УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про стягнення аліментів на
неповнолітню дитину та її утримання,

та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5
про оспорювання батьківства і
виключення відомостей про особу, як
батька, з актового запису про
народження дитини,

за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою
адвокатом ОСОБА_7, на рішення
Новозаводського районного суду
м. Чернігова від 03 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 24 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_6, в якому
просила стягнути з відповідача на свою
користь на утримання сина аліменти в
розмірі 1/4 частини заробітку (доходу),
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
до досягнення дитиною повноліття та
аліменти на її утримання до досягнення
дитиною трирічного віку в розмірі 1/4
частини заробітку (доходу) щомісячно.

На обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що під час
перебування з відповідачем у
зареєстрованому з шлюбі з 13 жовтня 2009
року по 18 січня 2013 року у них
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_8

Вказала, що після народження дитини
відповідач не займається вихованням
дитини та не надає їй матеріальної
допомоги, у зв'язку з чим просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5,
вважає, що він не є батьком дитини
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому
просив виключити відомості про його
батьківство з актового запису № 374 від
19 лютого 2011 року про народження
ОСОБА_8, зробленого Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Чернігівського міського управління
юстиції в графі «батько».

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що під час перебування
в шлюбі з ОСОБА_5 у неї ІНФОРМАЦІЯ_1
народився син ОСОБА_8, проте має
сумніви, що саме він є батьком дитини,
оскільки вони фактично з позивачкою
разом не проживають, спільного
господарства не ведуть, що також
встановлено судовим рішенням
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 18 січня 2013 про розірвання
їх шлюбу.

Посилаючись на вищевикладене, просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, призначивши та провівши судову
генетичну експертизу.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 03 грудня 2013 року
позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини: сина ОСОБА_8, в розмірі 14 частини
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи стягнення з 22 березня 2013 року
і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
аліменти на її утримання в розмірі 1/8
частини заробітку щомісяця, починаючи
з 22 березня 2013 року і до виповнення
дитині трьох років тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 24 січня
2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6
відхилено, рішення Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 03
грудня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_7, мотивуючи свої доводи
порушенням судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, просить скасувати ухвалу
апеляційного суду та змінити рішення
суду першої інстанції, залишивши його
без змін в частині відмови у
задоволенні його зустрічного позову
про оскарження батьківства, а також
відмовити ОСОБА_5 у задоволенні її
позовних вимог в частині стягнення
аліментів на її утримання, та зменшити
стягнення із ОСОБА_6 аліментів на
утримання дитини у розмірі до 1/8
частини заробітку щомісячно починаючи
з 22 березня 2013 року і до повноліття
дитини.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення ОСОБА_5 на касаційну
скаргу, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_5 та про відмову у
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_6, правильно застосувавши норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, дослідивши надані
сторонами докази, врахувавши висновок
експерта № 353 від 02 вересня 2013
року молекулярно-генитичного
дослідження щодо біологічного
батьківства відповідача, та його
матеріальний стан, дійшли
обґрунтованого висновку, що відповідач
як батько зобов'язаний утримувати
дитину до досягнення нею повноліття, та
утримувати дружину, з якою проживає
дитина, до досягнення нею трьох років,
незалежно від того, чи працює дружина
та незалежно від її матеріального
становища, що відповідає як матеріалам
справи так і вимогам матеріального
права (ст. ст. 80, 84, 180-183 СК
України).

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану
адвокатом ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 03 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 24 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук Т.О. Писана