АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 88-ц/796/51/2014
Головуючий у І інстанції: Чех Н.А.
Доповідач: Корчевний
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року колегія судців судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Меєчко Д.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про
перегляд рішення колегії суддів з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва від 27 листопада 2013 року
року за нововиявленими обставинами в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: служба у справах захисту
дітей Дніпровської районної в м.Києві
державної адміністрації про стягнення
аліментів на утримання дитини та
визначення місця її проживання,-

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення
місця проживання малолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком -
громадянином Італійської республіки
ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів
на утримання дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини від
усіх доходів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що з відповідачем
познайомився восени 2009 року, згодом
стали спільно проживати однією сім'єю
як подружжя, проте без здійснення
державної реєстрації шлюбу. 07 вересня
2011 року в них народилася дитина ОСОБА_4.

У вересні 2012 року сторони стосунки
припинили. Відповідач відлучалася за
кордон з незнайомими чоловіками,
залишала дитину без догляду, вживала
спиртні напої та наркотичні засоби,
приводила додому незнайомих людей. У
жовтні 2012 року відповідач забрала
дитину та повернулася до своїх батьків
у м. Дніпродзержинськ.

З посиланням на наведене, а також на те,
що він добре характеризується (має
постійний дохід, місце для проживання
себе та дитини, відсутність шкідливих
звичок), позивач вважає, що місце
проживання дитини слід визначити з
батьком, що забезпечить належний
розвиток та виховання дитини, а також
просить стягнути аліменти за умови
визначення місця проживання дитини з
позивачем.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва від 13 серпня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково.

Місце проживання малолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено разом з
батьком - громадянином Італійської
республіки ОСОБА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженки міста
ВольногорськДніпропетровської
області аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
розмірі 1/4 частини всіх доходів
щомісячно, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з дня
набрання рішенням законної сили і до
повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на
користь ОСОБА_1 у розмірі 229 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м.Києва від 27
листопада 2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_2, в інтересах якої діє
представник за довіреністю ОСОБА_5,
задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 13 серпня 2013 року
скасовано та ухвалено нове наступного
змісту.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у
справах захисту дітей Дніпровської
районної в м.Києві державної
адміністрації про стягнення аліментів
на утримання дитини та визначення
місця її проживання - відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 квітня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення апеляційного суду м.
Києва від 27 листопада 2013 року залишено
без змін.

04 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся у
суд з заявою про перегляд рішення
колегії суддів з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року за нововиявленими
обставинами, мотивуючи її тим, що 02
червня 2014 року йому стала відома
обставина, яка має істотне значення для
справи, а саме - отримано
консультаційний висновок НДСЛ
«Охмадит», з якого вбачається, що
внаслідок неналежного ставлення
ОСОБА_2 до дитини та неналежного
виконання нею батьківських обов'язків
у дитини виник ряд захворювань.

Зазначає, що вказана обставина не
була і не могла бути відома позивачу
під час розгляду справи в суді,
оскільки ця обставина встановлена
консультаційним висновком НДСЛ
«Охмадит» від 02.06.2014 р.

Просить суд апеляційної
інстанції:

прийняти до розгляду заяву про
перегляд рішення Апеляційного суду м.
Києва від 27.11.2013 р. у цивільній справі
№22-23987/10 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа: Служба у справах дітей
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації про
визначення місця проживання
малолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_4 та
стягнення з Відповідача аліментів на
утримання дитини, у розмірі 1/3 частини
від усіх доходів, у зв'язку з
нововиявленими обставинами;

рішення Апеляційного суду м.
Києва від 27.11.2013 у цивільній справі
№22-23987/10 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа: Служба у справах дітей
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації про
визначення місця проживання
малолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_4 та
стягнення з Відповідача аліментів на
утримання дитини, у розмірі 1/3 частини
від усіх доходів - скасувати;

у задоволенні апеляційної скарги
ОСОБА_2 - відмовити;

рішення Дніпровського районного
суду м. Києва у цивільній справі
№755/1538/13-ц від 13.08.2013 р. - залишити без
змін.

Колегія суддів, заслухавши
представників відповідача ОСОБА_2-
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, які
заперечували проти задоволення заяви,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи заяви, вважає заяву такою, що
підлягає задоволенню, враховуючи
наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 361 ЦПК України,
визначено, що підставами для перегляду
рішення, ухвали суду чи судового наказу
у зв'язку з ново виявленими обставинами
є : 1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи; 2) встановлені вироком суду, що
набрав законної сили, завідомо
неправдиві показання свідка, завідомо
неправильний висновок експерта,
завідомо неправильний переклад,
фальшивість документів або речових
доказів, що потягли за собою ухвалення
незаконного або необґрунтованого
рішення; скасування судового рішення,
яке стало підставою для ухвалення
рішення чи постановлення ухвали, що
підлягають перегляду; 4) встановлена
Конституційним Судом України
неконституційність закону, іншого
правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконане.

Під час розгляду заяви в суді
апеляційної інстанції знайшли
підтвердження матеріалами справи
доводи Позивача про те, що під час
проживання дитини спільно з
Відповідачем, остання неналежно
виконувала свої батьківські обов'язки
стосовно дитини, що призвело до
захворювання дитини на ряд
захворювань, зокрема стрептодермію,
оніхомікоз та оніходистрофію стоп,
зокрема ці фактичні обставини
підтверджується відповідними
медичними документами від 04.09.2013р.,
виданими медичним закладом (клінікою
«Медиком»), де тривалий час лікували
дитину.

Позивач зазначає, що в подальшому
йому стало відомо про те, що вказані
захворювання у дитини виникли
внаслідок неналежного догляду за
дитиною зі сторони Відповідача за
період проживання дитини спільно з
ОСОБА_2 Однак про наявність таких
обставин, як неналежне ставлення
ОСОБА_2 до дитини та неналежне
виконання нею батьківських обов'язків,
що призвело до виникнення у дитини ряду
захворювань, стороні Позивача під час
розгляду справи судом першої,
апеляційної та касаційної інстанцій не
було відомо.

Колегія суду вважає, що така істотна
для справи обставина, як неналежне
ставлення ОСОБА_2 до дитини та
неналежне виконання нею батьківських
обов'язків, що призвело до виникнення у
дитини ряду захворювань, не була і не
могла бути відома Позивачу на час
розгляду справи в суді, оскільки ця
обставина вбачається з
консультаційного висновку НДСЛ
«Охмадит» від 02.06.2014 р.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
визначено, що під час ухвалення рішення
суд вирішує питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 Пленуму Верховного
Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми. Згідно п. 6 цього
Пленуму Верховного Суду України, якщо
докази у справі зібрані в порядку,
передбаченому ст.ст. 132, 133, 140 і ч. 4 ст. 191
ЦПК України, суд може обґрунтувати ними
рішення лише за умови, якщо вони були
ним оголошені в судовому засіданні,
пред'явлені для ознайомлення особам,
які беруть участь у справі, та
дослідженні в сукупності з іншими
доказами. При ухваленні рішення суд,
відповідно до ст. 212 ЦПК України, оцінює
докази з урахуванням вимог ст.ст. 58 та 59
ЦПК України про їх належність і
допустимість.

У відповідності до п. 11 вказаного
Пленуму Верховного Суду України, у
мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовуються вимоги чи заперечення,
визнаючи одні та відхиляючи інші
докази, суд має свої дії мотивувати та
враховувати, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене,
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції ухвалено з неправильним
застосуванням норм матеріального
права та з одночасним порушенням норм
процесуального права, в зв'язку з чим
підлягає скасуванню, а рішення суду
першої інстанції підлягає залишенню в
силі як таке, що було помилково
скасоване судом апеляційної інстанції,
виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій
правильно встановлено, що 07.09.2011 в м.
Києві в Україні народилася ОСОБА_4,
батьками якої є Позивач та Відповідач,
які в зареєстрованому шлюбі не
перебували. Ці факти підтверджуються
належними і допустимими в розумінні
ст.ст. 58 і 59 ЦПК України доказами, а саме
Свідоцтвом про народження, 28.10.2011
виданим ВРАЦС Печерського районного
управління юстиції у м. Києві (а.с. 51, том
1), показаннями Позивача у судовому
засіданні як свідка, а також ця
фактична обставина визнана
Відповідачем.

Малолітня дитина ОСОБА_4 є громадянкою
Республіки Італія, що підтверджується
належними і допустимими, в розумінні
ст.ст. 58 і 59 ЦПК України, доказами, а саме
її паспортом Італійської республіки
(а.с. 56-59, том 1), показаннями Позивача у
судовому засіданні як свідка, а також
ця фактична обставина визнана
Відповідачем.

Суд першої інстанції вірно визначив, що
проживання дитини ОСОБА_4 можливе разом
з батьком (Позивачем). Умови в квартирі
АДРЕСА_1, де проживає Позивач,
відповідають умовам проживання разом з
ним малолітньої дитини ОСОБА_4, що
підтверджується належними і
допустимими в розумінні ст.ст. 58 і 59 ЦПК
України доказами, а саме Акту
обстеження умов проживання, складеного
14.01.2013 Комісією з питань захисту прав
дитини Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації (а.с. 156, том 1)
та показаннями Позивача у судовому
засіданні як свідка.

Колігія суду приходить до висновку, що
судом першої інстанції на підставі
належних і допустимих доказів були
встановлені і інші істотні обставини,
які мали вирішальне значення для
прийняття судом першої інстанції
законного і обґрунтованого рішення.

Водночас в оскаржуваному
рішенні суд апеляційної інстанції
передчасно послався на те, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України, оскільки суд
першої інстанції не врахував вимоги
Сімейного кодексу України та принципи
Декларації про права дитини, 20.11.1959
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН,
не взяв до уваги вік дитини, не
встановив і не зазначив у рішенні
будь-яких виключних обставин, які б
викликали необхідність розлучення
малолітньої дитини з матір'ю. Одночасно
з цим суд апеляційної інстанції в
оскаржуваному рішенні зазначив, що
встановлені судом першої інстанції
обставини не є такими, що свідчать про
аморальний спосіб життя Відповідача,
ухилення від виконання батьківських
обов'язків, відсутність піклування про
фізичний та духовний розвиток дитини, а
періодичні виїзди Відповідача за межі
України та розміщення в соціальній
мережі фотознімків, еротичний характер
яких не підтверджено належними і
допустимими доказами, не свідчать про
неможливість матір'ю виконувати
батьківські обов'язки.

Разом з тим, в порушення норм ст.
151 СК України, в оскаржуваному рішенні
суд апеляційної інстанції зазначив, що
у родині Відповідача наявні особи,
здатні надавати допомогу в догляді за
дитиною, зокрема дід та баба дитини.

Колегія суду вважає, що Позивач,
як батько дитини, має переважне право
перед іншими особами (бабою та дідом
дитини) на особисте виховання дитини.
Як вбачається з матеріалів справи,
право діда та баби дитини з нею
бачитися та спілкуватися не порушено, а
залучення сторонньої особи (няні)
обумовлене виключно можливістю
належного догляду за малолітньою
дитиною за місцем реєстрації та
проживання Позивача у період, коли
Позивачу на декілька годин протягом
робочого дня потрібно відлучитися на
роботу.

Разом з тим, судом апеляційної
інстанції в оскаржуваному рішенні
зазначено, що встановлені судом першої
інстанції обставини не свідчать про
неможливість матір'ю виконувати
батьківські обов'язки.

Колегія суду вважає, що судом
першої інстанції такі обставини не
встановлені і не встановлювались, але
під час судового розгляду справи
належними і допустимими доказами
встановлені обставини, які достатньо
свідчать про невиконання Відповідачем,
як матір'ю, батьківських обов'язків
стосовно дитини, хоча вона,
беззаперечно і має таку можливість.

Судом апеляційної інстанції
вірно зазначалося, що сама по собі
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків не є вирішальною
для передачі йому дитини.

Однак, колегія суду вважає, що
відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України суд
не може передати дитину для проживання
тому із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Надані під час судового розгляду
докази ОСОБА_1 є належними та
допустимими згідно вказаної норми
закону.

Водночас, доводи апеляційної
скарги ОСОБА_2, а саме: напружені
стосунки між сторонами, вимоги ОСОБА_1
покинути його житло разом з дитиною,
його небажання спілкуватися з дитиною,
не знайшли підтвердження матеріалами
справи та судом не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки містяться на
свідченнях апелянта та недоведені
згідно вимог ст. 60 ЦПК України.

Крім того, пояснюючи свої
неодноразові поїздки за кордон, які
знайшли підтвердження документами
відповідних державних органів, апелянт
в своїй апеляційній скарзі зазначає, що
догляд за новонародженою дитиною мала
здійснювати її мати.

Апеляційний суд зазначає, що
оскільки ОСОБА_2 не надала доказів
свого працевлаштування у зазначений
період та підтвердження підстав цих
неодноразових поїздок, як таких, що
відповідають її посадовим обов'язкам,
зважаючи, що поїздки були здійснені під
час спільного проживання сім'єю з
позивачем, який проти них заперечував,
і в подальшому також ухилялася від
виконання батьківських обов'язків, що
підтверджується проживанням дитини з
батьками ОСОБА_2, оскільки позивач
мешкала в м. Києві окремо від батька
дитини, докази чого наявні в матеріалах
справи, було відсутнє піклування
матір'ю про фізичний та духовний
розвиток дитини, що привело до
виникнення у ОСОБА_4 ряду захворювань,
відтак є підстави вважати поведінку
ОСОБА_2 як таку, що не була спрямована на
збереження сім'ї, не відповідала
належному догляду за новонародженою
дитиною та привела до захворювань
малолітньої дитини внаслідок
неналежного догляду та відсутності
вчасного медичного огляду та
лікування.

Відтак, суд першої інстанції на
підставі належних та допустимих
доказів вірно визначив, що вказана
поведінка ОСОБА_2 може шкодити
нормальному розвитку дитини.

Таким чином, суд апеляційної
інстанції, скасувавши рішення суду
першої інстанції та постановивши
оскаржуване рішення, допустив
порушення норм процесуального права, а
саме ст.ст. 213-214, 303 і 309 ЦПК України, а
також неправильно застосував норми
матеріального права, а саме принципу 6
Декларації про права дитини, прийнятої
20.11.1959 Генеральною Асамблеєю ООН та
ст.ст. 141, 150, 151, 157, 161 і 163 СК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК
України підставою для перегляду
рішення, ухвали чи судового наказу у
зв'язку з нововиявленими обставинами є
істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

Згідно ч. 1 ст. 363 ЦПК України
рішення, ухвала суду чи судовий наказ
переглядаються у зв'язку з
нововиявленими обставинами судом, який
ухвалив рішення, постановив ухвалу або
видав судовий наказ.

Відповідно до ч. 1 ст. 362 ЦПК України
заяви про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами можуть
бути подані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
протягом одного місяця з дня
встановлення обставини, що є підставою
для перегляду.

Оскільки вищезазначений
консультаційний висновок, яким
встановлена обставина, що має істотне
значення для справи, отримані
Позивачем 02.06.2014 р., який є днем
встановлення Позивачем обставини, що
має істотне значення для справи. Таким
чином, заява до Апеляційного суду м.
Києва про перегляд оскаржуваного
рішення у зв'язку з нововиявленими
обставинами, подана в установлений ч. 1
ст. 362 ЦПК України строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦПК України
розглянувши заяву, суд може скасувати
судове рішення, що переглядається, і
прийняти нове судове рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції ухвалено з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, в зв'язку з чим підлягає
скасуванню, а рішення суду першої
інстанції підлягає залишенню в силі як
таке, що відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 361-365 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення
колегії суддів з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року року за
нововиявленими обставинами в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
служба у справах захисту дітей
Дніпровської районної в м.Києві
державної адміністрації про стягнення
аліментів на утримання дитини та
визначення місця її проживанняза
нововиявленими обставинами -
задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м.
Києва від 27 листопада 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,третя особа: Служба у справах
дітей Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації, про стягнення
аліментів на утримання дитини та
визначення місця її проживання-
скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2-
відхилити.

Рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 13 серпня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: