Справа № 199/332/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

«29» травня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

за участі представника відповідача - 2
- Чіпа Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТО ДІМ ТРАНС»,
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант - Авто», де третя особа ОСОБА_3
про відшкодування матеріального
збитку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом, уточнив його вимоги 07.04.2014 р., в
його обґрунтування посилаючись на те,
що 20.09.2013 р. з вини ОСОБА_3 мала місце
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої був пошкоджений
належний позивачу на праві власності
транспортний засіб - «Ніссан Алмейра»
р/н НОМЕР_1. Розмір матеріального
збитку відповідно до висновку
спеціаліста автотоварознавця
становить 31 167,44 грн., утім, фактичні
витрати на ремонт пошкодженого
автомобіля склали 40 054,00 грн.

Як зазначається позивачем при
зверненні до суду постановою судді
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська у справі про
адміністративне правопорушення від
16.01.2013 р. встановлено, що ОСОБА_3
перебував під час вчинення пригоди у
трудових відносинах із Товариства з
обмеженою відповідальністю «АВТО ДІМ
ТРАНС». Цивільно-правова
відповідальність відповідача - 1
застрахована відповідачем - 2
відповідно до полісу від 26.10.2012 р.
АС/4690304, та відповідно до ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» відповідач -2 відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує встановлену цим законом
порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті дорожньо
-транспортної пригоди життю, здоров'ю,
майну третьої особи.

На підставі ст. 29 цього закону у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу.

31.03.2014 р. страхова компанія
частково виконала свої зобов'язання та
перерахувала на рахунок позивача
страхове відшкодування в розмірі 23
412,37 грн., отже заборгованість
страховика складає 8 555,07 грн. (31 967,44 - 23
412,337).

Посилаючись у позові на те, що
відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням), через що обов'язок по
відшкодуванню заподіяних збитків
відповідачем - 1, що становить вартість
відновлювального з урахуванням зносу
ремонту (31 967,44 грн.), покладається на
страховика (відповідача - 2 ), то різниця
між страховою виплатою та
фактичними витратами позивача (40 054,00
грн. - 31 967,44 грн.) в розмірі 8 086,56 грн. має
бути компенсована безпосередньо
відповідачем - 1, у позові й заявлено
відповідну вимогу про стягнення на
користь позивача з відповідача 8 086,56
грн., про стягнення на користь позивача
з відповідача - 2 - 8 555,07 грн., та про
стягнення з відповідачів солідарно
вартості послуг з проведення
експертного дослідження заподіяного
збитку в розмірі 800,00 грн. та інших
судових витрат.

У судовому засіданні позивач
вимоги позову підтримав повністю,
надав пояснення, аналогічні викладеним
в позовній заяві, просив суд повністю
задовольнити поданий позов.

Відповідач - 1 не скористався
правом брати участь у судових
засіданнях, відповідно до наданих ним
суду письмових заперечень усі
витрати, пов'язані із пошкодженим та
належним позивачу на праві власності
транспортним засобом, має нести ПАТ
«Українська страхова компанія
«Гарант - Авто», оскільки під час
дорожньо-транспортної пригоди водій
ОСОБА_3 мав поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортного засобу, який видано ПАТ
«Українська страхова компанія
«Гарант - Авто».

Представник відповідача - 2 не
заперечував проти стягнення з
відповідача - 2 на користь позивача 8
555,07 грн.

Заслухав пояснення осіб, які
беруть участь у справі, та дослідив
докази в межах заявлених вимог згідно
ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до
висновку про наявність підстав для
ухвалення рішення про задоволення
позову частково, виходячи з
наступного.

Як встановлено постановою судді
Аур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 20.11.2013 р.,
20.09.2013 р. об 11.20 год. ОСОБА_3, керуючи а/м
«Івеко», р/н НОМЕР_2 з напівпричепом
«Нетам» НОМЕР_5, в районі електроопори
№216 по вул. Донецьке шосе у м.
Дніпропетровську при зміні напрямку
руху праворуч не витримав безпечний
боковий інтервал, в результаті чого
скоїв зіткнення з автомобілем «Ніссан
Алмера» НОМЕР_1 під керуванням водія
ОСОБА_1, яке спричинило некерований
рух останнього та зіткнення з а/м ВАЗ
2107 р/н НОМЕР_4 під керуванням водія
ОСОБА_5, який рухався зліва у тому ж
напрямку.

Постановою судді встановлено, що
ОСОБА_3 порушив вимоги п. 1.1 Правил
дорожнього руху; транспортні засоби,
зазначені вище, отримали механічні
пошкодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу;
за ч. 4 ст. 64 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Отже, оскільки на виконання
зазначених вище правових норм вина
ОСОБА_3 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди є
доведеною (постанова судді
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 20.11.2013 р.),
то суд, розв'язуючи питання лише щодо
розміру відшкодування виходить з
того, що (ст. 1187 ЦК) джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

За ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
Кодексу. Отже, виходячи зі змісту
приписів чинного ЦК України, саме на
кредитора покладається тягар
доказування розміру збитків.

Відповідно до статті 1192 ЦК
України з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Виконуючи обов'язок доказування,
таким чином, позивач довід факт
спричинення такої шкоди, негативні її
наслідки, причинний зв'язок між
протиправними діями відповідача та
наслідками пригоди, та розмір фактично
понесених збитків (реальні збитки).

Судом встановлено, що позивач
поніс збитки в розмірі 40 054,00 грн. для
відновлення пошкодженого
транспортного засобу; разом з тим,
відповідно до висновку спеціаліста
автотоварознавця від 26.11.2013 р. розмір
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля NISSAN ALMERA р/н НОМЕР_1
в результаті його пошкодження складає
31 167,44 грн.

Цивільно-правова
відповідальність відповідача - 1
застрахована відповідачем - 2
відповідно до полісу від 26.10.2012 р.
АС/4690304.

Відповідно до ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Розмір оціненої шкоди становить
31 167,44 грн.; таким чином, різницю між
оціненою шкодою

Згідно ст. 29 «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

31.03.2014 р. страхова компанія
частково виконала свої зобов'язання та
перерахувала на рахунок позивача
страхове відшкодування в розмірі 23
412,37 грн., отже заборгованість
страховика складає 8 555,07 грн. (31 967,44
(розмір оціненої шкоди відповідно до
висновку авто товарознавця) - 23 412,337
(розмір фактично виплаченого страхове
відшкодування), через що для суду з
метою поновлення порушених прав
позивача вбачаються підстави для
стягнення 8 555,07 грн. з відповідача - 2 на
користь позивача.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Таким чином, різниця між оціненою
шкодою, яка підлягає сплаті
відповідачем - 2, та фактичним розміром
збитку має бути відшкодована
відповідачем - 1 (особою, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність), оскільки
страхової виплати недостатньо (40 054,00
грн. - 31 967,44 грн.) в розмірі 8 086,56 грн.

Водночас, при прийняття даного
рішення суд керується тим, що за ст. 10
ЦПК України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Відповідно
до ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу; докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Разом з тим, для суду вбачаються
підстави для відмови в задоволенні
вимоги позову про стягнення витрат за
проведення автотоварознавчого
дослідження через ненадання позивачем
у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України доказів
на підтвердження понесених витрат,
пов'язаних із автотоварознавчим
дослідженням (ст.ст. 10, 60 ЦПК України).
Відповідно до квитанції до
прибуткового касового ордера №137 від
25.12.2013 р. прийнято від ОСОБА_1 600,00 грн. за
автотоварознавче дослідження
автомобіля «Ніссан Алмера» НОМЕР_1,
тоді як в матеріалах справи наявний
звіт про визначення вартості
матеріального збитку автомобіля
«Ніссан Алмера» НОМЕР_1 від іншої дати
- 26.11.2013 р., та доказів про здійснення
позивачем витрат на суму 800,00 грн.
матеріали справи не містять.

Питання про розподіл судових
витрат вирішено у відповідності до
ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Водночас судові витрати
стягуються в рівних частках з кожного
з відповідачів окремо, підстави для
покладення солідарного обов'язку на
відповідачів відшкодувати позивачу
судові витрати відсутні (ст. 541 ЦК
України).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, ч. 1 ст. 88,
ст.ст. 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «АВТО ДІМ
ТРАНС», Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант - Авто», де третя
особа ОСОБА_3 про відшкодування
матеріального збитку задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «АВТО ДІМ
ТРАНС» на користь ОСОБА_1 на
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, 8 086,56
грн.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гаран - Авто» на
користь ОСОБА_1 різницю між сплаченою
сумою та належним до виплати страховим
відшкодуванням 8 555,07 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТО ДІМ ТРАНС» та
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант - Авто» на користь ОСОБА_1
судові витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору, в розмірі 156,00 грн. з
кожного з відповідачів окремо.

В задоволенні вимоги позову про
стягнення витрат за проведення авто
товарознавчого дослідження відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя