Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Пустовойт Т. В., при секретарі Сакалош
О.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права власності в
порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з даним
позовом, в обґрунтування якого вказала,
що будинок АДРЕСА_1 в 1972 році збудував
її дід ОСОБА_5, разом з дідом в будинку
проживав її батько ОСОБА_6, який з 1993
року почав мешкати з матір'ю позивачки
ОСОБА_7 в цивільному шлюбі. Після
народження позивачки в 1995 році сім'я
продовжувала мешкати за вказаною
адресою. Після смерті матері в 2013 року
опікуном позивачки стала її тітка
ОСОБА_8, яка забрала ОСОБА_1 жити до себе,
оскільки батько зловживав спиртними
напоями. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5,
відкрилась спадщина на житловий
будинок АДРЕСА_1, єдиним спадкоємцем
був батько позивачки, який продовжив
мешкати у спірному будинку, однак
спадщину не оформив, так як відсутні
правовстановлюючі документи.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, після смерті
якого відкрилась спадщина. Про смерть
батька позивачку не повідомили,
дізналась про це в 2010 році, єдиною
спадкоємицею за законом є вона. Опікун
ОСОБА_1 звернулась до третьої державної
нотаріальної контори з питанням
оформлення спадщини, однак свідоцтво
на право власності видано не було,
оскільки будинок не зданий в
експлуатацію та на нього відсутні
правовстановлюючі документи. На
підставі викладеного позивачка була
вимушена звернутись до суду та просить
визнати за нею право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі та пояснила, що з 1995 року в
спірному будинку проживала разом з
бабкою та дідом, після оформлення
опікунства в будинку мешкали батько та
дід. Дід помер в 2004 року, в будинку
залишився проживати батько,
правовстановлюючі документи на себе не
оформляв, вів бродяжний спосіб життя, а
в 2009 році помер, в цей період позивачка
перебувала в притулку, про смерть
батька її ніхто не повідомив. В 2010 року
надходила повістка про виклик до суду
для вирішення питання про спадщину.
Відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали
її опікуну домову книгу на будинок. На
протязі трьох років оформлювала
документи на земельну ділянку і в 2013
році отримала договір оренди на
земельну ділянку. Разом зі своїм
чоловіком роблять ремонтні роботи,
поставили пластикові вікна, в
подальшому планували переїхати в
будинок.

Представник позивачки ОСОБА_9, яка діє
на підставі договору про надання
правової допомоги, в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги в
повному обсязі, просила їх
задовольнити, вважаючи, що позивачка
набула права власності на спірне майно
в порядку спадкування після смерті
свого батька .

Представник відповідача
Маріупольської міської ради Наливай
О.С., яка діє на підставі довіреності, в
судове засідання не з'явилась, надала
відгук на позовну заяву, в якому
вказала, що ОСОБА_5 дозвіл на виконання
будівельних робіт отримано не було, у
експлуатацію домоволодіння не
прийнято, свідоцтво на право власності
на домоволодіння не отримувалось.
Домоволодіння АДРЕСА_1 не може входити
до спадщини яка відкрилась після
смерті ОСОБА_5, у зв'язку з чим вважають,
що правові підстави для визнання за
позивачкою права власності на спірне
майно відсутні.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
заперечувала проти їх задоволення та
пояснила, що ОСОБА_5 доводиться їй
братом. Його посадили до в'язниці, за
цей період батьки збудували будинок в
1972 році. ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_5 народився
син ОСОБА_6. Після армії в 1990 році ОСОБА_6
поїхав до матері в Росію, де прожив рік
та повернувся до м.Маріуполя. Батько
одружився вдруге, жити ОСОБА_6 було ні
де, поїхав до бабки на АДРЕСА_2.
Відповідачка з сестрою умовили бабку,
щоб вона поговорила з ОСОБА_5
зареєструвати брата. Допомогла
влаштуватися йому на «Азовмаш», де він
познайомився з ОСОБА_7, в якої була
двокімнатна квартира по пр.Металургів,
де вони і мешкали. Через рік вони
продали квартиру та поїхали в
Запорізьку область с.Берестове. Про
народження позивачки стало відомо по
пліткам. Відомо, що через рік продали
будинок та поїхали до Ярославської
області, де прожили півтора роки та
повернулись до м.Маріуполя. Прожили у
ОСОБА_5 3 дні та батько їх вигнав, вели
аморальний спосіб життя. До смерті
ОСОБА_5 в будинку не мешкали. В спірному
будинку ОСОБА_1 не бачила. Батько помер
в 2004 році, ОСОБА_6 в будинку не бачили.
Подальше місце проживання ОСОБА_6
невідомо. На теперішній час в будинку
ніхто не мешкає. Останній раз в ньому
була в 2010 році, тоді в неї були ключі. В
2004 році звернулась до нотаріуса, було
роз'яснено щоб з будинком нічого не
робили. Відомо що позивачка міняє
вікна. На день смерті батька проживала
по вул.Новоульянівська.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
заперечувала проти їх задоволення та
пояснила, що пояснення позивачки не
відповідають дійсності, підтвердила
пояснення ОСОБА_3, вказала, що ОСОБА_6
доводиться їй племінником, він вів
бродяжний спосіб життя, постійного
місця мешкання не мав. На момент смерті
ОСОБА_5, ОСОБА_6 не проживав. Не оформили
спадщину, оскільки не було грошей.

Представник відповідачок ОСОБА_3,
ОСОБА_4 - ОСОБА_12, яка діє на підставі
договору про надання правової
допомоги, в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення позову
та пояснила, що позивачка є дочкою
покійного ОСОБА_6, на момент смерті
спадкодавця, ОСОБА_5 в 2004 році, він в
будинку АДРЕСА_1 не мешкав, тобто на
підставі ст.1268 ч.3 ЦК України, не може
рахуватися прийнявши спадщину. Більш
того ОСОБА_5, не звернувся в нотаріальну
контору з заявою про прийняття
спадщини. Норми ст.392 ЦК України не
приймаються відносно вимог про
визнання права власності на об'єкти
самочинного будівництва, оскільки
особа не є власником, а лиш заявляє
вимогу про встановлення права
власності на об'єкт самочинного
будівництва. Якщо за життя
спадкодавець не надув права власності
на житловий будинок, земельну ділянку,
то спадкоємець також не набуває права
власності в порядку спадкування. В
спірному домоволодінні ніхто не мешкає
з моменту смерті ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, вивчивши
письмові докази, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_5, що підтверджується
копією свідоцтва про смерть, виданого
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Іллічівського районного
управління юстиції м.Маріуполя
Донецької області, актовий запис №1602.

Після його смерті залишилось спадкове
майно - домоволодіння АДРЕСА_1.

У встановлений законом строк до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини звернулися його
сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Спадкодавець на момент смерті проживав
в АДРЕСА_1. Разом з ним проживав син
ОСОБА_6, що підтверджується домової
книгою за вищевказаною адресою та
актом КСН «Річний» від 10.12.2013 року,
згідно якого ОСОБА_6 дійсно мешкав в
АДРЕСА_1 з 1993 року по 2003 рік не постійно,
а з 2003 року по день смерті в 2009 році
постійно. Факт родинних відносин
підтверджується Витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про державну реєстрацію
народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135
СК України від 10.12.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть, виданого Іллічівським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області, актовий
запис №1368.

З заявою про прийняття спадщини до
нотаріальної контори звернулася дочка
померлого ОСОБА_1, факт родинних
відносин підтверджується свідоцтвом
про народження, виданим Берестівською
сільською Радою Бердянського району
Запорізької області, актовий запис №20.

Рішенням Іллічівського районного суду
м.Маріуполя від 21.02.2011 року ОСОБА_1
надано право на шлюб з ОСОБА_14

Згідно свідоцтва про одруження,
виданого Іллічівським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області, актовий
запис №64 ОСОБА_1 змінено прізвище на
«ОСОБА_1.».

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 05.12.2013 року ОСОБА_1
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на
житловий будинок АДРЕСА_1, після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 у зв'язку
з відсутністю правовстановлюючих
документів на житловий будинок.

В матеріалах справи міститься
повідомлення Маріупольського бюро
технічної інвентаризації від 12.09.2013
року, з якого вбачається, що при виході
на місце по АДРЕСА_1, 10.09.2013 року та з
матеріалів інвентаризаційної справи
встановлено, що житловий будинок
літ.А-1, сені літ.а-1, а1-1, жилою площею
30,6кв.м., загальною площею 62,8кв.м.,
вбиральня літ.Б-1, сарай літ.В-1, М-1, О-1,
паркани №1, 2 зведені до 1992 року ОСОБА_5,
згідно інструкції про порядок ведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затвердженої наказом
Держбуд України від 24.05.2001 року №127,
зареєстрований в Міністерстві України
10.09.2001 року №582/5773 зі всіма змінами та
доповненнями, не є самочинно збудовані.
Дані будівлі в експлуатацію не здані,
документи не оформлюються.

Із витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
іншого речового права вбачається, що
ОСОБА_1 є орендарем земельної ділянки
площею 0,0564га, розташованої по АДРЕСА_1.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_15 пояснила, що мешкає в селищі у
будинку АДРЕСА_3, знаходиться через
один від спірного. На момент вселення
мешкав ОСОБА_5 з дружиною та сином
ОСОБА_6, який одружився та жив з жінкою
ОСОБА_7, після народилась дитина ОСОБА_1.
Коли помер ОСОБА_5, ОСОБА_6 жив з ним та
після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишався
жити. Відомо що ОСОБА_7 поїхала до Росії,
а ОСОБА_6 залишився. ОСОБА_1 мешкала з
тіткою. Був суд про право спадкування
на будинок. Тоді зявилась ОСОБА_1.
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не бачила. ОСОБА_20
(дядько) доглядав за ОСОБА_6. ОСОБА_6
іноді випивав. З дружиною ОСОБА_5
знайома не була. Була на похованні
ОСОБА_5, у ОСОБА_6 на похованні не була. З
2004 року ОСОБА_6 постійно проживав. Чи
виїжджав за межі України невідомо. З
моменту смерті ОСОБА_5 та до смерті
ОСОБА_6 ОСОБА_1 в будинку не бачила,
ОСОБА_6 розповідав, що її усиновили.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
вказала, що позивачка доводиться їй
прийомною дочкою. Коли ОСОБА_7 померла
мати попросила оформити опіку. Вони
почали проживати з ОСОБА_1 та сином по
вул.Казанцева. В 2010 році через
опікунську раду знайшла ОСОБА_19.
Потрапили на суд, де стало відомо, що
ОСОБА_20 відстоював своє право. ОСОБА_19
розповідала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
відмовились від позову. ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 заплатила 600,00грн. за документи
на будинок, домову книгу. Через міську
раду пішла оформлювати землю. Відомо
від ОСОБА_19, що ОСОБА_6 разом з дружиною
мешкали в будинку. ОСОБА_6 разом з
батьком мешкав в будинку.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що знайома з
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5. До 1974 року
проживала. Будинок по АДРЕСА_1
будувався батьками. ОСОБА_5 не приймав
участі, оскільки був у в'язниці, в
будинок який побудували вселили ОСОБА_5
з дружиною.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_23 пояснила, що її будинок
знаходиться через один зі спірним, вона
знайома з ОСОБА_1 з 1996 року, також знала
батька ОСОБА_6, він з жінкою та ОСОБА_1
мешкали на Річному. Коли приїхав
ОСОБА_6, ОСОБА_5 був живий, мешкали разом
близько трьох років, ОСОБА_6 був на
похоронах у батька. Після смерті
ОСОБА_6, ОСОБА_1 з'явилась в будинку та
проживала до початку зимнього періоду
2013 року, встановила пластикові вікна.
Один раз в будинку бачила ОСОБА_4, на
теперішній час в ньому ніхто не мешкає.

Свідок ОСОБА_24 вказала, що є головою КСН
«Річний» з 2004 року, ОСОБА_5 доводиться
їй двоюрідним братом. На момент смерті
ОСОБА_5, ОСОБА_6 мешкав разом з ним. Після
смерті ОСОБА_5, син залишився проживати
в спірному будинку. В 2006 році разом з
ОСОБА_6 в будинку мешкав його друг,
складали акт про місце його проживання.
За якою адресою ОСОБА_6 мешкав разом з
ОСОБА_7 їй невідомо. В 2003 році свідок
хворіла, на впізнанні ОСОБА_6 не була.
Позивачку бачила у суді в 2010 році, їй
відомо що ОСОБА_1 з 2013 року мешкає в
спірному будинку з чоловіком та дітьми,
однак не постійно, оскільки було
холодно. Чи є світло в будинку їй не
відомо, частково є меблі, дитячі речі.
На момент першої смерті, ОСОБА_6 не
мешкав в будинку, знаходився в якомусь
селі на роботі.

Допитана свідок ОСОБА_19 пояснила, що
ОСОБА_5 доводиться невісткою. В 1978-1979
році, батьки розійшлись, ОСОБА_6 мешкав
з матір'ю, однак постійно приходив до
батька. Від матері проводжали до армії,
після армії ОСОБА_5 зареєстрував
ОСОБА_6, мешкав близько двох місяців,
познайомився з ОСОБА_7, де жили їй не
відомо. Коли ОСОБА_1 було 1,3 роки,
близько року прожили у ОСОБА_5, до цього
мешкали в Ярославській області. Потім
ОСОБА_5 знайшов жінку, з якою пішли жити
на квартиру. До 2003 року про них нічого
не було чути. В березні 2003 року зустріли
ОСОБА_6 на похоронах у сусідки, сказав,
що ОСОБА_7 померла, а ОСОБА_1 у тітки.
Після він пробув у батька ще декілька
днів та зник до серпня-вересня 2003 року.
Коли його поминали він прийшов, після
місяць поблукав по селищу та мешкав у
ОСОБА_5 до моменту своєї смерті. Влітку
їздив на дачу до сусіда, допомагав.
Бачила ОСОБА_6 на похоронах у ОСОБА_5,
похоронами якого займались ОСОБА_20 та
ОСОБА_4. Коли ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали
почали подавати позови про розподіл
будинку та землі, свідок через
Опікунську раду знайшла ОСОБА_1. В
середині літа 2012 року, ОСОБА_1 разом з
сім'єю заселилась в будинок та мешкала
там близько року, світло підключили від
них, створили умови для проживання,
замінили вікна на пластикові. Після
похорон ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
приходили. Відповідачкам було відомо
про народження ОСОБА_1.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_26
пояснив, що ОСОБА_5 доводиться йому
рідним братом, він вів аморальний
спосіб життя. ОСОБА_6 одружився,
народилась дочка. З 2004 року по 2009 рік
постійно не мешкав, на похоронах батька
не був. Будинок будував свідок з
батьком, брат знаходився у в'язниці.
Молодший брат ОСОБА_20. ОСОБА_5 помер в 2004
році, ніхто в будинку після його смерті
не мешкав. Вперше ОСОБА_6 поховали в 2003
році. ОСОБА_6 в будинок прийшов за два
місяці до смерті.

До показань свідка в тій частині, що
ОСОБА_6 не мешкав постійно з батьком як
на момент його смерті, так і після, а
також не був присутнім на похоронах,
суд відноситься критично і не приймає
до уваги, оскільки вони спростовуються
добутими у судовому засіданні
доказами, поясненнями інших свідків,
які не зацікавлені в результатах
розгляду справи.

Відповідно до ст.57 ЦПК України,
доказами по цивільній справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Позовні вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки спірний будинок
збудовано всупереч правилам
проведення будівництва (без дозволів
та затверджених проектів), тому він є
самочинним будівництвом і його не
прийнято в експлуатацію.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦК України, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України
№ 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами ст.376 ЦК України
(про правовий режим самочинного
будівництва)» право власності на
самочинно збудовані житлові будинки,
будівлі, споруди, інше нерухоме майно
не набувають як особи, які здійснили це
будівництво, так і їхні спадкоємці.
Права спадкоємців щодо самочинно
збудованого майна визначаються судом
відповідно до положень статті 1218 ЦК та
з урахуванням роз'яснень, наданих у
пункті 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року № 7
«Про судову практику у справах про
спадкування».

Відповідно до п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», якщо спадкодавцем було
здійснене самочинне будівництво
(частина перша статті 376 ЦК) до
спадкоємців переходить право
власності на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи
будинок АДРЕСА_1, яку побудував
спадкодавець ОСОБА_5, не було прийнято в
експлуатацію. Документи, які б
підтверджували право власності
відсутні, в інвентаризаційній справі
витребуваній з Маріупольського бюро
технічної інвентаризації та
дослідженої в судовому засіданні
домоволодіння за вищевказаною адресою
зазначено як самозабудова.

Частиною 2 ст.331 ЦК України передбачено,
що право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Статтею 18 Закону України «Про основи
містобудування» передбачено, що
завершені будівництвом об'єкти
підлягають прийняттю в експлуатацію в
порядку, встановленому Кабінетом
міністрів України. Експлуатація не
прийнятих у встановленому
законодавством порядку об'єктів
забороняється.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що збудований будинок не відповідає
усім визначеним законом вимогам та
умовам, які необхідні для визнання на
нього права власності: його не прийнято
в експлуатацію, хоча це є обов'язковою
умовою для вирішення питання про
визнання за особою права власності на
об'єкт нерухомого майна.

Згідно з ч.2 ст.376 особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

У відповідності до ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст.1218
ЦК України, входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Якщо за життя спадкодавець не набув
права власності на житловий будинок,
земельну ділянку, то спадкоємець також
не набуває права власності у порядку
спадкування. До спадкоємця переходять
лише визначені майнові права, які
належали спадкодавцеві на час
відкриття спадщини.

Враховуючи все вищевикладене суд
вважає, що визнання за позивачкою в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 не є можливим
у зв'язку з тим, що дозволу на виконання
будівельних робіт ОСОБА_5 отримано не
було, у експлуатацію домоволодіння
прийнято, дід позивачки ОСОБА_5 та
батько ОСОБА_6 не набули право
власності на вказаний будинок. Отже
таке право власності не виникло і у
позивачки.

На підставі викладеного, керуючись 5, 12
Закону України «Про основи
містобудування», ст.ст.9, 28 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
ст.ст.34, 35 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», ст.ст.12, 83, 116 Земельного
кодексу України, ст.15, 16, 376 Цивільного
кодексу України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 209, 212-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права власності в
порядку спадкування - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

З повним текстом рішення можливо буде
ознайомитися після 20.06.2014 року.

Суддя:
Т. В. Пустовойт