Справа № 261/736/14-ц
Провадження № 2/261/906/14
Справа № 2-3947/08
Провадження № 2/261/907/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

м. Донецьк

23 червня 2014 р.

Петровський районний суд м. Донецька в
складі: головуючий - суддя Фунжий О.А.,
при секретарі Рубаковій Г.А., за участю
позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовними заявами

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання права власності на житловий
будинок в порядку спадкування;

ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним,
визнання права власності на частину
житлового будинку, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною
заявою про визнання за нею права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
вказаний житловий будинок належав
прабабці позивача ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті власника
будинку спадщину прийняли син померлої
ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_8, які поділили
домоволодіння на дві частини: 57/100 -
ОСОБА_8, 43/100 - ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, спадщину
після його смерті прийняла дружина
ОСОБА_9, яка звернулась у нотаріальну
контору із заявою про прийняття
спадщини. Діти померлого ОСОБА_4 та
ОСОБА_10 спадщину після смерті батька не
прийняли.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла, спадщину
після її смерті прийняв син ОСОБА_10,
який постійно мешкав у спірному
будинку як до смерті матері, так й після
цього.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 помер, заповіту не
залишив. Позивач стверджує, що після
смерті батька вона прийняла спадщину,
постійно мешкаючи у спірному будинку.
Оскільки рішенням суду від 7 серпня 2013
р. ОСОБА_11 виділено в натурі 57/100
частини спірного домоволодіння, що
складає житловий будинок літ. Б-1 з
відповідними господарськими
спорудами та будівлями; рішенням
виконкому місцевої ради від
13 листопада 2013 р. цій частині
домоволодіння присвоєно адресу:
АДРЕСА_2, а житловому будинку літ. А-1, що
знаходився у користування позивача
присвоєно адресу: АДРЕСА_1;
позивач просить суд визнати за нею
право власності на житловий будинок
літ. А-1 з належними йому господарськими
спорудами та будівлями в порядку
спадкування за законом.

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною
заявою про визнання дійсним договору
купівлі-продажу 43/100 частини житлового
будинку АДРЕСА_1/АДРЕСА_2, визнання за
ним права власності на вказану частину
житлового будинку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28
червня 2003 р. він уклав з ОСОБА_10 договір
купівлі-продажу 43/100 частини
зазначеного житлового будинку, що
підтверджується виданою продавцем
розпискою. Він передав ОСОБА_10 гроші, а
той йому - будинок. Нотаріально
посвідчити договір вони не змогли,
оскільки у продавця був відсутній
технічний план будинку, а ІНФОРМАЦІЯ_4
він помер. З наведених підстав позивач
просить суд визнати дійсним зазначений
договір купівлі-продажу, визнати за ним
право власності на 43/100 частини
житлового будинку АДРЕСА_1/АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги та їх
обґрунтування підтримала, позов ОСОБА_5
не визнала, в судовому засіданні
підтвердила обставини, викладені в
позовної заяві. Щодо позовних вимог
ОСОБА_5 позивач пояснила, що її батько
ОСОБА_10, не міг продати будинок
сторонній особі, оскільки на той час
він мешкав у цьому будинку, іншого
житла не мав.

Відповідач ОСОБА_3 позов ОСОБА_1
визнала, позов ОСОБА_5 не
визнала, в судовому засіданні
підтвердила пояснення ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 визнав,
в судовому засіданні підтвердив
пояснення вказаного позивача.

ОСОБА_5 позов ОСОБА_1 не визнав, свої
позовні вимоги підтримав, в судовому
засіданні підтвердив обставини,
викладені в позовної заяві.

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 про
визнання права власності на спірний
житловий будинок підлягає задоволенню,
а позов ОСОБА_5 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу спірного
житлового будинку та визнання за ним
права власності на цей будинок не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі свідоцтва про право власності
на житловий будинок, виданого 5 липня 1982
р. відділом комунального господарства
виконкому Донецької міської ради
народних депутатів, житловий будинок з
належними йому будівлями и спорудами
по АДРЕСА_1-АДРЕСА_2 в м. Донецьку
належав ОСОБА_6 (а.с. 6 т.1)

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 померла (а.с. 12 т.1), в
зв'язку з чим відкрилась спадщина, до
складу якої увійшов й вказаний
житловий будинок.

За даними Спадкового реєстру ОСОБА_6
заповіту не залишила, після її смерті
із заявою про прийняття спадщини ніхто
не звертався, свідоцтво про право на
спадщину не видавалось. (а.с. 30-36 т.1)

У відповідності зі ст. 529 ЦК (1963 р.), який
діяв на час відкриття спадщини,
спадкоємцями першої черги після смерті
спадкодавця були її син ОСОБА_7 та дочка
ОСОБА_8. (а.с. 96-103, 106 т.2)

Згідно зі ст. 548 ЦК (1963 р.) для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв; прийнята спадщина визнається
належною спадкоємцеві з моменту
відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що
після смерті ОСОБА_6 із заявами про
прийняття спадщини у нотаріальну
контору ніхто із спадкоємців не
звертався (а.с. 30 т.1), але діти померлої
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у відповідності зі ст.
549 ЦК (1963 р.) спадщину прийняли, фактично
вступивши у володіння спадковим
майном, оскільки як при житті матері,
так й після її смерті постійно мешкали
у спірному будинку. (а.с. 106 т.2)

Рішенням Петровського районного суду
м. Донецька від 14 грудня 1988 р.
задоволено позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про
визнання права власності на частину
домоволодіння, за ОСОБА_8 визнано право
власності на частину домоволодіння
АДРЕСА_1-АДРЕСА_2, яка складає 57/100 частки
домоволодіння. (а.с. 96-103 т.2)

Оскільки частка ОСОБА_7 у вказаному
домоволодінні зазначеним рішенням
суду не визначалась, суд вважає за
необхідне вважати її рівною 43/100 частки.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 її син
ОСОБА_7 успадкував 43/100 частки
домоволодіння АДРЕСА_1-АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер (а.с. 13 т.1), в
зв'язку з чим відкрилась спадщина, до
складу якої увійшла вказана частка
спірного житлового будинку.

У відповідності зі ст. 529 ЦК (1963 р.), який
діяв на час відкриття спадщини,
спадкоємцями першої черги після смерті
спадкодавця були його дружина ОСОБА_9
та діти ОСОБА_4, ОСОБА_10. (а.с. 106 т.2)

За даними Спадкового реєстру ОСОБА_7
заповіту не залишив, після його смерті
із заявою про прийняття спадщини
звернулась дружина померлого ОСОБА_9,
якій видано свідоцтво про право на
спадщину на грошовий вклад чоловіка в
установі банку. (а.с. 30-36 т.1, 92-93 т.2)

Згідно зі ст. 548 ЦК (1963 р.) для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв; прийнята спадщина визнається
належною спадкоємцеві з моменту
відкриття спадщини.

Таким чином, після смерті ОСОБА_7 його
дружина ОСОБА_9 успадкувала 43/100 частки
домоволодіння АДРЕСА_1-АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла (а.с. 107 т.2), в
зв'язку з чим відкрилась спадщина, до
складу якої увійшла вказана частка
спірного житлового будинку.

У відповідності зі ст. 529 ЦК (1963 р.), який
діяв на час відкриття спадщини,
спадкоємцями першої черги після смерті
спадкодавця були діти померлої ОСОБА_4,
ОСОБА_10. (а.с. 106 т.2)

За даними Спадкового реєстру ОСОБА_9
заповіту не залишила, після її смерті
із заявою про прийняття спадщини ніхто
із спадкоємців не звертався (а.с. 108 т.2),
але син померлої ОСОБА_10 у
відповідності зі ст. 549 ЦК (1963 р.)
спадщину прийняв, фактично вступивши у
володіння спадковим майном, оскільки
як при житті матері, так й після її
смерті постійно мешкав у спірному
будинку. (а.с. 106 т.2)

Таким чином, після смерті ОСОБА_9 її син
ОСОБА_10 успадкував 43/100 частки
домоволодіння АДРЕСА_1-АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 помер (а.с. 14 т.1), в
зв'язку з чим відкрилась спадщина, до
складу якої увійшла вказана частка
спірного житлового будинку.

У відповідності зі ст. 529 ЦК (1963 р.), який
діяв на час відкриття спадщини,
спадкоємцями першої черги після смерті
спадкодавця були його дружина ОСОБА_3
та дочка ОСОБА_1. (а.с. 15-16 т.1)

За даними Спадкового реєстру ОСОБА_10
заповіту не залишив, після його смерті
із заявою про прийняття спадщини ніхто
із спадкоємців не звертався (а.с. 30-36 т.1),
але дочка померлого ОСОБА_1 у
відповідності зі ст. 549 ЦК (1963 р.)
спадщину прийняла, фактично вступивши
у володіння спадковим майном, оскільки
як при житті батька, так й після його
смерті постійно мешкав у спірному
будинку. (а.с. 20 т.1)

Згідно зі ст. 548 ЦК (1963 р.) для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв; прийнята спадщина визнається
належною спадкоємцеві з моменту
відкриття спадщини.

Таким чином, після смерті ОСОБА_10 його
дочка ОСОБА_1 успадкувала 43/100 частки
вказаного домоволодіння.

Рішенням Петровського районного суду
м. Донецька від 7 серпня 2013 р. ОСОБА_11
виділено в натурі частку майна у
спільній частковій власності, а саме:
житловий будинок літ. Б-1 з належними
йому господарськими спорудами та
будівлями, що складає 57/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1-АДРЕСА_2. Право
спільної часткової власності на
вказане домоволодіння припинено. (а.с.
104 т.2)

Рішенням виконкому Петровської
районної у м. Донецьку ради від 13
листопада 2013 р. виділеному ОСОБА_11
житловому будинку літ. Б-1 присвоєно
адресу: АДРЕСА_2, а житловому будинку
літ. А-1, що знаходився у користування
ОСОБА_1: АДРЕСА_1. (а.с. 105 т.2)

З наведених вище підстав суд вважає за
необхідне визнати за ОСОБА_1 право
власності на житловий будинок літ. А-1
загальною площею 36,8 кв. м, житловою
площею 12.2 кв. м, з належними йому
господарськими спорудами та будівлями:
прибудова літ. а, ганок літ. а-1, сараї
літ. В, Д, Ч, Т, убиральня літ. Ж, погреб
літ. д, літня кухня літ. С з прибудовою
літ. с, душ літ. Ф, розташовані по
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6, яка
настала ІНФОРМАЦІЯ_1.; ОСОБА_7, яка
настала ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_9, яка
настала ІНФОРМАЦІЯ_3;
ОСОБА_10, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4

Вимоги ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу 43/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1-АДРЕСА_2,
укладеного 28 червня 2003 р. між
ним та ОСОБА_10, визнання за ним права
власності на вказану частину
домоволодіння задоволенню не
підлягають з огляду на наступне.

У відповідності зі ст. 224, 225 ЦК (1963 р.),
який діяв на час укладення договору, за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму;
право продажу майна, крім випадків
примусового продажу, належить
власникові.

На підтвердження укладення договору
купівлі-продажу житлового будинку
ОСОБА_5 надав суду копію розписки,
виданої ОСОБА_10 28 червня 2003 р. (а.с. 17 т.2)

Прийняти цей документ як доказ
вчинення угоди суд не може з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 227 ЦК (1963 р.) договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин;
договір купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

В судовому засіданні встановлено, що в
порушення зазначених вимог цивільного
законодавства, що діяло на той час,
угода між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 про
купівлю-продаж будинку нотаріально не
посвідчена, у відповідному органу
місцевого самоврядування не
зареєстрована.

У позовній заяві ОСОБА_5 просить суд
визнати дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку з
підстав, передбачених ст. 220 ЦК (2003 р.),
який діє на цей час.

Відповідно до ст. 220 ч.2 ЦК (2003 р.) якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Між тим, згідно із ст. 640 ч.3 ЦК (2003 р.)
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

Виходячи з наведеного, суд вважає за
необхідне у задоволені позову ОСОБА_5
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання права власності на
43/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
224-223, 227, 529, 548-549 ЦК (1963 р.), ст. 220, 224-225, 640
ЦК (2003 р.), ст. 213-215 ЦПК, суд

В и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання
права власності на 43/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання права власності на
житловий будинок в порядку спадкування
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок літ. А-1 загальною
площею 36,8 кв. м, житловою площею 12.2 кв. м,
з належними йому господарськими
спорудами та будівлями: прибудова літ.
а, ганок літ. а-1, сараї літ. В, Д, Ч, Т,
убиральня літ. Ж, погреб літ. д, літня
кухня літ. С з прибудовою літ. с, душ літ.
Ф, розташований по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1.;
ОСОБА_7, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2;
ОСОБА_9, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3;
ОСОБА_10, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4

Апеляційна скарга на це рішення може
бути подана в судову палату по
цивільних справах апеляційного суду
Донецької області через місцевий суд
протягом десяти днів зі дня його
проголошення.

Суддя
О.А.Фунжий