Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів
: Собіни І.М., Максимчук З.М.

секретар судового
засідання - Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2
та Квасилівської селищної ради
Ріненського району Рівненської
області на рішення Рівненського
районного суду від 29 січня 2014 р. у
справі за позовом ОСОБА_3
(правонаступник ОСОБА_4) до ОСОБА_2,
ОСОБА_1, Квасилівської селищної ради
Рівненського району Рівненської
області, Рівненської районної
державної нотаріальної контори про
визнання заповіту недійсним, визнання
недійсними свідоцтв про право на
спадщину за заповітом, визнання права
власності на ? частину спільного майна
подружжя та на ? частину майна в порядку
спадкування, виділ майна в натурі,
стягнення компенсації за частку у
спадковому майні.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, що з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Рівненського районного суду
від 29 січня 2014 року позов ОСОБА_3
(правонаступник ОСОБА_4) задоволено
частково : визнано недійсним заповіт
ОСОБА_5 від 02.11.1999 р., посвідчений
секретарем виконкому Квасилівської
селищної ради Рівненського району
Рівненської області ОСОБА_6,
зареєстрований в книзі реєстрації
нотаріальних дій за № 170; визнано
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на майно після
смерті ОСОБА_5, видане Рівненської
районною державної нотаріальною
конторою від 21.12.2004 р. серії ВВТ № 518391 на
ім»я ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстроване у
реєстрі за № 1-1862; визнано недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на майно після смерті ОСОБА_5,
видане Рівненської районною державної
нотаріальною конторою від 25.03.2005 р.
серії ВСА № 469263 на ім»я ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, зареєстроване у реєстрі за №
1-223. В решті в позові відмовлено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1та
Квасилівської селищної ради на користь
ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 900, 48
грн.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вважає його незаконним,
постановленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Суд в порушення вимог ч. 2 ст. 33, ст. 39 ЦПК
України не вирішив її клопотання про
залучення до справи і її батька -
ОСОБА_7, оскільки вона є неповнолітньою.
Зазначає, що подана 15.01.2014 р. ОСОБА_4
позовна заява не відповідає вимогам ст.
119 ЦПК України та не містить
обґрунтувань її вимог, позовні вимоги
заявлені до чотирьох відповідачів,
тоді як ОСОБА_3 звертався з позовом лише
до ОСОБА_2

Оскільки ухвала Рівненського
районного суду від 06.05.2008р., якою було
затверджено мирову угоду була
скасована ухвалою апеляційного суду
Рівненської області
________________________________________________________________________
__________________________________

Головуючий у 1-й
інст. - Штогун О.С.

Провадження № 22ц/787/627/2014

Доповідач - Оніпко О.В.

від 22.02.2012 р., суд повинен був
розглядати позовні вимоги, які заявив
ОСОБА_3 Тим більше, позовна вимога про
визнання заповіту недійсним заявлена
ОСОБА_4 лише 15.01.2014 р. із пропуском
строку позовної давності, а її заява
про застосування судом позовної
давності не взята до уваги. Вказана
вимога відноситься до особистих
немайнових прав ОСОБА_3, який за життя
не скористався правом на звернення з
нею, тому такі правовідносини не
допускають правонаступництва згідно
зі ст.1219 ЦК України.

ОСОБА_3 при звернення до суду з
позовом у 2005 р. не надав доказів про
звернення його із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_5 і такі
докази відсутні, про що ствердив
представник ОСОБА_4 у судовому
засіданні. Однак, відмовляючи у
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4, суд зазначає, що вона після
смерті ОСОБА_3 також не зверталась до
нотконтори із заявою про прийняття
спадщини. Суд, не вирішив питання про
стягнення судового збору з позивача
при ухваленні рішення про відмову у їх
задоволенні. Просить рішення
скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовити у повному обсязі.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_2 також вважає рішення
незаконним, ухваленим з неповним
з'ясуванням судом обставин справи та
всупереч вимогам закону. Вказує, що
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та
протягом розгляду справи неодноразово
змінював позовні вимоги. Остаточно
підтримав вимоги, викладені у позовній
заяві від 04.12.2006 р. ( т.1 а.с. 106) та у
додатковій позовній заяві від 26.12.2006 р. (
т. 1 а.с. 109), які були прийняті судом. Як
доказ цього, між сторонами було
укладено мирову угоду, затверджену
ухвалою суду від 06.05.2008 р., яка в
подальшому була скасована.

Позовних вимог про недійсність
дублікату заповіту від 13.11.2004 р. ОСОБА_3
не пред"являв і спору між сторонами не
було. Судом у рішенні вказано, що за
заявою 15.01.2014 р. до початку розгляду
справи позивачка змінила предмет
позову із вимоги „про визнання
недійсним дублікату заповіту" на
вимогу „про визнання заповіту
недійсним", однак фактично представник
позивачки у судовому засіданні 15.01.2014 р.
заявив про збільшення позовних вимог.
Оскільки судовий розгляд справи
розпочато у 2005р. і після скасування
ухвали від 06.05.2008 р. про затвердження
мирової угоди справу направлено для
продовження її розгляду, зміна
предмета позову у 2014 р. є незаконною і
суд не мав приймати про це заяву, а
повинен був розглядати справу в межах
заявлених ОСОБА_3 вимог.

Також, ОСОБА_4 одночасно змінила і
предмет , і підстави позову : про
відсутність у секретаря виконкому
Квасилівської селищної ради ОСОБА_6
повноважень на здійснення
нотаріальних дій при посвідченні 02.11.1999
р. заповіту ОСОБА_5 Такою підставою
ОСОБА_3 свої вимоги не обґрунтовував .

Безпідставно суд послався у
рішенні на п. 2 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських ради
народних депутатів України,
затвердженої наказом Міністерства
Юстиції України № 22/5 від 25.08.1994 р., на
заперечення, подані 14.11.2005 р. головою
Квасилівської селищної ради ( т. 1 а.с. 51),
на підтвердження ОСОБА_6 у листі від
22.12.2005 р. ( т. 1 а.с. 58), оскільки ці докази у
судовому засіданні не досліджувалися.

Свідоцтво про одруження її
батьків - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відсутнє,
тому суд безпідставно прийняв архівну
довідку від 20.08.2013р., видану бюро ЗАГС
Виноградовського району
Архангельської області, надану лише
29.01.2014 р., оскільки вона подана , як
доказ, вже під час розгляду справи (ч. 1
ст. 31 ЦПК). Не дивлячись на відсутність
свідоцтва про одруження батьків, вона
не заперечує проти належності ? частини
будинку її батьку ОСОБА_3, тому і
зареєструвала право власності на себе
та дочку лише на 1/2 частину будинку.
Інша частина до цих пір зареєстрована
за ОСОБА_5, її матір'ю. Не враховано, що
спадщина оформлялася з відома ОСОБА_3,
який жодним чином не заперечував про
прийняття її онуками - ОСОБА_1 та ОСОБА_8

Оскільки ОСОБА_3 у встановленому
законом порядку до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини не звертався, він не є особою,
права якої , як спадкоємця ОСОБА_5
порушено. Доказів про існування
заповіту від 02.11.1999р., посвідченого
секретарем Квасилівської селищної
ради ОСОБА_6 та зареєстрованого за № 170 ,
не надано, він не оспорюється, тому
відсутні підстави для визнання
недійсними виданими за ним свідоцтв
про право на спадщину. Однак, суд
зазначив у рішенні про заповіт від
02.11.1999 р., посвідчений головою селищної
ради ОСОБА_9

Оспорюваний заповіт відповідає
волевиявленню ОСОБА_5, підписаний нею,
що не спростовано почеркознавчою
експертизою від 16.10.2013 р. № 1-166,
відповідає вимогам ст. 541 ЦК УРСР та ст.
37 Закону України « По нотаріат», а тому
відсутні підстави для визнання його
недійсним. Просить рішення скасувати,
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_4 у повному
обсязі.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі Квасилівська селищна рада
вважає його незаконним, ухваленим з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Суд належним
чином не з'ясував усі обставини справи
та не дослідив докази. Рішення в
частині визнання недійсним заповіту
ОСОБА_5 від 02.11.1999 р., посвідченого
секретарем селищної ради ОСОБА_6 через
відсутність у останньої повноважень
вчиняти такі дії, безпідставне,
оскільки суду була надана архівна
довідка від 02.04.2013 р. за № 37/01-16 про
відсутність вказаних відомостей за 1998
рік і докази за 1999 р. судом не
досліджувалися. Вважає, що мало місце
та відповідало вимогам закону
покладання обов'язків на секретаря
селищної ради ОСОБА_6 на вчинення
нотаріальних дій. Також, заповіт
нотаріально посвідчений виконкомом
селищної ради, про що внесено запис у
книгу для запису нотаріальних дій за №
170 головою селищною ради ОСОБА_9, який і
підписав заповіт та посвідчив печаткою
селищної ради. За таких обставин
висновки суду спростовуються самим
заповітом, який не був підписаний
ОСОБА_6 і такого заповіту взагалі не
існує. Просить рішення скасувати, в
позові ОСОБА_4 відмовити у повному
обсязі.

В поданих ОСОБА_4 запереченнях на
апеляційні скарги, позивачка вважає
рішення суду 1-ї інстанції законним та
обґрунтованим, просить залишити його
без зміни, а апеляційній скарги -
відхилити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду 1-ї
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді 1-ї
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про їх часткове задоволення,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виник спір щодо
спадщини, яка відкрилася після смерті
дружини ОСОБА_3- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

12.04.2005 р. ОСОБА_3 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2 ( т. 1 а.с. 3, 4) та
зазначав, що перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 і за час
спільного життя ними у 1983 р. був
придбаний житловий будинок АДРЕСА_1
збудовано новий цегляний житловий
будинок, площею 140 кв.м, а також
незавершений будівництвом будинок. Він
постійно проживає за місцем відкриття
спадщини та прийняв її. Однак після
смерті дружини дізнався, що остання все
майно подружжя, яке було оформлено на
її ім»я, заповіла у рівних частках
своїй дочці ОСОБА_2 та онуці ОСОБА_1

Оскільки він має право на 1/2
частку у спільному майні подружжя, а
також право на частку у спадковому
майні, зазначав, що отримані
відповідачкою свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, є незаконними.

Неодноразово змінюючи свої
позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_2,
Квасилівської селищної ради,
Рівненської районної державної
нотаріальної контори (т.1 а.с. 41-43, 106)
щодо визнання недійсним заповіту,
свідоцтв про право на спадщину за
заповітом на будинок і на автомобіль,
визнання права власності на частку у
спільному майні подружжя та на частку у
спадковому майні і виділ майна в
натурі, ОСОБА_3 просив суд визнати за
ним право у спільній власності
подружжя на 1/2 частку спадкового майна,
яке складається з жилого будинку
АДРЕСА_1, автомобіля «Мерседес-Бенц 210»
д.н. НОМЕР_3, визнати за ним право на
спадщину за законом на 1/4 частину
вказаного спадкового майна.

06.05.2008 р. за поданою сторонами
заявою, місцевим судом постановлена
ухвала, якою затверджена мирова угода,
укладена між сторонами ( т.1 а.с. 180, 194).

Ухвалою апеляційного суду
Рівненської області від 22.02.2011 р.
задоволена апеляційна скарга ОСОБА_7,
законного представника неповнолітньої
ОСОБА_1, вказану ухвалу скасовано та
справу направлено до суду 1-ї інстанції
для розгляду по суті (т.1 а.с. 207, 218) .

У зв»язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 р.
ОСОБА_3, який залишив заповіт на все,
належне йому на день смерті майно на
ім»я своєї сестри ОСОБА_4, остання за її
заявою від 14.06.2012р. ухвалою суду від
25.07.2012 р. залучена до участі у справі як
правонаступник позивача ОСОБА_3 (т. 2
а.с.5,6,8,14), а ухвалою суду від 12.09.2012 р. за
заявою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_11 до
участі у справі в якості
співвідповідача залучено ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.2 а.с. 19, 21).

Також, з матеріалів справи
вбачається, що з часу вступу у справу
ОСОБА_4 , як правонаступника ОСОБА_3,
розгляд її по суті судом не проводився,
оскільки за клопотанням сторін
ухвалами суду від 21.12 2012 р. ( т.2 а.с. 37) ,
від 05.03.2013 р. (т. 2 а.с. 74), від 03.04.2013 р. ( т.2
а.с. 184), від 18.07.2013 р. (т.2 а.с. 201) від
02.09.2013р. (т.2.а.с. 212) судом витребувалися
докази та призначалися судові
експертизи, у зв»язку з чим провадження
у справі зупинялося.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2 про
незаконність прийняття судом позовної
зави ОСОБА_5 від 15.01.2014 р., тобто, після
початку розгляду судом справи по суті,
не заслуговують на увагу.

Крім того, у відповідності до
вимог ч. 2 ст. 37 ЦПК України, усі дії,
вчинені в цивільному процесі до вступу
правонаступника, обов»язкові для нього
так само, як вони були обов»язкові для
особи, яку він замінив і правонаступник
користується усіма процесуальними
правами правопопередника,зокрема, може
змінити підстави або предмет позову,
відмовитися від позову, відкликати
позовну заяву, визнати позов, навіть
якщо ці дії суперечили б намірам
правопопередника.

У зв»язку з наведеним, місцевий
суд прийняв до розгляду усі, заявлені
позовні вимоги ОСОБА_4 та розглянув їх
по суті.

Згідно з позовною заявою ОСОБА_4,
поданою 15.01.2014 р. ( т.2 а.с. 236 -237), остання
просила суд: визнати недійсним заповіт
від 02.11.1999 р., посвідчений секретарем
виконкому Квасилівської селищної ради
Рівненського району ОСОБА_6,
зареєстрований у книзі реєстрації
нотаріальних дій під № 170; визнати
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на майно після
смерті ОСОБА_5 від 22.12.2004 р. серії ВВТ №
518391 та від 25.03.2005 р. серії ВСА №469263,
видані Рівненською районною державною
нотаріальною конторою на ім»я ОСОБА_2
та ОСОБА_1 у рівних частках ; визнати за
нею право власності на ? частини
будинковолодіння АДРЕСА_1 Рівненського
району в порядку спадкування за
заповітом внаслідок смерті ОСОБА_3, з
яких 1/2 частина - належала ОСОБА_3 на
праві спільної сумісної власності
подружжя, а ? частина - є спадковим
майном, яке ОСОБА_3 успадкував після
смерті дружини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 р.;
виділити в натурі ? частки
будинковолодіння, як окремий об»єкт
нерухомості з присвоєнням окремої
поштової адреси; стягнути з ОСОБА_2 4074
грн., що становить ? частини від
вартості автомобіля «МерседесБенц-210"
1993 р. випуску, № кузова НОМЕР_2 , судові
витрати покласти на відповідачів.

Місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову в частині вимог
ОСОБА_4 про визнання недійсними
заповіту та свідоцтв про право на
спадщину за заповітом, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали шлюб
07.10.1977р., який зареєстровано бюро ЗАГС
Виноградовського району
Архангельської області, актовий запис
№ 49, що стверджується ксерокопіями
свідоцтва про одруження, довідкою про
укладення шлюбу ( т. 3 а.с. 3, 4).

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_4 померла, що
стверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_4 ( т. 3 а.с. 5).

Як зазначено вище, згідно з
позовною заявою ОСОБА_3 від 12.04.2005р., за
час спільного подружнього життя він з
ОСОБА_5 придбали у 1983 р. жилий будинок
АДРЕСА_1, Рівненського району, а
згодомза вказаною адресою збудували
ще один цегляний житловий будинок з
надвірними будівлями, загальною площею
140 кв.м. Згідно з ксерокопією
свідоцтва про право власності,
виданого на підставі рішення виконкому
Квасилівської селищної ради від 12.07.1988
р. за № 114 , ОСОБА_4 належить на праві
власності домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1
а.с.20).

З реєстру прав власності на
нерухоме майно від 15.12.2004 р., вбачається,
що ОСОБА_5 на підставі вказаного
свідоцтва належить на праві власності
цілий цегляний житловий будинок,
загальною площею 140 кв.м та житловою 80,8
кв.м, з надвірними будівлями: літнею
кухнею «В», колодязем «б», огорожею №2,
воротами№3 та замощенням -1 , загальною
вартістю 92 865 грн. , зареєстрованого у
книзі № 1 , номер запису 142-141 ( т.1 а.с. 21).

Також, сторонами був придбаний
автомобіль «Мерседес Бенц-210», 1993 р.
випуску, кузов № НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_3,
зареєстрований на праві власності за
ОСОБА_5

З ксерокопії примірника заповіту
від 02.11.1999р., посвідченого головою
сільської ради ОСОБА_9 вбачається, що
ОСОБА_5 заповіла належний їй на праві
особистої власності житловий будинок,
надвірні будівлі, все своє майно, де б
воно не знаходилось і з чого б воно не
складалось своїй дочці ОСОБА_2 та онуці
ОСОБА_1 у рівних частках ( т. 1 а.с. 64).

Як встановлено судом,
стверджується поясненнями сторін та
матеріалами справи, у зв»язку з
відсутністю у ОСОБА_2 оригінала
заповіту від 02.11.1999 р., секретарем
виконкому Квасилівської селищної ради
ОСОБА_6 13.11.2004 р. їй було видано
«дублікат заповіту, що має силу
оригіналу« ( т. 1 а.с. 19), на підставі
якого остання отримала 22.12.2004 р. та
25.03.2005 р. у Рівненській районній
державній нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на спадкове майно - житловий
будинок та автомобіль «Мерседес
Бенц-210», 1993 р. випуску, кузов № НОМЕР_2,
д.н. НОМЕР_3 на своє ім»я та на ім»я
ОСОБА_1 у рівних частках ( т. 1 а.с. 24, 32)

Разом з тим, у свідоцтві (
зареєстровано в реєстрі за № 1-1862 ) про
право на спадщину за заповітом від
22.12.2004 р. зазначено, що спадкове майно
складається : з житлового будинку з
надвірними будівлями, розташованого в
АДРЕСА_1 дерев»яного, житловою площею
15,5 кв.м, зазначеного в поетажному плані
літерою А1, біля якого знаходяться
надвірні будівлі : літня кухня «В»,
колодязь «б», огорожа №2, ворота №3 та
замощення - 1, зареєстрованому у
Рівненському ОБТІ в реєстровій книзі №
1, номер запису 142-141.

Докази про реєстрацію права
власності у встановленому законом
порядку на вказане майно за ОСОБА_2 та
за ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні.

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами у справі,
житловий цегляний будинок, загальною
площею 140 кв.м розташовано по АДРЕСА_1 ,
він був збудований під час шлюбу ОСОБА_3
та ОСОБА_5 та у ньому постійно проживав
ОСОБА_3 Старий дерев»яний житловий
будинок був знесений у 90-х роках
минулого століття.

У відповідності до вимог ст. 22
КпШС УРСР, що діяв на час придбання
спірного майна подружжям ОСОБА_3, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

У відповідності до вимог ст. 28
цього Кодексу, у разі поділу майна, яке
є спільною сумісною власністю
подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином, виходячи з обставин
справи та зазначених вимог закону,
ОСОБА_5 була вправі заповідати лише
належну їй ? частку у спільному майні
подружжя - житлового будинку та
автомобіля «Мерседес Бенц-210», 1993р.
випуску, тому є обґрунтованими доводи
та позовні вимоги ОСОБА_3, заявлені ним
за життя, а також вимоги, заявлені його
правонаступником ОСОБА_4 про визнання
заповіту ОСОБА_5 недійсним з цих
підстав.

Оскільки згідно з п. 5 Прикінцевих
та перехідних положень правила книги
шостої ЦК України застосовуються
також до спадщини, яка відкрилася, але
не була прийнята ніким із спадкоємців
до набрання чинності цим Кодексом,
місцевий суд помилково послався у
рішення на норми книги шостої ЦК
України, а не на норми ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

У відповідності до ст.549 ЦК УРСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном, або якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Отже, оскільки ОСОБА_3, як на день
смерті ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2.), так і до
дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
постійно проживав у спірному будинку,
він є таким, що прийняв спадщину на
підставі п. 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 545 ЦК УРСР
недійсність окремих частин заповіту не
тягне за собою недійсності його в
цілому.

Якщо заповіт буде визнаний
недійсним, то спадкоємець, який за цим
заповітом був позбавлений спадщини,
одержує право спадкувати на загальних
підставах.

Місцевий суд дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
оспорюваний заповіт від 02.11.1999 р. є
недійсним у повному обсязі з наступних
підстав.

У відповідності до вимог п.5 ст. 542
ЦК УРСР до нотаріально посвідчених
заповітів прирівнюються заповіти
посадових осіб та органів, що вчиняють
нотаріальні дії.

Як вбачається з матеріалів
справи, свої позовні вимоги про
визнання вказаного заповіту недійсним,
ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що він був
оформлений в порушення вимог закону,
зокрема, вимог Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських Рад
народних депутатів України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України N22/5 від 25.08.1994р. і
відповідачами не надано доказів про
наявність у секретаря виконкому
селищної ради ОСОБА_6 повноважень на
вчинення нотаріальних дій станом на
час оформлення заповіту.

Як зазначено вище, саме на
підставі дублікату заповіту, виданого
ОСОБА_6 13.11.2004 р., ОСОБА_2 отримала
оспорювані свідоцтва про право на
спадщину за заповітом.

Після звернення ОСОБА_3 з позовом
до Квасилівської селищної ради ( т. 1 а.с.
41-43), останньою був наданий примірник
заповіту від 02.11.1999 р., що зберігався у
селищній раді ( т. 1 а.с. 64).

З наданих документів вбачається,
що дублікат не у повній мірі відповідає
за змістом примірнику оригінала
заповіту ( не зазначено, що заповіт
складено на дому) та у ньому вказано, що
він підписаний ОСОБА_5 власноручно у
присутності секретаря виконкому
ОСОБА_6, якою перевірено особу
заповідача та його дієздатність, в той
час, як у примірнику заповіту, наданому
селищною радою, зазначено, що він
підписаний ОСОБА_5 власноручно у
присутності голови виконкому ОСОБА_9,
яким перевірено особу заповідача та
його дієздатність.

Однак, у запереченнях проти
позову, наданих головою виконкому
Квасилівської селищної ради ОСОБА_9
вказано, що у сільраді саме на ОСОБА_6
було покладено повноваження на
вчинення нотаріальних дій, яка і
посвідчила заповіт, підписаний ОСОБА_5

Згідно з матеріалами справи ( т. 1
а.с. 58, 182,183) та з поясненнями ОСОБА_2 та
її представника в судовому засіданні,
саме ОСОБА_6 на прохання ОСОБА_5
приходила до них додому та складала і
засвідчувала заповіт 02.11.1999 р.

У книзі реєстрації нотаріальних
дій Квасилівської селищної ради під №
170 вказано неповну адресу місця
реєстрації заповіту, а згідно з
висновком судової почеркознавчої
експертизи від 16.10.2013 р., рукописні
записи у рядку під № 170 від 02.11.1999 р. у
вказаній книзі виконані не секретарем
Квасилівської селищної ради ОСОБА_6, а
іншою особою (т. 2 а.с. 223-226).

Виходячи з наведених обставин,
при оформленні оспорюваного заповіту
порушено вимоги діючого на той час
законодавства - ст. 37 Закону України «
Про нотаріат» та п.п. 1 -4, 8,10, 11, 13,19
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських Рад народних
депутатів України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№ 22/5 від 25.08.1994 р.

Зокрема, відсутні докази про
повноваження конкретних посадових
осіб на вчинення нотаріальних дій,
недодержано таємницю нотаріальних дій,
у разі вчинення нотаріальної дії поза
приміщенням виконкому, не зазначено
точна адреса та причини цього,
неможливо встановити посадову особу
виконавчого комітету, у чиїй саме
присутності вчинялась нотаріальна дія
та яка перевірила справжність підпису
заповідача, а також якою саме посадовою
особою вчинено реєстрацію заповіту у
книзі реєстрації нотаріальних дій,
книга не оформлена у відповідності до
вимог закону.

У зв»язку з наведеним, місцевий
суд обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги, заявлені ОСОБА_3, а також його
правонаступником ОСОБА_4 до
відповідачів про визнання заповіту
від 02.11.1999 р. недійсним, і відповідно
визнав недійсними свідоцтва про право
на спадщину за вказаним заповітом,
видані Рівненською районною державною
нотаріальною конторою у рівних частках
на ім»я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22.12.2004 р. серії
ВВТ № 518391 та 25.03.2005 р. серії ВСА № 469263 та
зареєстровані в реєстрі за № 1-1862 та за
№ 1-223.

Разом з тим, резолютивна частина
рішення підлягає зміні, оскільки як
зазначено у заповіті від 02.11.1999 р., він
посвідчений головою виконкому
селищної ради ОСОБА_9, а не секретарем
виконкому ОСОБА_6

Також підлягає зміні резолютивна
частина рішення в частині солідарного
стягнення з відповідачів на користь
позивачки судових витрат в сумі 900, 48
грн., із зазначенням про стягнення з
останніх вказаної суми у рівних
частках з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313 - 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1,
Квасилівської селищної ради
Рівненського району - частково
задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду
від 29 січня 2014 року - змінити :
виключити з другого абзацу його
резолютивної частини після слова
«посвідчений» слова «секретарем
виконкому Квасилівської селищної ради
Рівненського району Рівненської
області ОСОБА_6» та зазначити « головою
виконкому Квасилівської селищної ради
Рівненського району Рівненської
області ОСОБА_9.» , та в частині
солідарного стягнення судових витрат з
ОСОБА_2, ОСОБА_1, Квасилівської селищної
ради Рівненського району на користь
ОСОБА_4 у розмірі 900 грн. 48 коп. замість
слова «солідарно» зазначити « у рівних
частках з кожного».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді :