Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року м. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Юровська Г.В., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва

від 07 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 08 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
частину банківського вкладу,

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 23 жовтня 2012 року між
ОСОБА_3 −? його матір'ю −? та Публічним
акціонерним товариством «Банк
«Таврика» (далі - ПАТ «Банк «Таврика»)
було укладеного договір банківського
строкового вкладу № ТЖ 590. Відповідно
до умов договору банку було передано у
тимчасове платне користування 55 тис.
доларів США, які банк не повернув та не
виконав свої зобов'язання за договором.
Станом на 23 жовтня

2012 року на відкритому рахунку на ім'я
ОСОБА_3 за договором про відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки АТ «Банк «Таврика»
від 07 червня 2012 року № 19370
нараховувалось близько

470 тис. грн, з яких 270 тис. грн його власні
кошти. Дані кошти відповідно до
квитанцій від 09 липня 2012 року були
зняті для поповнення карткового
рахунку відповідачки. ОСОБА_2 зазначав,
що ці кошти були зняті ним з його
власного рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк»
за договором від 06 липня 2012 року. У
заявах до ПАТ «Банк «Таврика» до
закінчення строку депозиту позивач
ставив питання про повернення
депозитного вкладу, відкритого на ім'я
відповідачки, однак відповіді від
посадових осіб банку не надійшло. На
підставі наведеного, уточнивши позовні
вимоги, ОСОБА_2 просив суд визнати його
власником грошових сум (вкладу), а саме
частини вкладу, відкритого у ПАТ «Банк
«Таврика» за договором від 23 жовтня 2012
року

№ ТЖ 590 на суму 235 618 грн 29 коп.,
еквівалентну 29 478,08 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва

від 08 квітня 2014 року, позов ОСОБА_2
залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, обґрунтовуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
про порушення судами норм
процесуального права чи неправильне
застосування норм матеріального права.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права власності на частину
банківського вкладу, за касаційною
скаргою на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва

від 07 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 08 квітня
2014 року.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
Г.В. Юровська