Справа № 450/2730/13
Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський
Провадження № 22-ц/783/3252/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І.,
Федоришина А.В.

за участю секретаря:
Іванової О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 17 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділу державної виконавчої служби
Пустомитівського районного управління
юстиції Львівської області, Церковної
кредитної спілки "Анісія", Приватного
спеціалізованого підприємства
"Львівські виробничі та інвестиційні
системи", треті особи ОСОБА_5,
Солонківська сільська рада
Пустомитівського району Львівської
області, державний нотаріус
Пустомитівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_6 про
визнання недійсними позичкового
договору, договору застави та договору
купівлі-продажу і витребування майна з
чужого незаконного володіння, -

в с т а н
о в и л а :

В серпні 2005 р. позивач звернувся в суд з
позовом, в якому після уточнення в 2012
році (а.с 31-33 ) позовних вимог, просив
визнати недійсним позичковий договір
№ 46 від 22.05.1997 р., договір застави від
26.05.1997 р., договір купівлі-продажу з
торгів його житлового будинку та
земельної ділянки та витребувати з
чужого незаконного володіння і
повернути йому житловий будинок та
земельну ділянку, на якій він
побудований.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив:

- що на забезпечення виконання
зобов'язань за договором позики,
укладеним 22.05.1997 р. між ОСОБА_2 та
Церковною кредитною спілкою "Анісія" на
суму 13000,00 грн., 26.05.1997 р. було укладено
договір застави незакінченого
будівництвом житлового будинку
житловою площею 59,8 кв.м., загальною
площею 90,0 кв.м. У зв'язку з неповернення
суми позики у встановлені строки,
виконавчим написом нотаріуса було
звернено стягнення на предмет застави,
але не на заставлену частину, а на все
домоволодіння і майно було придбано з
торгів третьою особою ОСОБА_5 за 35805,00
грн.;

- правовстановлюючі документи на
недобудоване майно були відсутні,
будинок є спільною сумісною власністю
подружжя, і він не мав права ним
розпоряджатись, і крім того, на продаж
відповідачами незаконно виставлено на
247 кв.м. більше незавершеного
будівництва, ніж це передбачено в
договорі застави;

- кредитна спілка «Анісія» ввела його в
оману стосовно законності, підстав і
умов надання і повернення невеликого
кредиту, він не був ні членом, ні
засновником Кредитної спілки, не
входив до неї і не сплачував внесків,
не приймав участі в управління і не
отримував доходів, тому вважає, що
кредитна спілка не мала права
надавати йому кредит, в кредитному
договорі не визначена дата повернення
кредиту, не вказаний вид забезпечення
виконання договірних зобов»язань, не
визначена особа, яка бере на себе
зобов»язання щодо повернення кредиту
та несе солідарну відповідальність з
позичальником, якою мала б бути його
дружина, тому що кредит призначався для
завершення будівництва житлового
будинку, який є їхньою спільною
сумісною власністю;

- у договорі застави не зазначено, на
якій підставі він володіє і
розпоряджається житловим будинком, і
він не мав права давати в заставу
майно, яке є спільною сумісною
власністю;

- кредитна спілка в односторонньому
порядку розірвала позичковий договір
без повідомлення і без згоди його та
його дружини, і звернула стягнення на
незавершений будівництвом житловий
будинок, без проведення оцінки, в
розмірі, що майже в чотири рази
перевищує предмет застави;

- кредитна спілка «Анісія» і ВДВС без
його відома передала весь незвершений
будівництвом будинок разом з
земельною ділянкою площею 0,10 га на
торги в приватне спеціалізоване
підприємство «Львівські виробничі та
інвестиційні системи», яке продало
його ОСОБА_7 за ціною, що в тисячі разів
перевищує його реальну вартість.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 17 березня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач,
покликаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення внаслідок
неправильного застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права та
невідповідності висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги. В
апеляційній скарзі позивач зазначає
про грубе порушення судом першої
інстанції строків розгляду справи, не
виконання судом вимог ст. ст.1 та 10 ЦПК
України, не витребування судом
доказів із-за чого не було забезпечено
належного судового розгляду справи, не
з'ясування судом причин знищення
письмових доказів сторонами у справі,
не задоволення судом клопотань
позивача про витребування матеріалів
щодо надання ОСОБА_2 земельної ділянки,
її вилучення та передання іншій особі,
а також клопотання про витребування
інвентаризаційної справи. На думку
апелянта, твердження суду про
неможливість встановити з рішення
Галицького районного суду м.Львова від
27.05.2003 р. щодо якого майна та
позичкового договору був спір, є
недостовірним, посилання суду на не
встановлення місця розташування
об'єкта спору і його належність
будь-яким особам не може слугувати
обґрунтуванням для відмови в позові, а
зазначення судом про членство ОСОБА_2 у
кредитній спілці є безпідставним.
Позивач висловлює сумніви з приводу
достовірності документів, поданих
представником відповідача, а саме
протоколу зборів та акту опису майна.
Посилаючись у рішенні на акт про
аукціонні торги від 17.09.2002 р., суд не
з'ясував, чому державний виконавець
звернув стягнення не тільки на предмет
застави, а й на все майно подружжя
ОСОБА_2, більш того, позивач вважає, що
суд не мав права покладати згаданий акт
в основу рішення, оскільки виконавче
провадження, частиною якого був даний
акт, знищено ДВС. На думку апелянта,
відмова суду в задоволенні клопотання
про допит свідків з підстав не
зазначення позивачем їх адрес, є
безпідставною, оскільки в клопотанні
були вказані всі адреси, окрім адреси
начальника ВДВС Пустомитівського РУЮ.
Крім того, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
вказує про порушення судом
матеріального права, яке полягало,
зокрема, в тому, що позичковий договір
від 22.05.1997 р. був укладений в
суперечності зі встановленими цілями
діяльності Церковної кредитної спілки
"Анісія", договір укладено за збігом
важких побутових і сімейних обставин
позивача, у зв'язку з якими він не
завжди міг розуміти значення своїх
дій, уклавши договір на невигідних для
себе умовах, він погіршив становище
своєї сім'ї, і особливо малолітніх
дітей, а тому відповідно до ст.ст. 48, 50,
55, 56 чинного на той час ЦК УРСР цей
договір слід визнати недійсним.
Стосовно договору застави
незакінченого будівництвом житлового
будинку, апелянт зазначає, що даний
договір укладений з грубим порушенням
вимог цивільного законодавства,
оскільки позивач передав у заставу без
згоди дружини майно, яке було їх
спільною сумісною власністю, порушивши
при цьому інтереси малолітніх дітей. На
переконання апелянта, договір
купівлі-продажу з аукціону майна
підлягає визнання недійсним, оскільки
прилюдні торги проведені з порушеннями
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна та Закону України «Про виконавче
провадження», в результаті чого було
реалізовано не тільки заставлена
частина житлового будинку пл. 90 кв.м., а
весь незавершений будівництвом
житловий будинок разом із
господарськими будівлями заг. пл. 450
кв.м. та земельною ділянкою пл. 0,10 га.

Будучи належним чином повідомленими, в
судове засідання 12 червня 2014 року не
з»явився ніхто із осіб, які беруть
участь у справі.

Від відповідача Церковної кредитної
спілки «Анісія» 11.06.2014 року надійшло
письмове клопотання про розгляд справи
за відсутності представника.

Від представника позивача, який також
не з»явився в судове засідання, 11.06.2014
року надійшло письмове клопотання про
відкладення розгляду справи, у зв»язку
з перебуванням позивача за межами
Львівської області. Колегія суддів
ухвалила визнати неповажними причини
неявки в судове засідання позивача і
його представника та продовжити
розгляд справи за відсутності всіх
осіб, які беруть участь у справі з тим,
щоб забезпечити розгляд справи у
строки, встановлені чинним
процесуальним законодавством.

У зв»язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу належить відхилити, а
оскаржуване рішення - залишити без
змін, з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції мотивував свої
висновки, зокрема посиланням на те, що
позивачем не було доведено тих
обставин, на які він посилався як на
підставу своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з
обґрунтованістю висновків суду першої
інстанції про недоведеність позивачем
підставності позовних вимог, а доводи
апеляційної скарги вважає такими, що
не дають підстав для скасування
оскаржуваного рішення, виходячи з
наступного.

Доводи апеляційної скарги щодо
тривалого (протягом восьми з половиною
років) розгляду справи судом першої
інстанції не можуть слугувати
підставою для скасування законного
рішення.

Звернувшись до суду з клопотанням про
витребування від сторін і третьої
особи певних документів, позивачем не
було надано доказів в підтвердження
того, що після 17 вересня 2002 року (дата
затвердження акту про проведення
аукціонних торгів) і до 22 серпня 2013 року
він звертався до відповідачів чи
третіх осіб з вимогами про надання йому
копій документів до яких позивач мав
якесь відношення і, що у видачі таких
документів йому було відмовлено. За
таких обставин, колегія вважає, що
позивачем не було доведено, що докази,
які мали значення для справи не були
отримані позивачем із-за неможливості
їх отримання чи складнощів у їх
отриманні, або із-за не сприяння судом у
їх витребуванні.

Щодо доводів апеляційної скарги про не
з'ясування судом першої інстанції
причин знищення письмових доказів
сторонами у справі, необхідно
зазначити наступне. В підтвердження
позову позивачем було долучено до
позовної заяви наступні докази:
довідку виконкому Солонківської
сільради за № 2075 від 28.04.2004 року про те,
які будівлі були побудовані позивачем
станом на 1997 рік, копія акту про
аукціонні торги від 17.09.2002 року, копія
позичкового договору від 22.05.1997 року,
копія договору застави серії ААЕ №
529197. Клопотання про витребування судом
письмових доказів, щодо подання яких у
позивача виникли складнощі, позивачем
було заявлено 22 серпня 2013 року (а.с.
108-111), яке було частково задоволено
ухвалою судового засідання від 31
жовтня 2013 року (а.с. 116-117), ухвалою
судового засідання від 28 листопада 2013
року (а.с. 131 ), ухвалою судового
засідання від 20 грудня 2013 року (а.с. 164). В
процесі виконання вищезазначених
ухвал було встановлено, що письмові
документи, які суд зобов»язав надати,
були знищені:

Церковною кредитною спілкою «Анісія» -
09 грудня 2011 року у зв»язку з
закінченням строку їх зберігання (а.с.
158-161) ;

Львівським державним нотаріальним
архівом - 25 жовтня 2002 року та - 10 червня
2009 року (а.с.166);

Відділом державної виконавчої служби
Пустомитівського районного управління
юстиції матеріали виконавчого
провадження - по закінченню трьох
років (а.с. 168).

Тобто, подання цих доказів
відповідачами і третьою особою у
справі було неможливим ще до моменту
звернення позивача з клопотанням до
суду про витребування цих доказів.
Отже, доводи апелянта про те, що судом
першої інстанції не були з»ясовані
причини знищення сторонами у справі
письмових доказів не відповідають
дійсності.

Щодо доводів позивача про не
задоволення судом першої інстанції
його клопотань про витребування
матеріалів щодо надання йому земельної
ділянки, її вилучення та передання
іншій особі, колегія суддів вважає, що у
суду першої інстанції не було підстав
для задоволення клопотання у цій
частині, оскільки у цій справі
позивачем не було надано будь-яких
доказів в підтвердження тієї
обставини, що земельна ділянка, на якій
був розташований незавершений
будівництвом житловий будинок також
була предметом застави по позичковому
договору від 22 травня 1997 року, або що на
земельну ділянку було звернуто
стягнення по виконавчому напису
нотаріуса від 28.04. 1998 року, чи доказів
того, що земельна ділянка була
реалізована Приватним спеціалізованим
підприємством "Львівські виробничі та
інвестиційні системи" або іншою
торгівельною організацією в процесі
примусового виконання Відділом ДВС
Пустомитівського РУЮ виконавчого
напису нотаріуса від 28.04.1998 року про
стягнення з позивача 33660 грн. в користь
Церковної кредитної спілки «Анісія»,
як не надано позивачем і доказів про те,
що земельна ділянка була відчужена
взагалі. Доречним видається зазначити,
що згідно акту державного виконавця
від 03 серпня 1998 року в процесі
примусового виконання виконавчого
напису нотаріуса, земельна ділянка
описана не була ( а.с 162 ).

Апеляційним судом для перевірки
доводів апеляційної скарги, була
витребувана і оглянута
інвентаризаційна справа (квартал 4/36)
на будинковолодіння по АДРЕСА_1, яка
була заведена після замовлення ОСОБА_5
від 05 листопада 2002 року про видачу йому
довідки для відчуження незавершеного
будівництвом житлового будинку та
господарських будівель, який
розташований в АДРЕСА_2, належного
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва від 22
вересня 2002 року, виданого приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 на
підставі акта про проведення аукціону
(публічних торгів) Приватним
спеціалізованим підприємством
«Львівські Виробничі та Інвестиційні
Системи» 27 серпня 2002 року,
затвердженого Відділом Державної
Виконавчої служби Пустомитівського
районного управління юстиції 17
вересня 2002 року. Отже, ця
інвентаризаційна справа не містить
інформації про те, хто був
забудівником чи власником згаданого
житлового будинку до 22 вересня 2002 року,
тому відсутність цієї
інвентаризаційної справи під час
розгляду справи судом першої інстанції
на законність оскаржуваного рішення
також не могла вплинути і не вплинула.

Згідно доказів, наявних у справі, 22
травня 1997 року між відповідачем
Церковною кредитною спілкою «Анісія«
та позивачем як членом цієї кредитної
спілки, було укладено позичковий
договір № 46 від 22 травня 1997 року, за
яким позивач отримав від відповідача
позику в сумі 13000 гривень під 84% річних
на строк до 22 серпня 1997 року (а.с. 5). Зі
змісту договору, який підписано
позивачем, слідувало, що позивач був
членом кредитної спілки, і жодним чином
не випливало, що кредитна спілка ввела
позичальника в оману стосовно
законності, підстав і умов надання і
повернення невеликого кредиту. За
таких обстави, вимоги позивача про
визнання позичкового договору
недійсним з тих підстав, що, нібито,
кредитна спілка не мала права
надавати позивачеві кредит, що в
договорі не визначена особа, яка бере
на себе зобов»язання, і, що в
кредитному договорі не визначена дата
повернення кредиту, спростовуються
вищезазначеним письмовим доказом.
Згідно цивільного законодавства,
чинного на дату укладення договору, в
договорі не потрібно було зазначати
ціль позики, чи зазначати осіб, які не
були сторонами у договорі. Тому,
договір позики не міг бути визнаний
недійсним з тих підстав, що у ньому не
зазначено цілі, для якої отримана
позика , не вказано виду забезпечення
зобов»язання чи осіб солідарних за
виконання зобов»язання. Доречним є
зазначити, що стверджуючи про
укладення оспорюваних договорів під
час укладення в шлюбі, та обґрунтовуючи
їх недійсність відсутністю згоди
дружини і порушенням прав малолітніх
дітей, позивачем не було надано суду
будь- яких доказів, в підтвердження
перебування його у зареєстрованому
шлюбі чи наявності у нього малолітніх
дітей, в період укладення оспорюваних
договорів. Таким чином, позивачем не
було надано і в суді не було здобуто
доказів, які давали б підстави для
задоволення позовних вимог в частині
визнання недійсним позичкового
договору від 22 травня 1997 року.

У зв»язку з ненаданням позивачем суду
доказів щодо перебування його в шлюбі
під час укладення договору застави
незакінченого будівництвом житлового
будинку від 26 травня 1997 року, тобто не
надано доказів, які б підтверджували,
що вищезгаданий будинок належав
позивачу на праві спільної сумісної
власності подружжя, та за обставин
зазначення у договорі застави, що
незакінчений будівництвом житловий
будинок, належить заставодавцеві на
підставі договору на будівництво
житлового будинку на правах приватної
власності, посвідченого
Пустомитівською держнотконторою 23.05.1997
року, не підлягали задоволенню і вимоги
позивача в частині визнання недійсним
договору застави як такого, що
укладений без згоди другого з подружжя.

У первісній позовній заяві та у заяві
про уточнення і збільшення позовних
вимог (а.с 1-2, 31-33) Приватне підприємство
"Львівські виробничі та інвестиційні
системи" не було зазначено в якості
відповідача і у цих позовних заявах
позивач просив зокрема визнати
недійсним договір купівлі- продажу з
торгів його житлового будинку та
земельної ділянки з тих підстав, що
відповідач - ВДВС Пустомитівського
району при призначенні торгів
порушив статті 29,66 Закону «Про
виконавче провадження», так як все
недобудоване будівництво з земельною
ділянкою було оцінено лиш в 32550 грн.
Ухвалою судового засідання від 31
жовтня 2013 року за клопотанням позивача
до участі в справі в якості відповідача
було залучено Приватне підприємство
"Львівські виробничі та інвестиційні
системи". Водночас позивачем не було
подано письмової заяви, в якій були б
наведені обставини, які свідчили б про
те, що при проведенні аукціонних торгів
Приватним підприємством "Львівські
виробничі та інвестиційні системи"
були допущені порушення вимог
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 27.10.1999
року № 68/5, котрі давали б підстави для
визнання торгів недійсними. Про те, що
договір купівлі-продажу з аукціону
майна підлягає визнання недійсним,
оскільки прилюдні торги проведені з
порушеннями Тимчасового положення про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна та Закону України «Про виконавче
провадження», в результаті чого було
реалізовано не тільки заставлена
частина житлового будинку пл. 90 кв.м., а
весь незавершений будівництвом
житловий будинок разом із
господарськими будівлями заг. пл. 450
кв.м. та земельною ділянкою пл. 0,10 га,
позивач фактично послався вже у
апеляційній скарзі, тобто після
ухвалення судом першої інстанції
оскаржуваного рішення.

Згідно з правовою позицією,
висловленою Верховним Судом України в
постанові від 24.10.2012 р. у справі № 6-116 цс
12, одним зі способів захисту порушеного
права є визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.
Проведення прилюдних торгів, складання
за результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а отже є правочином. Таким
чином, ураховуючи те, що відчуження
майна з прилюдних торгів відноситься
до угод купівлі-продажу, така угода
може визнаватись недійсною на підставі
норм цивільного законодавства про
недійсність правочину. Слід також
зазначити, що оскільки виходячи зі
змісту ч.1 ст. 215 ЦК України (ст.48 ЦК УРСР
1963 року) підставами недійсності
укладеного за результатами прилюдних
торгів правочину є недодержання вимог
закону в момент його укладення, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, то підставами для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
саме Тимчасовим положенням про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5. Що
стосується порушень, допущених
державним виконавцем при здійсненні
своїх повноважень, передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження», до призначення прилюдних
торгів, у тому числі, щодо відкриття
виконавчого провадження, накладення
арешту на майно, визначення вартості чи
оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57
Закону «Про виконавче провадження»), то
такі дії (бездіяльність) державного
виконавця підлягають оскарженню в
порядку, передбаченому цим Законом
(зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3
ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону). Отже,
дії державного виконавця у виконавчому
провадженні, які не стосуються правил
проведення прилюдних торгів, мають
самостійний спосіб оскарження та не
можуть бути підставою для визнання
прилюдних торгів недійсними.

Оскільки позовні вимоги в частині
визнання недійсним договору купівлі-
продажу з торгів житлового будинку
позивач обґрунтовував посиланням на
порушення Виконавчою службою вимог
статтей 29, 66 «Закону про виконавче
провадження», а не посиланням на
порушення відповідачем Приватним
підприємством «Львівські виробничі та
інвестиційні системи» вимог
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна, то не
надання відповідачем - Приватним
підприємством «Львівські виробничі та
інвестиційні системи» копій
матеріалів з призначення та проведення
аукціонних торгів від 17.09.2002 року на
законність оскаржуваного рішення суду
не вплинули. З врахуванням
вищенаведених мотивів, колегія суддів
вважає, що на законність оскаржуваного
рішення не вплинула і відмова суду
першої інстанції в задоволенні
клопотання позивача про допит свідків.

Зважаючи на те, що у зв»язку із
знищенням виконавчого провадження та
виконавчого напису нотаріуса за
закінченням терміну їх зберігання, не
видалося можливим встановити, на яке
майно (незавершене будівництво якої
площі) було звернено стягнення
нотаріусом і чи на реалізацію на
прилюдних торгах було передано майно
позивача, яке було описано державним
виконавцем на виконання виконавчого
напису чи майно описане на підставі
інших виконавчих документів, тому
доводи апелянта про реалізацію на
прилюдних торгах незакінченого
будівництвом житлового будинку
більшою площею, ніж вказана у договорі
застави, також не давали підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведені положення
законодавства та обставини справи у їх
об»єктивній сукупності, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
законності і обґрунтованості
оскаржуваного рішення не спростовують,
тому апеляційну скаргу належить
відхилити, оскаржуване рішення -
залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 17 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Тропак О.В.

Судді:
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.