Справа № 750/1020/14 Провадження №
22-ц/795/823/2014 Головуючий у I інстанції
-Логвіна Т. В. Доповідач - Горобець Т.
В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді
Горобець Т.В. ,

суддів Онищенко О.І. ,
Бойко О.В.

при секретарі
-Мартиновій А.В.

за участі позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Гадзан І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
до Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України про
визнання перебування на утриманні та
стягнення одноразової матеріальної
допомоги

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі на рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20 лютого 2014 року, яким у
задоволенні позовних вимог
відмовлено, ОСОБА_1 просить зазначене
рішення скасувати та ухвалити рішення
про задоволення її позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги є
посилання на неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
не повне з"ясування всіх обставин
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Апелянт
вказує, що судом не взято до уваги
роз"яснення Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992 року „Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди", де зазначається, що
непрацездатні члени сім"ї загиблого,
які мали самостійний заробіток або
одержували пенсію на час смерті
потерпілого, можуть бути визнані його
утриманцями, якщо частка заробітку
останнього, що припадала на кожного з
них, була основним і постійним джерелом
їх існування. Позивач також зазначає,
що судом не взято до уваги, що її пенсія
за віком 1077,70 грн отже, не перевищує
1108,00 грн - загального прожиткового
мінімуму на одну особу, встановленого
на 2013 рік, отже, пенсія не забезпечувала
їй прожитковий мінімум життя.

Також ОСОБА_1 зазначає, що суд першої
інстанції безпідставно не застосував
до неї положення п.2 ст. 5 Закону України
„Про судовий збір", яким передбачено
звільнення позивача від слати судового
збору при зверненні з позовом про
відшкодування шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров"я або смертю
фізичної особи.

У судовому засіданні ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримала,
пояснила, що щомісячні виплати у
розмірі 1069,82 грн, які призначені їй
відповідачем на відшкодування шкоди,
завданої смертю сина, не є достатніми
для забезпечення усіх матеріальних
витрат , яких вона потребує за віком та
станом здоров"я та які міг оплатити за
неї син, якщо б був живий.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу відповідач зазначає, що рішення
суду першої інстанції ухвалене з
дотриманням норм процесуального права
та норм матеріального права, якими
регулюються спірні правовідносини ,
отже є законним та обґрунтованим тому
підстави для задоволення апеляційної
скарги відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення позивача та представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність рішення
суду першої інстанції в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд приходить до висновку,
що скарга ОСОБА_1 задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 - син позивачки
ОСОБА_1 загинув в результаті нещасного
випадку на виробництві при виконання
своїх трудових обов"язків, про що
складено Акт форми Н-1.

У зв"язку із смертю ОСОБА_3 , позивачці
ОСОБА_1, як особі, яка не проживала разом
з сином та не перебувала на його
утриманні, але мала право на одержання
утримання, оскільки мала вік старше 55
років і не працювала, на підставі ст. 33
Закону України „Про
загальнообов"язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі Закон) була
призначена відповідачем щомісячна
страхова виплата у розмірі 1069,82 грн.

Факту перебування ОСОБА_1 на утриманні
сина ОСОБА_3 суд першої інстанції також
не встановив, оскільки наявні у справі
докази свідчать про те, що позивачка
являється пенсіонером за віком,
отримувала пенсію у розмірі 1077,70 грн
щомісяця, з сім"єю сина вона не
проживала, членом його сім"ї не
являлась, оскільки проживала в іншому
населеному пункті.

Також, відмовляючи у задоволенні вимог
ОСОБА_1 про визнання факту її
перебування на утриманні сина, суд
першої інстанції керувався
положеннями ч.1 ст. 38 Закону України
„Про пенсійне забезпечення" та ч. 3 ст.
36 Закону України „Про
загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування", відповідно до яких, члени
сім"ї померлого визнаються такими, що
були на його утриманні, якщо вони були
на його повному утриманні або
одержували від нього допомогу, яка була
для них постійним і основним джерелом
засобів до існування. Належних,
допустимих та достовірних доказів
того, що позивач являлась членом сім"ї
померлого ОСОБА_3 та що допомога, яку
вона отримувала від нього за життя,
була постійним і основним джерелом її
засобів до існування, матеріали справи
не містять.

Враховуючи зазначене, підстав для
призначення позивачці одноразової
виплати, судом першої інстанції також
не було встановлено, оскільки таке
право за правилами ч. 7 ст. 34 Закону
мають особи, що перебували на утриманні
померлого на час його смерті.

З висновком суду першої інстанції
погоджується апеляційний суд,
вважаючи, що, вирішуючи спір по суті,
суд першої інстанції в обсязі,
необхідному для вирішення спору,
встановив обставини справи, вірно
визначив характер спірних
правовідносин та закон, яким
регулюються ці правовідносини, дав
належну та з дотриманням приписів ст.
212 ЦПК України оцінку всім наявним у
справі доказам, ухваливши рішення, яке
відповідає норм процесуального права
та матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи,
зокрема, щодо перебування її на
утриманні сина, спростовуються
наявними у справі доказами та не
ґрунтуються на законі, яким
регулюються спірні правовідносини.
Зокрема, матеріали справи не містять
жодного доказу, який би свідчив, що
матеріальна допомога сина, яку
отримувала від нього ОСОБА_1, була для
неї регулярним, постійним та основним
джерелом засобів до існування. Крім
того, судом першої інстанції безспірно
встановлено, що позивачка не була
членом сім"ї загиблого , оскільки
зареєстрована та проживала від нього
окремо, в іншому населеному пункті у
власній квартирі.

Доводи скарги щодо відхилення її
клопотання про допит свідків, на думку
апеляційного суду не можуть бути
підставою для визнання рішення суду
першої інстанції не законним та його
скасування, оскільки поясненнями
свідків не можуть бути спростовані
письмові докази, які свідчать про
наявність у позивачки пенсії за віком,
яка перевищувала розмір прожиткового
мінімуму для непрацездатних осіб (
а.с.29), та довідки про склад сім"ї
загиблого ОСОБА_3 та про його
середньомісячний заробіток (а.с.13, 41).

Доводи, викладені у апеляційній скарзі
щодо неправильного застосування судом
першої інстанції п.2 ст. 5 Закону України
„Про судовий збір" та не звільнення
ОСОБА_1 від сплати судового збору при
подачі позову, не можуть аналізуватись
апеляційним судом, оскільки спірне
питання було вирішене судом першої
інстанції шляхом постановлення ухвали
від 30.01.2014 року про залишення позовної
заяви без руху для сплати судового
збору, розрахованого, входячи з вимог
немайнового характеру. Ухвала
оскаржена не була, отже є чинною, у
зв"язку з чим апеляційний суд
позбавлений правових підстав для
аналізу законності такого судового
рішення.

Враховуючи, що рішення суду першої
інстанції від 20 лютого 2014 року ухвалене
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:Судді: