АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1535/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51, 53 Харченко Л.
Г. Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. РІШЕННЯ
02 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПономаренко В. В.
суддівВишня Н. В. , Ювшин В. І. при
секретаріВолвенко А.В. за участю:
позивача ОСОБА_6
представника відповідача Тертишника
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 22 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до Закритого
акціонерного товариства «Агрошляхбуд»
про стягнення невиплаченої заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
компенсації за невикористану
відпустку та моральної шкоди, -
в с т а н о в и л а :
У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із вказаним позовом,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що він з 16 жовтня 2012 року по 25 червня 2013
року працював охоронником в ЗАТ
«Агрошляхбуд». При звільненні з роботи
підприємством не було виплачено всі
Враховуючи наведене, ОСОБА_6 з
урахуванням збільшених позовних вимог
просив суд стягнути із ЗАТ
«Агрошляхбуд» на його користь
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 1000 грн.; середній заробіток за
час затримки розрахунку станом на
за невикористану відпустку в сумі 788
грн. та моральну шкоду в сумі 500 грн.
Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 22 квітня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції винесено рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення у повному обсязі не
відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з 16 жовтня
2012 року працював охоронником
виробничої бази ЗАТ «Агрошляхбуд» (а.с.
55).

Згідно наказу директора ЗАТ
«Агрошляхбуд» № 7-к від 17.06.2013 року
ОСОБА_6 звільнено з роботи з 17.06.2013 року
за згодою сторін (а.с. 54).

Наказом директора ЗАТ «Агрошляхбуд» №
9-к від 25.06.2013 року у зв'язку зі зміною
обставин наказ № 7-к від 17.06.2013 року про
звільнення ОСОБА_6 з роботи було
скасовано та звільнено ОСОБА_6 із
займаної посади за згодою сторін
відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України з
25.06.2013 року (а.с. 56).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем повністю
доведена відсутність заборгованості
підприємства перед позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що за
весь час роботи позивача на
підприємстві йому було нараховано
заробітну плату в сумі 9119,57 грн. та
компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 312,73 грн., за
виключенням податків до сплати
позивачу підлягало 8486,38 грн. (а.с.27).
Згідно наданої відповідачем виписки із
особистого рахунку ОСОБА_6 позивачу
було сплачено у листопаді 2012 року - 500
грн., у січні 2013 року - 1000 грн., у липні 2013
року - 600 грн., у вересні 2013 року - 6700 грн.,
а всього - 8800 грн. (а.с. 27).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем не доведено наявність
заборгованості із заробітної плати,
оскільки сторонами не було надано
доказів виконання позивачем
додаткової роботи та встановлення
останньому доплати за її виконання.

Однак, колегія суддів вважає
безпідставною відмову суду першої
інстанції в задоволенні позовної
вимоги ОСОБА_6 про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємства, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 було
звільнено із займаної посади з 25.06.2013
року (а.с. 56).

Виплата належних позивачу при
звільненні виплат відповідачем було
проведено частинами: 23.07.2013 року - 600
грн., 11.09.2013 року - 5400 грн., 13.09.2013 року - 900
грн., 25.09.2013 року - 200 грн., 26.09.2013 року - 200
грн. (а.с. 40-45).

Таким чином, днем фактичного
розрахунку відповідача із позивачем є
26 вересня 2013 року, тобто відповідачем
було затримано виплату належних
позивачу сум при звільненні на 3 місяці
і 1 день.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
ч. 3 ст. 32 Постанови № 9 від 06.11.1992 року
«Про практику розгляду судами трудових
спорів», у випадках стягнення на
користь працівника середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
зв'язку з незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи - невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100.

Згідно із ч.3 ст.2 Постанови Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100 «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати» у всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
і середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Ст. 5, 8 вказаного Порядку встановлено,
що нарахування виплат у всіх випадках
збереження середньої заробітної плати
провадиться з розміру середньоденної
(годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочих
(календарних) днів на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

Так, згідно довідки про середню
заробітну плату ОСОБА_6 його заробітна
плата за квітень-травень 2013 року склала
1876,53 грн. (1002,11 грн. + 874,42 грн.), кількість
відпрацьованих за цей період робочих
днів - 39 (а.с. 23, 34-35).

Враховуючи наведене, середньоденна
заробітна плата ОСОБА_6 для визначення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу складає 48,12 грн. (1876,53 грн. / 39
днів); середньомісячне число робочих
днів - 19,5 (39 / 2).

Колегія суддів вважає, що середній
заробіток за час вимушеного прогулу
слід стягнути з відповідача на користь
позивачки з 25 червня 2013 року по день
фактичного розрахунку - 26 вересня 2013
року.

Таким чином, середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 25.06.2013 року по
26.09.2013 року складає 2863,14 грн. (3 місяці х
19,5 днів + 1 день) х 48,12 грн.).

Крім того, на думку колегії суддів, з
відповідача на користь позивача слід
стягнути відшкодування завданої
останньому моральної шкоди за затримку
розрахунку при звільненні в розмірі 100
грн., виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
характеру та обсягу страждань.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та
стягнення з відповідача на його
користь середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 25.06.2013 року по 26.09.2013 року в сумі
2863,14 грн. та моральної шкоди в сумі 100
грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Таким чином, із ЗАТ «Агрошляхбуд» слід
стягнути в дохід держави судовий збір
пропорційно до задоволених позовних
вимог ОСОБА_6, а саме за подання
позовної заяви кошти в сумі 243,60 грн. та
за подання апеляційної скарги кошти в
сумі 121,80 грн., а всього 365,40 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи
апелянта щодо необхідності
задоволення його позовних вимог в
частині стягнення заробітної плати за
період з 17.06 по 25.06.2013 року, виконання
додаткової роботи по опаленню
приміщення, за відсутності належних та
допустимих доказів, які підтверджують
зазначені обставини.

Колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що
відповідачем правильно розраховано та
виплачено позивачу компенсацію за
невикористану відпустку за 8 днів, що
складає 312,73 грн.

З огляду на викладене, так як рішення
суду першої інстанції винесено при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
порушенням норма матеріального права,
колегія суддів апеляційну скаргу
ОСОБА_6 задовольняє частково, рішення
суду першої інстанції - скасовує. Позов
ОСОБА_6 задовольняє частково, стягує з
ЗАТ «Агрошляхбуд» на користь ОСОБА_6
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні за період з
25.06.2013 року по 26.09.2013 року в сумі 2863 грн. 14
коп. та моральну шкоду в сумі 100 грн. В
задоволенні інших позовних вимог -
відмовляє. Стягує з ЗАТ «Агрошляхбуд» в
дохід держави судовий збір за подання
позовної заяви в сумі 243 грн. 60 коп. та
апеляційної скарги в сумі 121 грн. 80 коп.,
а всього 365 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 22 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
Закритого акціонерного товариства
«Агрошляхбуд» про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, компенсації
за невикористану відпустку та
моральної шкоди - скасувати.

Позов ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Стягнути із Закритого акціонерного
товариства «Агрошляхбуд» на користь
ОСОБА_6 середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 25 червня 2013 року по 26 вересня
2013 року в сумі 2863 гривні 14 коп. та
моральну шкоду в сумі 100 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути із Закритого акціонерного
товариства «Агрошляхбуд» в дохід
держави судовий збір за подання
позовної заяви в сумі 243 грн. 60 коп. та
апеляційної скарги в сумі 121 грн. 80 коп.,
а всього 365 грн. 40 коп.

Рішення набирає чинності одразу після
проголошення але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :