Справа № 363/2418/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
Вишгородський районний суд Київської
області в складі

головуючого – судді ОСОБА_1,при
секретарі ОСОБА_2,розглянув подання
Відділу державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

встановив:

державний виконавець
відділу Державної виконавчої служби
Вишгородського РУЮ звернувся до суду
із поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3 для
виконання виконавчого листа №2-3280
виданого 27 вересня 2010 року про
стягнення з останнього аліментів на
користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 450 грн.
щомісячно, починаючи з 03 серпня 2010 року
і до повноліття дитини.

Подання обґрунтовано тим, що
на виконанні у відділі ДВС
Вишгородського РУЮ в Київській області
знаходиться виконавчий лист №2-3280
виданий 27 вересня 2010 року
Вишгородським районним судом
Київської області, який боржник не
виконує та ухиляється від його
виконання.

Державний виконавець свою явку в
судове засідання не забезпечив, коли
суд на підставі ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України
зобов’язаний негайно розглянути
подання, без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб
за участю державного виконавця, а тому
суд позбавлений можливості відкласти
розгляд справи для здійснення його
виклику.

Дослідивши матеріали
подання, суд дійшов наступного.

На виконанні у Відділі ДВС
Вишгородського РУЮ перебуває
виконавчий лист №2-3280 виданий 27 вересня
2010 року Вишгородським районним судом
Київської області про стягнення з
останнього аліментів на користь ОСОБА_4
на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі
450 грн. щомісячно, починаючи з 03 серпня
2010 року і до повноліття дитини.

20 березня 2013 року державним
виконавцем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження та
надано боржнику строк для
добровільного виконання рішення
протягом 7 днів.

Станом на 10 червня 2014 року боржником не
вчинено дій, спрямованих на виконання
рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 377-1
ЦПК України питання про тимчасове
обмеження боржника – фізичної особи
або керівника боржника – юридичної
особи у праві виїзду за межі України
при виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу ДВС.

Суд негайно розглядає
подання, без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб
за участю державного виконавця.

Згідно з вимогами п. 18 ч. 3 ст.
11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право, зокрема, у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України»
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
або громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
у випадках, якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання - до виконання
зобов'язань або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, або забезпечення
зобов'язання заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, або він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України „Про
Державну прикордонну службу України"
передбачено, що на Державну
прикордонну службу України
покладається також запобігання та
недопущення виїзду з України осіб,
яким згідно із законодавством
тимчасово обмежено у праві виїзду з
України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права та свободи, не передбачені
в конвенції, та в першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень , крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров’я чи моралі або з метою
захисту прав та свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну ці права не можуть бути
об’єктом ніяких обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними
для охорони державної безпеки,
громадського порядку, здоров’я чи
моральності населення або прав і
свобод інших та є сумісними з іншими
правами, визначеними цим пактом.

Законодавством зазначені
правовідносини регулюються ст. 313 ЦК
України, відповідно до якої фізична
особа має право на свободу пересування.
Фізична особа, яка досягла 16 років, має
право на вільний самостійний виїзд за
межі України. Фізична особа може бути
обмежена в здійсненні права на
пересування лише у випадках,
установлених законом.

Порядок здійснення права громадян на
виїзд з України та в’їзд в Україну,
оформлення документів для зарубіжних
поїздок, випадки тимчасового обмеження
права громадян на виїзд з України,
порядок вирішення спорів у цій сфері
регулюється законом «Про порядок
виїзду з України і в’їзду в Україну
громадян України» від 21 січня 1994 року №
3857 – ХІІ.

Положеннями ст. 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
виданні паспорта або тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, якщо він
ухиляється від виконання зобов’язань,
покладених на нього судовим рішенням –
до їх виконання (п.5).

Установлено, що на даний час боржник
ухилився й не виконує рішення суду.

Таким чином, на підставі наведеного суд
дійшов висновку, що подання державного
виконавця про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_3,
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 377 -1 ЦПК України,

ухвалив:

подання задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_1, який проживає в Київській
області Вишгородському районі с. Нові
Петрівці, вул. Кірова, 45, право виїзду за
межі України до виконання ним своїх
зобов'язань по виконавчому листу №2-3280
виданого 27 вересня 2010 року
Вишгородським районним судом
Київської області про стягнення з
ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_4 на
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 450
грн. щомісячно, починаючи з 03 серпня 2010
року і до повноліття дитини.

Виконання ухвали доручити Державній
прикордонній службі України.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області протягом 5 днів
з дня її отримання шляхом подання в
зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Суддя