Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2297/14
Головуючий у 1 інстанції: Погрібна О.М.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Кримської О.М.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Токмацького районного суду
Запорізької області від 04 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
держави Україна в особі державної
казначейської служби України,
Токмацької міжрайонної прокуратури
Запорізької області, прокуратури
Запорізької області, Токмацького РВ
ГУМВС України в Запорізькій області,
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої
незаконними діями органів досудового
слідства, прокуратури та суду,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним
позовом в якому зазначає, що слідчими
органами Токмацького МРВ УМВС України
в Запорізької області 05 березня 2002 року
відносно нього була порушена
кримінальна справа за ч.І ст.358 КК
України.

Запобіжний захід у відношенні нього
обрано у вигляді підписки про невиїзд
та пред'явлено обвинувачення за ч.І
ст.358 КК України.

Неодноразово постанови та
обвинувальні вироки по даній
кримінальній справі скасовувались
апеляційним судом Запорізької області,
кримінальна справа неодноразово
направлялась на додаткове
розслідування чи на черговий судовий
розгляд.

28 липня 2013 року постановою Токмацької
міжрайонної прокуратури кримінальну
справу по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.І
ст.358 КК України закрито по
реабілітуючим обставинам, у зв'язку з
не встановленням достатніх доказів
винуватості ОСОБА_3

Внаслідок чого, ОСОБА_3 незаконно був
притягнутий до кримінальної
відповідальності протягом 11 років 5
місяців.

Рішенням Токмацького районного суду
від 01 листопада 2013 року на його користь
було стягнуто моральну шкоду в розмірі
156 843 грн., яке було залишено без змін
рішенням Апеляційного суду
Запорізької області від 17 грудня 2013
року в частині розміру моральної шкоди.

Позивачем неодноразово змінювались
позовні вимоги. Згідно останніх
змінених вимог, йому була спричинена
матеріальна шкода на загальну суму 458 619
грн. 61 коп., яку він просить стягнути
солідарно з відповідачів та яка
складається: з витрат позивача,
пов'язаних з явкою у судові засідання в
розмірі 3323 грн. 61 коп.; вартості
неповернених речових доказів - двох
друкарських машинок в розмірі 8000 грн.,
вартості договору «Про
теплопостачання» від 21 травня 2001 року в
розмірі 50 000 грн.; не отриманого доходу
через неможливість працювати та
отримувати доходи юриста чи іншої
роботи в розмірі 397 268 грн.; витрат на
лист до Європейського суду з прав
людини в розмірі 28 грн.

Крім того, позивач просить стягнути
солідарно з Токмацької міжрайонної
прокуратури Запорізької області,
прокуратури Запорізької області та
Токмацького MB ГУМВС України в
Запорізькій області моральну шкоду в
розмірі 100 000 грн., викликану глибокими
душевними стражданнями, внаслідок
втрати речових доказів - двох
друкарських машинок та оригіналу
договору від 21 травня 2001 року.

Рішенням Токмацького районного
суду Запорізької області від 04 квітня
2014 року відмовлено у задоволенні
позову.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_3,
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що слідчими
органами Токмацького МРВ УМВС України
в Запорізької області 05 березня 2002 року
відносно ОСОБА_3 була порушена
кримінальна справа за ч.І ст.358 КК
України. Запобіжний захід у відношенні
нього обрано у вигляді підписки про
невиїзд, та пред'явлено обвинувачення
за ч.І ст.358 КК України.

Неодноразово постанови та
обвинувальні вироки по даній
кримінальній справі скасовувались
апеляційним судом Запорізької області,
кримінальна справа неодноразово
направлялась на додаткове
розслідування чи на черговий судовий
розгляд.

28 липня 2013 року постановою Токмацької
міжрайонної прокуратури кримінальну
справу по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.І
ст.358 КК України закрито по
реабілітуючим обставинам, у зв'язку з
не встановленням достатніх доказів
винуватості ОСОБА_3 Внаслідок чого,
ОСОБА_3 незаконно був притягнутий до
кримінальної відповідальності
протягом 11 років 5 місяців.

Рішенням Токмацького районного суду
від 01 листопада 2013 року на його користь
було стягнуто моральну шкоду в розмірі
156843 грн., яке було залишено без змін
рішенням Апеляційного суду
Запорізької області від 17 грудня 2013
року.

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду" шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу підписки про
невиїзд, відшкодовується державою у
повному обсязі незалежно від вини
посадових і службових осіб органу
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду.

Відповідно до ст.12 Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду" встановлений порядок
відшкодування сум, заробіток та інші
грошові доходи, які громадянин втратив
внаслідок незаконних дій.

Відповідно до п.1 ст. 12
зазначеного Закону розмір
відшкодовуваної шкоди, зазначеної в
пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону,
залежно від того, який орган провадив
слідчі дії чи розглядав справу, в
місячний термін з дня звернення
громадянина визначають відповідні
органи дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суд, про що виносять
постанову (ухвалу). Якщо справу закрито
судом при розгляді її в апеляційному
або касаційному порядку, зазначені дії
провадить суд, що розглядав справу у
першій інстанції.

Оскільки слідчі дії стосовно
ОСОБА_3 проводив орган досудового
слідства , а Токмацькою міжрайонною
прокуратуро закрито кримінальне
провадження, у зв"язку з не
встановленням достатніх доказів
винуватості ОСОБА_3, то цей орган у
місячний термін з дня звернення
громадянина повинен витребувати всі
необхідні документи, що мають значення
для визначення розміру завданої шкоди,
і ухвалити відповідну постанову.

У разі незгоди з ухваленою
постановою про відшкодування шкоди
громадянин може оскаржити цю постанову
до прокуратури або суду.

Судом першої інстанції
встановлено, що 04.03.2014 року ОСОБА_3
звернувся до Токмацької міжрайонної
прокуратури із заявою про визначення
розміру матеріальної шкоди щодо
неотриманої заробітної плати,
втраченого заробітку, однак на час
розгляду цієї справи прокуратурою ще
зазначена заява розглянута не була,
рішення з цього питання не винесено, й
відповідно не оскаржене ОСОБА_3

Отже, суд першої інстанції вірно
зазначив, що визначення розміру
матеріальної шкоди щодо не отриманої
заробітної плати, втраченого заробітку
та інших доходів повинна за заявою
ОСОБА_3 розглядати Токмацька
міжрайонна прокуратура, а в разі
незгоди з прийнятим рішенням, останній
має право його оскаржити до суду.

Однак, при цьому слід було
закрити провадження в цій частині
позовних з підстав, передбачених п. 1 ч.
1 ст. 205 ЦПК України, проте суд помилково
відмовив у позові, тому рішення суду в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної
шкоди щодо не отриманої заробітної
плати, втраченого заробітку та інших
доходів в розмірі 397 268 грн. підлягає
скасуванню із закриттям провадження у
справі.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
судових витрат, які були понесенні
позивачем під час судового розгляду
інших цивільних справ, скарг у суді
першої та апеляційної інстанції, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що відповідно до ст. 214 ЦПК України
питання щодо розподілу судових витрат
повинно було вирішуватися в межах того
провадження, під час якого вони були
понесені.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону
України 12 Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду" громадянину
відшкодовується (повертається) майно( в
тому числі гроші, грошові вклади і
відсотки по них, цінні папери та
відсотки по них, частка у статутному
фонді господарського товариства,
учасником якого був громадянин та
прибуток, який він не отримав
відповідно до цієї частки, інші
цінності), конфісковане або звернене в
доход держави судом, вилучене органами
досудового розслідування, органами,
які здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, а також майно, на яке
накладено арешт.

Майно, зазначене в цьому пункті,
повертається в натурі, а в разі
неможливості повернення в натурі його
вартість відшкодовується за рахунок
тих підприємств, установ, організацій,
яким воно передано безоплатно.

У разі ліквідації підприємств,
установ, організацій, яким майно було
передано безоплатно, або недостатності
у них коштів для відшкодування шкоди
вартість майна (частина вартості)
відшкодовується за рахунок державного
бюджету.

Вартість майна визначається за
цінами, що діють на момент прийняття
рішення про відшкодування шкоди. У разі
пошкодження майна завдана шкода
відшкодовується повністю.

Зі змісту постанови Токмацької
міжрайонної прокуратури від 28 липня 2013
року про закриття кримінального
провадження вбачається, що було
вирішено питання про повернення двох
друкарських машинок ОСОБА_3 ( а.с. 235) .

Згідно відповіді заступника
голови Василівського районного суду
Запорізької області від 12.03.2014 року №
73/14 вбачається, що речові докази у
вигляді двох друкарських машинок були
отримані Василіським районним судом
15.05.2008 року з Токмацької міжрайонної
прокуратури Запорізької області та
відповідно до вимог інструкції з
діловодства, затвердженої наказом ДСА
України від 27.06.2006 року № 68, опечатані і
передані на зберігання до архіву суду (
а.с 101-102).

Оскільки у позивача є реальна
можливість отримати друкарські
машинки в натурі, доказів, які б
свідчили про те, що йому відмовлено їх
видати позивач суду не надав, тому суд
першої інстанції відповідно до ст. 3
вищезазначеного Закону прийшов до
обгрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову про стягнення за
рахунок державного бюджету 8000 грн.
вартості двох друкарських машинок і
такі вимоги позивача є передчасними.
Крім того, позивач не надав доказів
щодо ціни зазначених друкарських
машинок на момент ухвалення рішення.

Колегія суддів також
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову про стягнення 50000 грн. - вартості
оригіналу договору від 21.05.2001 року ,
укладеного між ним та ТОВ КП «
Токмактеплоенергія» на постачання
теплової енергії, який на думку ОСОБА_6
був у нього вилучений та втрачений
органом досудового слідства, у зв"язку
з цим 100 000 грн. моральної шкоди,
оскільки зазначені обставини не
знайшли свого підтвердження в суді
першої інстанції.

Натомість, рішенням Токмацького
районного суду Запорізької області від
10.02.2014 року у цивільній справі № 32812314-ц
за позовом ОСОБА_7 до ТОВ
«Токмактепломережа», КП «
Токмактеплоенергія», ОСОБА_8, ОСОБА_9
про визнання презумпції дійсності
договору, стягнення матеріальної та
моральної шкоди ОСОБА_7 в задоволенні
цього позову було відмовлено. При цьому
судом було встановлено про
недоведеність вилучення саме
оригіналу цього договору, а також в
рішенні зазначено, що ОСОБА_3 взагалі
не доведено існування договірних
відносин між ним та ТОВ
«Токмактепломережа» з надання послуг з
теплопостачання. Зазначене рішення
набрало законної сили ( а.с. 240-242).

Крім того, в п. 2 ст. 3
вищезазначеного Закону передбачено,
яке саме майно відшкодовується (
повертається) громадянину.

Оскільки вищезазначений договір
про надання послуг на поставку
теплової енергії за своєю правовою
природою є правочином та є підставою
для виникнення зобов"язальних
правовідносин між сторонами цього
договору, а не є майном в розумінні ст.
179 ЦК України, а позивач не надав суду
доказів, які б свідчили про те, що у
з"язку з вилученням цього договору
йому спричинені збитки, тому не має
підстав для задоволення позову про
стягнення вартості цього договору, як
того вимагає позивач.

На підставі наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_7 про
стягнення матеріальної шкоди щодо не
отриманої заробітної плати, втраченого
заробітку та інших доходів в розмірі 397
268 грн. підлягає скасуванню із
закриттям провадження у справі, в іншій
частині рішення суду слід залишити без
змін, оскільки судом повно і всебічно
з"ясовані обставини справи, висновки
відповідають цим обставинам і набутим
доказам , характер правовідносин між
сторонами визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
не порушені, застосовані правильно,
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, а інші доводи апеляційної
скарги про порушення судом норм
матеріального і процесуального права є
неспроможними і необґрунтованими та не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 303, 307, 308,
313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Токмацького районного суду
Запорізької області від 04 квітня 2014
року у цій справі в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_3 стягнення
матеріальної шкоди щодо не отриманої
заробітної плати, втраченого заробітку
та інших доходів в розмірі 397 268 грн.
скасувати. В цій частині провадження у
справі закрити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: