Справа № 664/3329/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
Цюрупинський районний
суд

Херсонської області

у складі: судді
Никифорова Є.О.,

при секретарі
Імшеницькій К.В.,

за участю представника позивача
Чайковської Г.І.,

відповідача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

третьої особи
Гаран І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Цюрупинську
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення,

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду
з позовом до ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
житловий будинок АДРЕСА_1, та виселення
осіб, що зареєстровані за вищевказаною
адресою.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала та пояснила,
що між позивачем та відповідачем
укладено кредитний договір за умовами
якого відповідач отримав від позивача
кредит та зобов'язався його повернути
зі сплатою відсотків за користування
кредитом, комісії та інших витрат в
зазначені даним договором строки. В
забезпечення виконання зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором між
позивачем та відповідачем також
укладено договір іпотеки предметом
якого є житловий будинок, що належить
відповідачеві на праві власності.
Відповідач не виконує належним чином
свої зобов'язання за кредитним
договором внаслідок чого станом на
29.05.2013р. має заборгованість в розмірі
25992,25 доларів США, що в еквіваленті у
національній валюті дорівнює 207678,04 грн.
Оскільки відповідач не реагує на
вимогу банку повернути кредитні кошти,
просить в судовому порядку в рахунок
погашення заборгованості за
вищевказаним кредитним договором
звернути стягнення на предмет іпотеки,
виселити відповідача та інших осіб, які
зареєстровані у вищевказаному
житловому будинку, та стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 2191,48 грн. (114,70 грн. - судовий за
пред'явлення позовної заяви
нематеріального характеру та 2076,78 грн. -
судовий збір за пред'явлення позовної
заяви матеріального характеру.)

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала та пояснила,
що у жовтні 2012 року відповідач
достроково сплатив кредит та відсотки
за користування ним. Кредитним
договором передбачено щомісячну
сплату за резервування ресурсів, яка до
жовтня 2012 року вносилася ним у повному
обсязі. Дострокове погашення кредиту
не звільняє відповідача від сплати за
резервування ресурсів до 2028 року, тобто
до закінчення дії договору. Залишок
несплаченої суми за резервування
становить 18931,64 грн., позивачем
нараховані пеня та штрафні санкції за
прострочення сплати цієї суми. Просила
позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав, вважаючи вимоги банку
безпідставними, оскільки зобов'язання
за кредитним договором виконані ним у
повному обсязі.

Третя особа у справі просить у
задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 04 вересня 2008 року
між сторонами укладено кредитний
договір № HEС0GА відповідно до умов
якого банк надав позичальникові кредит
у розмірі 41703,57 доларів США, а
позичальник зобов'язався повернути
банку кредит зі сплатою відсотків за
користуванням кредитом у розмірі 15,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом, комісії та інших витрат, з
кінцевим терміном повернення 04.09.2028р. В
забезпечення виконання зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором, 04
вересня 2008 року між сторонами також
укладено договір іпотеки предметом
якого є житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1. У жовтні 2012
року відповідач достроково сплатив
кредит та відсотки за користування ним.
З 01.11.2012 року позивачем нараховано
плату за резервування ресурсів за весь
час дії кредитного договору в сумі 18931,64
грн., пеня та штрафні санкції за
прострочення сплати цієї суми.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а зі
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Відповідно до положень ст.611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рішенні суду
зазначається спосіб реалізації
предмета іпотеки. Одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
вправі винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

Суд приходить до висновку, що
нарахування суми винагороди за
резервування ресурсів повинно
відбуватися до повного погашення
кредиту за фактичну кількість днів
резервування, що підтверджується
наступним.

Відповідно до умов договору, погашення
заборгованості за цим договором
здійснюється в наступний спосіб:
щомісяця в період сплати позичальник
повинен надавати банку кошти
(щомісячний платіж) у сумі 687 доларів 09
центів США згідно графіку погашення
для погашення заборгованості за
кредитним договором, що складається із
заборгованості по кредиту, відсоткам,
винагороди, комісії.

Згідно п. 8.5 договору при достроковому
(як повному, так і частковому) погашенні
кредиту позичальник додатково сплачує
банку за користування кредитом 0 % від
суми кредиту, що погашається
достроково.

Згідно ст. 598 ЦК України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Відповідно до п. 3.6 договору
позичальник сплачує банку винагороду у
розмірі й у строки, визначені п. 8.1
договору від дня списання коштів з
кредитного рахунку до дати повного
погашення кредиту. При цьому, незалежно
від дня останнього періоду сплати до
дня остаточного погашення кредиту
винагорода сплачується у вказаному
розмірі.

У п. 4.4 договору передбачено, що
винагорода за резервування ресурсів
нараховується за весь час резервування
(до дати погашення кредиту), при цьому
сумою зарезервованих ресурсів
вважається сума, вказана у графіку
погашення кредиту.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що
нарахування винагород, передбачених,
зокрема п. 8.1 здійснюється в останню
дату їх сплати, зазначену в п. 7.1
договору. Разом з тим, п. 7.1 кредитної
угоди вказане положення не
врегульоване.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011
розтлумачено положення пп. 22, 23 ст. 1, ст.
11 Закону України «Про захист прав
споживачів», які поширюються на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач
має право дострокового повернути
споживчий кредит, у тому числі шляхом
збільшення суми періодичних виплат.
Споживач у разі дострокового
повернення споживчого кредиту сплачує
відсотки за користування кредитом та
вартість всіх послуг, пов'язаних з
обслуговуванням та погашенням кредиту,
за період фактичного користування
кредитом. Кредитодавцю забороняється
встановлювати споживачу будь-яку
додаткову плату, пов'язану з
достроковим поверненням споживчого
кредиту. Умова договору про надання
споживчого кредиту, яка передбачає
сплату споживачем будь-якої додаткової
плати у разі дострокового повернення
споживчого кредиту, є нікчемною.

Отже, сплата винагороди за
резервування кредитних ресурсів не є
самостійним зобов'язанням за вказаним
кредитним договором, а є похідним від
основного кредитного зобов'язання, у
зв'язку з виконанням позивачем
обов'язку повернення суми кредиту у
відповідача після цього відпала
потреба у резервуванні таких ресурсів,
і відповідно дії останнього по
нарахуванню такої винагороди
неправомірні, оскільки ним фактично
поставлено питання про сплату
винагороди за послугу, яка вже не
надається.

Таким чином, відповідач не порушив умов
кредитного договору, а тому відсутні
підстави для звернення затягнення на
предмет іпотеки та, відповідно,
виселення відповідача з приміщення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 589,
611 ЦК України, ст.ст. 33, 39 ЗУ «Про
іпотеку», ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», суд

вирішив:

В задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду
Херсонської області через
Цюрупинський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Є.О. Никифоров