Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1806/14
Головуючий у 1-й інстанції: Салтан Л.Г.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 18 лютого 2014 року по
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Служба
швидкого кредитування» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Служба швидкого кредитування»
звернулося до суду з вищевказаним
позовом, в обґрунтування якого
зазначало, що 13.11.2011 року між сторонами
було укладено кредитний договір № 1264,
за умовами якого відповідач отримав
кредит в сумі 200 грн. Відповідно до п. 3.3
договору відповідач зобов'язаний
повернути отримані грошові кошти в
розмірі 200 грн. та сплатити проценти за
користування кредитом у сумі 56 грн., що
разом складає 256 грн., у строк до 26.11.2011
року.

У разі невиконання або несвоєчасного
виконання позичальником зобов'язання
щодо повернення кредиту, позичальник
продовжує сплачувати кредитодавцю
проценти за користування кредитом в
розмірі 2% за кожен день користування
кредитом до повного виконання
позичальником зобов'язань щодо
погашення кредиту, а також зобов'язаний
сплатити неустойку (пеню) в розмірі 1%
від суми заборгованості за кожен день
прострочення сплати (п.п. 3.1, 6.1, 6.2
договору).

У зв'язку з порушенням зобов'язань за
вищевказаним договором відповідач
станом на 26.12.2013р. має заборгованість на
загальну суму 5 248,16 грн.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість за кредитним договором
в сумі 5 248,16 грн. та судовий збір в
розмірі 229,40 грн., а всього - 5 477,56 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 18 лютого 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Служба швидкого кредитування» суму
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 4 114,08 грн., судовий збір - 179,83
грн., а всього - 4 293,91 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
стягнути з нього на користь ТОВ «Служба
швидкого кредитування» заборгованість
в загальному розмірі 300 грн.: 200 грн.
(сума кредиту) та 100 грн. (проценти за
користування кредитом - 50 % від суми
кредиту).

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Висновок суду про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відповідає матеріалам справи та
вимогам норм матеріального права,
зокрема, встановленим ст. 526 ЦК України
загальним умовам виконання
зобов'язання та передбаченому ст. 629 ЦК
України принципу обов'язковості
договору.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 611, 623, 625
ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в
укладені, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 13 листопада 2011 року
між сторонами було укладено кредитний
договір № 1264, за умовами якого
позичальник отримав кредит в сумі 200
грн. (а.с. 3-5).

ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит, а
також сплатити проценти за
користування кредитом у розмірі 56 грн.,
разом - 256 грн., до 26.11.2011 року (п. 3.3
кредитного договору).

У разі невиконання або несвоєчасного
виконання позичальником зобов'язання
щодо повернення кредиту, позичальник
продовжує сплачувати кредитодавцю
проценти за користування кредитом у
розмірі 2% за кожен день користування
кредитом, до повного виконання
позичальником своїх зобов'язань щодо
погашення кредиту (п.п. 3.1, 6.1 кредитного
договору).

У разі несвоєчасного повернення
позичальником суми кредиту та/чи
процентів за користування кредитом,
він сплачує кредитодавцю, окрім
процентів за користування кредитом,
визначених п. 6.1 договору, штраф у
розмірі 50 % від суми заборгованості та
неустойку (пеню) у розмірі 1 % від суми
заборгованості за кожен день
прострочення сплати (п. 6.2 кредитного
договору).

В обґрунтування розміру
заборгованості за кредитним договором
станом на 26.12.2013 року в розмірі 5 248,16
грн., яка складається: 200 грн. - сума
кредиту, 3 100 грн. - проценти за
користування кредитом, пеня - 1 948,16 грн.,
позивач надав відповідний розрахунок
(а.с. 7-13), правильність якого ОСОБА_3 не
спростована, розрахунок
заборгованості за кредитним договором
був перевірений під час апеляційного
розгляду справи, він відповідає умовам
договору.

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 546 та
ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання
може забезпечуватися, зокрема,
неустойкою, яка визначається як штраф,
пеня, і є грошовою сумою або іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Сплата неустойки є правовим наслідком
у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1
ст. 611 ЦК України).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Частиною 2 статті 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, пеня стягується за один
рік у відповідності зі ст. 258 ЦК України.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою нею до винесення рішення
судом першої інстанції.

Враховуючи зроблену відповідачем до
винесення рішення судом першої
інстанції заяву про застосування
позовної давності, суд дійшов вірного
висновку, що заявлені позивачем
вимоги про стягнення з ОСОБА_3 суми
заборгованості підлягають задоволенню
частково з урахуванням положень ч. 2 ст.
258 ЦК України про застосування
спеціальної позовної давності в один
рік до вимог про стягнення неустойки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
щодо не застосування судом річного
строку позовної давності до вимог про
стягненні пені є безпідставними,
оскільки позовні вимоги судом
задоволені частково, пені стягнута в
межах річного строку позовної давності
в розмірі 814,08 грн.

Крім того, Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 27 постанови від 30 березня 2012
року № 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" роз'яснив судам, що
проценти, які підлягають сплаті згідно
з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України,
у такому порядку не підлягають
зменшенню через неспівмірність із
розміром основного боргу, оскільки
вони є платою за користування грошима і
підлягають сплаті боржником за
правилами основного грошового боргу.

Отже, зменшувати відсотки за
користування кредитом законом не
передбачено, оскільки вони не є
неустойкою.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У п. 27 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
судам також роз'яснено, що положення
частини третьої статті 551 ЦК України
про зменшення розміру неустойки може
бути застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК України, які мають іншу
правову природу.

Істотними обставинами в розумінні
частини третьої статті 551 ЦК можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не застосував приписи ч. 3 ст. 551 ЦК
України і не зменшив розмір пені є
безпідставними, оскільки доказів на
підтвердження обставин, за яких
можливе зменшення пені відповідач не
подавав і на такі обставини не
посилався.

Не можуть бути підставою для
скасування рішення суду і посилання
апелянта на недійсність договору,
оскільки зазначений кредитний договір
ним не оспорювався та не визнавався
судом недійсним.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 18 лютого 2014 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: