з господарчими
будівлями та надвірними спорудами в
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом, після смерті ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через Кілійський
районний суд Одеської області шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя Кілійського районного суду М.
В. Балан