Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/3334/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Хавронюк
Доповідач Заполовський В. Й.
11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
головуючого судді
суддів:
Забродського М.І., Шевчук А.М.,
за участю секретаря судового
засідання Капустинської Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк», приватного нотаріуса
Бердичівського міськрайонного
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_1 про
визнання договору іпотеки недійсним,
зобов'язання вчинити дії, за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» на
рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 09 квітня
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з даним позовом.

Зазначала, що 25 січня 2008 року між її
матір'ю ОСОБА_1 та колишнім її
співмешканцем ОСОБА_3 було укладено
договір купівлі-продажу квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На
момент укладення даного договору
співвласниками квартири були вона та
її мати.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 21.06.2012 року договір
купівлі-продажу вказаної квартири
визнано частково недійсним. А саме в
частині укладення договору
купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1/2
ідеальної частини даної квартири.

У липні 2012 року стало відомо, що
відповідно до договору іпотеки
укладеного між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3
15.02.2008 року належна їй частина квартири
останнім передана в іпотеку.

Оскільки ОСОБА_3 є власником лише 1/2
частини вказаної квартири, а частина
об'єкта нерухомого майна може бути
предметом іпотеки лише після виділення
її в натурі і реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості, тому даний договір
іпотеки, на думку позивачки, повинен
бути визнаний недійсним.

За наведених обставин, позивачка
просила визнати недійсним договір
іпотеки № РМL-J02/008/2008 від 15.02.2008 року
щодо квартири АДРЕСА_1, укладений між АТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Бердичівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі № 926;
зобов'язати приватного нотаріуса
Бердичівського міського нотаріального
округу Житомирської області ОСОБА_4
вилучити з державного реєстру іпотек
та заборон запис про іпотеку та
заборону відчуження нерухомого майна -
спірної квартири.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 09 квітня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки №
РМL-J02/008/2008 від 15.02.2008 року щодо квартири
АДРЕСА_1, укладений між акціонерним
товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Бердичівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі
№ 926.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» подало
апеляційну скаргу. Посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що суд першої
інстанції не взяв до уваги, що на момент
укладання договору іпотеки, договір
купівлі-продажу предмету іпотеки
відповідав вимогам чинного
законодавства та не був визнаний
недійсним у встановленому законом
порядку.

Також, судом не було застосовано до
спірних правовідносин строк позовної
давності, про застосування якого
письмово наголошував апелянт.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

У відповідності до ч.1, 3 ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

В силу ст. 216 ЦК України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Як встановив суд та вбачається з
матеріалів справи, 25 січня 2008 року між
ОСОБА_1, яка діяла від себе та від імені
позивачки у даній справі ОСОБА_2,
оскільки остання являлась
неповнолітньою, та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1

15.02.2008 року між ЗАТ „ОТП Банк" та ОСОБА_3
в забезпечення повного і своєчасного
виконання зобов'язань за кредитним
договором було укладено договір
іпотеки зазначеної квартири.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 21.06.2012 року договір
купівлі-продажу квартири визнано
частково недійсним. А саме в частині
укладення договору купівлі-продажу між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належної їй 1/2
ідеальної частини зазначеної квартири.

Згідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним в момент його
вчинення.

Отже, договір купівлі-продажу від
25.01.2008 року в частині укладення
договору купівлі-продажу між ОСОБА_1
-ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1/2 ідеальної частини
квартири є недійсним з моменту
вчинення, а саме з 25.01.2008 року.

Відтак, виходячи з вищезазначених норм
законодавства ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на момент
укладення оскаржуваного договору
іпотеки фактично залишилася власником
1/2 ідеальної частини спірної квартири,
а тому квартира перебувала у спільній
частковій власності сторін ОСОБА_1
-ОСОБА_2 та ОСОБА_3

За загальним правилом на здійснення
права спільної часткової власності
(володіння, користування та
розпорядження спільним майном)
необхідно одержати згоду інших
співвласників (частина перша статті 358
ЦК України).

З огляду на це жоден зі співвласників
не має права укладати правочини щодо
спільного майна без згоди інших
співвласників (за винятком правочину з
відчуження належної йому частки у
праві власності - стаття 361 ЦК України).

Правовідносини щодо передачі в іпотеку
майна, що перебуває у спільній
власності, урегульовані статтею 578 ЦК
України та статтями 5, 6 Закону України
«Про іпотеку».

Згідно із зазначеними нормами майно, що
є у спільній власності, може бути
передане в іпотеку лише за нотаріально
посвідченою згодою всіх співвласників.
Співвласник нерухомого майна має право
передати в іпотеку свою частку в
спільному майні без згоди інших
співвласників за умови виділення її в
натурі та реєстрації права власності
на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Частина об'єкта нерухомого майна може
бути предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі й реєстрації права
власності на неї як окремий об'єкт
нерухомості, якщо інше не встановлено
законом (частина третя статті 5 Закону
України «Про іпотеку»).

Передача в іпотеку нерухомого майна,
яке іпотекодавцю не належить, законом
не передбачена, оскільки тільки
власнику належить право розпорядження
майном (статті 316, 319 ЦК України, стаття 5
Закону України «Про іпотеку»).

Як встановив суд, ОСОБА_1 - ОСОБА_2 як
співвласник нерухомого майна згоди на
передачу квартири в іпотеку не давала,
частина квартири, що належить ОСОБА_3 в
натурі не виділена, реєстрація права
власності на неї як окремий об'єкт
нерухомості не проведена.

З врахуванням вищенаведених правових
норм та встановлених обставин справи
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для визнання договору іпотеки
недійсним.

Відтак, доводи апеляційної скарги про
те, що на момент укладання договору
іпотеки договір купівлі-продажу
предмету іпотеки відповідав вимогам
чинного законодавства не можливо
визнати обґрунтованими.

Також є безпідставними і доводи
апелянта про те, що судом не було
застосовано до спірних правовідносин
строк позовної давності, оскільки
такий строк позивачем не пропущений.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, які передбачені
нормами ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній частині відповідає
вимогам закону і підстави для його
зміни або скасування та задоволення
апеляційної скарги відсутні.

В решті рішення суду першої інстанції
сторонами не оскаржено, а тому його
законність та обґрунтованість
апеляційним судом не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів апеляційного
суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 09 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді