Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів
: .Собіни І.М., Хилевича С.В.

секретар судового
засідання - Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 16 квітня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6
до ОСОБА_7, ОСОБА_8, відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних
позовних вимог щодо предмету спору на
стороні відповідачів - ОСОБА_3 про
визнання правочину удаваним, визнання
права власності та зобов'язання
вчинити дії.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, що з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 16 квітня
2014 р. позов задоволено: визнано
удаваним договір усного доручення від
07 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_7 на підставі та на виконання
якого останній видав довіреність,
посвідчену 07 березня 2008 року приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу - ОСОБА_9,
зареєстровану в реєстрі за №978, та
визнано таким, що фактично укладений
між ними 07 березня 2008 року договір
купівлі-продажу автомобіля марки
Mercedes-Benz ML500, реєстраційний номер НОМЕР_1,
2002 року випуску, кузов № НОМЕР_2.
Визнано, що автомобіль марки Mercedes-Benz
ML500, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2002 року
випуску, кузов № НОМЕР_2, належить на
праві власності ОСОБА_5 відповідно до
договору купівлі-продажу, укладеного 07
березня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7
Зобов'язано Відділ державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції зняти
арешт, накладений на автомобіль марки
Mercedes-Benz ML500, реєстраційний номер
НОМЕР_1, 2002 року випуску, кузов № НОМЕР_2
згідно ухвали Рівненського міського
суду Рівненської області від 10 грудня
2012 року про забезпечення позову по
справі №1715/21561/12 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_7

В поданій на рішенні апеляційній
скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4
вважає його незаконним, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вказує, що за
змістом доручення є договором про
представництво, який є

________________________________________________________________________
_______________

Справа № 569/23460/13-ц
Головуючий суддя 1
інстанції: Денисюк П.Д.

Провадження № 22-ц787/1186/2014
Суддя-доповідач : Оніпко О.В.
одностороннім і згідно з яким
повірений діє від імені довірителя та
не має права вчиняти дії на свою
користь, тому на підставі доручення від
07.03.2008 р. та від 04.03.2011 р. ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_11 не мали права укладати угоду
від імені особи, яку вони представляють
відносно себе або відносно один одного.
Крім довіреності від 07.03.2008 р., що була
посвідчена нотаріально, між ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 було укладено договір
купівлі-продажу у простій письмовій
формі. Тобто довіреність не укладалася
з метою приховування іншого правочину
відповідно до ст. 235 ЦК України,
оскільки договір купівлі-продажу було
укладено. Під час розгляду справи про
визнання права власності ОСОБА_6 на
спірний автомобіль, останній наполягав
на укладанні 07.03.2008р. договору
купівлі-продажу спірного автомобіля та
рішенням Рівненського міського суду
від 06.11.2013 р., залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 16.12.2013 р. встановлено, що
довіреність укладалася не з метою
приховування іншого правочину.

Просить рішення скасувати, ухвалити
нове, яким у задоволенні позову
відмовити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду 1-ї
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про її задоволення, виходячи
з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно із свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу серії №299428 від
25.12.2003 р. автомобіль марки Mercedes-Benz ML500,
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2002 року
випуску, кузов № НОМЕР_2, належить
ОСОБА_7

Довіреністю від 07.03.2008р., з терміном дії
до 07.03.2011р., посвідченою приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 07.03.2008 р.,
зареєстрованою в реєстрі за № 978,
ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_11, ОСОБА_5, та
ОСОБА_6 представляти його інтереси у
будь-яких установах, організаціях та
підприємствах з питань, які будуть
стосуватися експлуатації та
розпорядження від його імені та у його
інтересах належним йому на праві
власності автомобілем марки Mercedes-Benz
ML500, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2002 року
випуску, кузов № НОМЕР_2, подавати
заяви, підписувати договори про
відчудження чи передачу прав
користування автомобілем у його
інтересах, керувати автомобілем, зняти
його з обліку в органах
Державтоінспекції чи поставити його
на облік, представляти його інтереси з
питань, пов»язах з реалізацією його
прав, як власника автомобіля,
одержувати належні йому у результаті
укладених угод гроші, а також
виконувати всі інші дії у межах та
обсязі, передбачених чинним
законодавством України для такого роду
повноважень (а.с. 3).

24.12.2013 р. ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_7,
відділу ДВС Рівненського міського
управління юстиції та у позовній заяві
зазначали, що договір усного доручення,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, який
було оформлено між ОСОБА_7 та ОСОБА_11,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посвідченою 07.03.2008 р.
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
та зареєстрованою у реєстрі за № 978
довіреністю, є удаваним, оскільки
фактично між позивачем та відповідачем
мав місце договір купівлі-продажу
автомобіля, щодо якого сторони досягли
усіх істотних умов, що стверджується
розпискою від 07.03.2008 р. про отримання
ОСОБА_7 від ОСОБА_5 200000 грн. та актом
прийому-передачі автомобіля ( а.с. 5,6).

Просили суд визнати удаваним договір
усного доручення від 07.03.2008 р.,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на
підставі та на виконання якого
останній видав довіреність від 07.03.2008 р.
та визнати таким, що фактично між ними
укладено договір купівлі-продажу
вказаного автомобіля.

Визнати, що автомобіль марки Mercedes-Benz
ML500, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2002 року
випуску, кузов № НОМЕР_2 належить на
праві власності ОСОБА_5 відповідно до
договору купівлі-продажу, укладеному
07.03.2008 р. між ним та ОСОБА_7 Зобов»язати
відділ ДВС Рівненського міського
управління юстиції зняти арешт з
вказаного автомобіля, накладений на
підставі ухвали Рівненського міського
суду від 01.12.2012 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про відшкодування
шкоди.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
проти якого відповідачі ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 заперечували ( а.с. 44, 58, 64-66),
місцевий суд прийшов до висновку про
удаваність договору усного доручення
від 07.03.2008 р., посвідченого 07.03.2008 р.
довіреністю, виданою приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 та
зареєстрованою у реєстрі за № 978 та
укладення в дійсності між сторонами
договору купівлі-продажу автомобіля,
однак, з таким висновком не
погоджується колегія суддів, виходячи
з наступного.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судови рішенням
у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Статтею 235 ЦК України визначено, що
удаваним є правочин, що вчинюється з
метою приховання іншого правочину,
який сторони насправді вчинили. Якщо
буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до роз»яснень п. 25 постанови
№ 9 Пленуму Верховного Суду України
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 6 листопада
2009 року, за удаваним правочином (стаття
235 ЦК України) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину. Встановивши під час
розгляду справи, що правочин вчинено з
метою приховати інший правочин, суд на
підставі статті 235 ЦК має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Воля сторін в
удаваному правочині спрямована на
настання інших цивільно-правових
наслідків, ніж ті, що передбачені
правочином.

Згідно з вимогами ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
суму грошей.

Зі змісту наведених норм права
вбачається, що істотними умовами
договору купівлі- продажу є визначення
майна (товару), яке продавець
зобов'язується передати у власність
покупцеві і вартість цього майна.

Колегією суддів встановлено, що
рішенням Рівненського міського суду
від 06.11.2013 р. у цивільній справі
№569/6141/13-ц, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 16.12.2013 р., відмовлено у позові ОСОБА_5
до ОСОБА_7, ОСОБА_7, відділу ДВС
Рівненського міського управління
юстиції, третя особа ОСОБА_3 про
визнання права власності на автомобіль
( а.с. 7-8).

У справі №569/6141/13-ц в обґрунтування
своїх позовних вимог до ОСОБА_7, ОСОБА_7,
відділу ДВС Рівненського міського
управління юстиції про визнання права
власності на автомобіль, ОСОБА_5
посилався на оформлення між ним та
ОСОБА_7 у простій письмовій формі
договору купівлі-продажу вказаного
транспортного засобу від 07.03.2008 р. (а.с.
24), а також на розписку від 07.03.2008 р. на
суму 200 000 грн. про сплату коштів ОСОБА_7
за вартість автомобіля і на акт
прийому - передачі.

Судовим рішенням від 06.11.2013 р.
встановлено обставини, у зв"язку з
якими місцевий суд прийшов до висновку
про безпідставність позовних вимог
ОСОБА_5, зокрема, що сторонами не
дотримано вимог, встановлених
Правилами державної реєстрації та
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок
(далі-Правила), затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 1388 від 7
вересня 1998 року, які мають бути вчинені
у зв"язку з відчудженням транспортного
засобу та які підлягають обов"язковому
застосуванню до правовідносин,
пов"язаних із відчудженням
транспортних засобів, зокрема з їх
купівлею-продажем.

Окрім того, у вказаному рішенні судом
також встановлено обставини , що
свідчать про відсутність передбачених
законом підстав для визнання за
позивачем права власності на
автомобіль на підставі розписки від
07.03.2008 р. та акту прийому - передачі
транспортного засобу від 07.03.2008 р.

У відповідності до вимог ст.ст. 237, 238, 244
ЦК України довіреність - це письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами, ґрунтується на
договорі та визначає правовідношення,
в якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Крім того, на підставі договору
доручення повірений не має права
укладати угоду від імені особи, яку він
представляє, у своїх інтересах.

Статтею 249 ЦК України передбачено, що
особа, яка видала довіреність, може в
будь-який час її скасувати. Припинення
повноважень представника відбувається
внаслідок одностороннього
волевиявлення особи, яку він
представляє.

Отже, видача відповідачем довіреності
на ім»я позивачів не створює для
останніх будь-яких інших прав та
обов'язків, крім тих, що виникають з
правовідношення представництва,
визначених Главою 17 Розділу IV ЦК
України.

Крім того, оскільки наданою
довіреністю від 07.03.2008 р. власник
автомобіля ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_11,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 представляти його
інтереси, які будуть стосуватися
експлуатації та розпорядження від його
імені належним йому автомобілем, тобто
надав повноваження трьом різним особам
лише на вчинення дій від свого імені та
у своїх інтересах, у відповідності до
вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, жоден з
уповноважених ОСОБА_7 представників не
мав права оформити право власності на
спірний автомобіль на своє ім"я.

Таким чином, доводи позивачів про
удаваність договору усного доручення,
посвідченого довіреністю від 07.03.2008р. у
зв"язку з укладенням в дійсності між
сторонами договору купівлі-продажу
автомобіля, є безпідставними, а тому
вказані позовні вимоги до задоволення
не підлягають, як і решта вимог - про
визнання належності ОСОБА_5 на праві
власності вказаного автомобіля та про
зобов»язання відділу ДВС Рівненського
міського управління юстиції зняти
арешт, накладений на автомобіль
ухвалою суду від 10.12.2012 р. у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про
відшкодування шкоди.

Оскільки рішення місцевим судом
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
воно підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення у справі про відмову
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в позові у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,316 ЦПК
України,ст.ст. 235,237,238,244, 249, 638, 655 ЦК
України, колегія суддів, -

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 16 квітня 2014
року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних
позовних вимог щодо предмету спору на
стороні відповідачів - ОСОБА_3 про
визнання правочину удаваним, визнання
права власності та зобов'язання
вчинити дії -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3 судові витрати у сумі по 350 грн. з
кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді: