У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової
І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом прокурора
Балаклавського району м. Севастополя в
інтересах держави в особі
Севастопольської міської ради до
ОСОБА_3, обслуговуючого кооперативу
«Дачно-будівельний кооператив
«Горний-2», про визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку та витребування
земельної ділянки із незаконного
володіння, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 та обслуговуючого
кооперативу «Дачно-будівельний
кооператив «Горний-2» - Зубченко Марини
Володимирівни на рішення
Балаклавського районного суду м.
Севастополя від 1 серпня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду м. Севастополя від 28
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року прокурор
Балаклавського району м. Севастополя в
інтересах держави в особі
Севастопольської міської ради
звернувся до суду з указаним позовом,
просив визнати недійсним державний акт
виданий на ім'я ОСОБА_3 на право
власності на земельну ділянку площею 0,1
га, розташовану у Севастопольській
зоні ПБК № 44/99, серії ЯИ № 067195, виданий
головним управлінням Держкомзему у м.
Севастополі 27 квітня 2010 року та
зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 48;
витребувати на користь держави в особі
Севастопольської міської ради з
незаконного володіння відповідача
земельну ділянку площею 0,1000 га,
розташовану в Севастопольській зоні
ПБК № 44/99, кадастровий номер
:58:002:0629, нормативно-грошовою
вартістю 94 000 грн.

Позовні вимоги
обґрунтовано тим, що на підставі
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації від 29
вересня 2010 року № 825-р ОСОБА_3 видано
державний акт серії ЯИ № 067195 на право
власності на земельну ділянку,
розташовану за адресою: ПБК № 44/99 м.
Севастополь для індивідуального
дачного будівництва. Однак, указаним
розпорядженням Севастопольської
міської державної адміністрації
передано обслуговуючому кооперативу
«Дачно-будівельний кооператив
«Горний-2» (далі - ОК «ДБК «Горний-2»)
земельну ділянку, розташовану за
адресою: Севастопольська зона ПБК 44/1-143,
для індивідуального дачного
будівництва. Рішень щодо передачі
відповідачу земельної ділянки, на яку
видано державний акт, зазначеним
розпорядженням не приймалося, заяв
відповідачем до адміністрації не
подавалося. Розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації, зазначене у держаному
акті, як підстава набуття ОСОБА_3 права
власності на земельну ділянку 20 серпня
2010 року опротестовано прокуратурою м.
Севастополя, на підставі чого
скасовано адміністрацією з підстав
відсутності у неї компетенції на
розпорядження землями у межах м.
Севастополя.

Рішенням
Балаклавського районного суду м.
Севастополя від 1 серпня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Севастополя від 28
листопада 2013 року, позов задоволено.
Визнано недійсним виданий на ім'я
ОСОБА_3 державний акт на право
власності на земельну ділянку площею 0,1
га, розташовану у м. Севастополі,
Севастопольська зона ПБК 44/99, серії ЯИ
№ 067195, виданий Головним управлінням
Держкомзему у м. Севастополі 27 квітня
2010 року, зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 448.
Витребувано на користь держави в особі
Севастопольської міської ради з
незаконного володіння ОСОБА_3 земельну
ділянку, площею 0,1 га розташовану за
адресою: м. Севастополь,
Севастопольська зона ПБК, 44/99
кадастровий номер :58:002:0629.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі
представник ОСОБА_3 та ОК «ДБК
«Горний-2» - Зубченко М.В. просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати питання:
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
відсутності правових підстав для
набуття відповідачем права власності
на земельну ділянку, оскільки
державний акт на право власності на
земельну ділянку виданий усупереч
вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України, а тому
земельна ділянка незаконно вибула із
державної власності.

Із висновками суду першої та
апеляційної інстанцій погодитися не
можна з огляду на таке.

Судами встановлено, що розпорядженням
№ 825-р від 29 березня 2010 року передано
громадянам України - членам ОК «ДБК
«Горний-2» у власність земельні ділянки
загальною площею 17 га (а.с. 6).

Пунктом 3 зазначеного розпорядження
зобов'язано оформити та видати
державні акти громадянам України -
членам ОК «ДБК «Горний-2» на право
власності на земельні ділянки
відповідно до технічної документації,
а також забезпечити зберігання
клопотань громадян - членів ОК «ДБК
«Горний-2» та інших документів, які є
підставою для оформлення і видачі
державних актів в архіві Головного
управління Держкомзему у м.
Севастополі (п. 5.2 Розпорядження).

На підставі вказаного розпорядження
ОСОБА_3 було видано державний акт серії
ЯИ № 067195 від 27 квітня 2010 року на право
власності на земельну ділянку,
кадастровий номер :58:002:0629, площею
0,1 га, розташовану за адресою:
Севастопольська зона ПБК №44/99, для
індивідуального дачного будівництва
(а.с. 3).

Вирішуючи спір, суди дійшли висновку,
що земельна ділянка відповідача
перебуває у межах м. Севастополя, тому
правом розпорядження нею наділена
Севастопольська міська рада, чим
порушили п. 12 Перехідних положень ЗК
України, яким не передбачена
можливість розпорядження землями
органами місцевого самоврядування до
встановлення межі населеного пункту в
залежності від територіального
розташування земельної ділянки у
районі міста та не врахували вимоги ст.
8 Закону України «Про розмежування
земель державної і комунальної
власності».

Разом з тим суди не врахували, що
відповідно до ч. 1 ст. 84 ЗК України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) усі землі
України перебувають у державній
власності, крім земель комунальної та
приватної власності.

Відповідно ч. 2 ст. 83 ЗК України у
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності.

Згідно із ч. 6 ст. 122 ЗК України Київська
та Севастопольська міські державні
адміністрації передають земельні
ділянки із земель державної власності
у власність або у користування у межах
їх територій для всіх потреб, крім
випадків, визначених частиною сьомою
цієї статті.

Аналогічні вимоги містяться й у ст. 7
Закону України «Про розмежування
земель державної та комунальної
власності».

Крім того, за перехідними положеннями
зазначеного Закону у разі, якщо межі
сіл, селищ, міст не встановлені
відповідно до вимог статей 174, 175 та 176 ЗК
України, розмежування земель державної
та комунальної власності проводиться
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування відповідно
до меж, прийнятих для обліку земель у
складі державного земельного кадастру,
а у разі якщо межі території
відповідної сільської, селищної,
міської ради не встановлені відповідно
до законодавства України, розмежування
земель державної та комунальної
власності проводиться органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування у межах їх повноважень,
встановлених цим Законом, відповідно
до меж, прийнятих для обліку земель у
складі державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2012 року відмовлено в
позові заступника прокурора м.
Севастополя в інтересах держави в
особі Севастопольської міської ради до
Головного управління Держкомзему у м.
Севастополі, Севастопольської міської
державної адміністрації, про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень Севастопольської міської
державної адміністрації № 1051-р від 17
грудня 2009 року та № 825-р від 29 березня
2010 року «Про передачу у власність
громадянам - членам ОК «ДБК «Горний-2»
земельних ділянок для індивідуального
дачного будівництва, визнавши, що
Севастопольська міська державна
адміністрація діяла при прийнятті
вказаних розпоряджень у межах своєї
компетенції та з дотриманням вимог
чинного законодавства.

Також у мотивувальній частині
вказаного судового рішення
встановлено, що громадянами - членами
ОК «ДБК «Горний-2» дотримано усіх умов
щодо безоплатної приватизації
земельних ділянок.

Крім того, витребовуючи земельну
ділянку із незаконного володіння
відповідача на користь держави в особі
Севастопольської міської ради, суди не
врахували, що такий спосіб захисту має
лише власник майна, тоді як право
власності Севастопольської міської
ради на вказану земельну ділянку не
підтверджено, а суди зазначили, що
спірна земельна ділянка перебуває у
постійному користуванні державного
підприємства «Севастопольське
дослідне лісомисливське
господарство», яке не є підприємством
комунальної власності та не залучене
до участі у справі.

Взявши до уваги висновки та мотиви у
судових рішеннях Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у справах № 6-42309св12 від 26 грудня
2012 року, № 6-39052св12 від 21 листопада 2012
року, № 6-45227св12 від 3 квітня 2013 року та
правові висновки Верховного Суду
України, викладені у справах № 6-169цс12
від 6 лютого 2013 року, № 6-33цс13 від 22
травня 2013 року, поза увагою
апеляційного суду залишилося те, що
висновки та мотиви суду касаційної
інстанції у конкретних справах не є
обов'язковими для судів при вирішенні
інших справ, а зазначені постанови
Верховного Суду України прийняті у
справах, в яких фактичні обставини є
іншими, ніж у цій справі.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права унеможливлюють встановлення
фактичних обставин справи, що мають
значення для правильного її вирішення,
судові рішення підлягають скасуванню
із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України» справу направити
апеляційному суду м. Києва для
визначення підсудності справи
місцевому загальному суду м. Києва.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3
та обслуговуючого кооперативу
«Дачно-будівельний кооператив
«Горний-2» - Зубченко Марини
Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Балаклавського районного суду
м. Севастополя від 1 серпня 2013 року,
ухвалу апеляційного суду м.
Севастополя від 28 листопада 2013 року
скасувати, справу направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Направити справу апеляційному суду м.
Києва для визначення підсудності
справи місцевому загальному суду м.
Києва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С.
Олійник

Судді:

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко