Справа № 381/697/14-ц Головуючий у І
інстанції Зуй Т.С.Провадження №
22-ц/780/3371/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 42
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Кашперської
Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О.,
Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Фастівтепломережа» на
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 07 квітня 2014
року у справі за позовом Комунального
підприємства «Фастівтепломережа» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
спожиті послуги теплопостачання,

заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року позивач КП
«Фастівтепломережа» звернувся до суду
із позовом про стягнення із ОСОБА_1
заборгованості за спожиті послуги
теплопостачання. Заявлені вимоги
мотивував тим, що ОСОБА_1 є споживачем
послуг теплопостачання, які надаються
позивачем на підставі договору про
надання послуг з централізованого
теплопостачання № 3944 від 11 жовтня 2010
року, на виконання умов якого боржнику
відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1. З
листопада 2009 року ОСОБА_1 вартість
спожитих послуг теплопостачання не
сплачував, внаслідок чого станом на
квітень 2013 року існує заборгованість
за спожиті послуги в сумі 4134,10 грн.
Просив стягнути із відповідача на
користь позивача заборгованість за
спожиті послуги теплопостачання 4134,10
грн., 283,98 грн. як 3 % річних та 255,76 грн.
збільшення суми боргу внаслідок
інфляційних процесів за період з
листопада 2009 року по квітень 2013 року,
покласти на відповідача судові
витрати.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 07 квітня 2014
року в задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Позивач КП «Фастівтепломережа», не
погоджуючись із рішенням Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 07 квітня 2014 року, подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування обставин справи, порушення
та неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення суду першої інстанції та
задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої
інстанції даним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову КП
«Фастівтепломережа» про стягнення
заборгованості за спожиті послуги
теплопостачання, суд першої інстанції
керувався тим, що договір про надання
послуг з теплопостачання між сторонами
укладений не був, зобов'язання у сторін
за вказаним договором не виникли;
позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що протягом
тривалого часу позивачем вживались
будь-які заходи щодо вирішення з ОСОБА_1
питання оплати заборгованості з метою
недопущення її зростання.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 14 листопада 2005 року ОСОБА_1
придбав за договором купівлі-продажу
квартиру в АДРЕСА_1 загальною площею 68,4
кв.м., житловою площею 41,5 кв.м.

Згідно проекту договору про надання
послуг з централізованого опалення №
3944 від 11 жовтня 2010 року, який
відповідачем підписано не було, КП
«Фастівтепломережа» зобов'язується
надавати споживачеві послуги, а
споживач зобов'язується своєчасно
оплачувати надані послуги за
встановленими тарифами у строки і на
умовах, передбачених даним договором.
Опалювальна площа, визначена п. 1.5
договору, становить 32,7 кв.м.

В матеріалах справи наявний
розрахунковий лист абонента та
розрахункова відомість суми основного
боргу за спожиті послуги
теплопостачання з 01 листопада 2009 року
по 22 січня 2014 року на ім'я ОСОБА_1,
о/рахунок НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, де
проживаючим значиться 1 чоловік,
кількість кімнат - 1, опалювальна площа -
32,7 кв.м. Оплата за вказаний період не
проводилася. Зобов'язання по оплаті
становить 4134,10 грн., що разом із 3 %
річних та інфляційними нарахуваннями -
4673,84 грн.

В рахунку на оплату за опалення за
квітень 2013 року на ім'я ОСОБА_1 вказано
заборгованість в сумі 4134,10 грн.

Також в матеріалах справи знаходиться
розрахунковий лист абонента та
розрахункова відомість суми основного
боргу за спожиті послуги
теплопостачання з із 01 листопада 2009
року по листопад 2013 року на ім'я ОСОБА_2,
о/рахунок НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1, де
проживаючим значиться 2 чоловік,
кількість кімнат - 1, опалювальна площа -
32,7 кв.м. Оплата за вказаний період
проводилася відповідно до нарахованої
суми 4134,10 грн. Абонент користується
пільгами в розмірі 50 % як ліквідатор
ЧАЕС І категорії.

Вказані обставини підтверджуються
наявними в справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Статтями 20, 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг. Зокрема,
обов'язком споживача є укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору, а обов'язком
виконавця - надання послуг вчасно та
відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення зі
споживачем договору про надання послуг
згідно з типовим договором.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 20, ст. 32 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом. Плата за житлово-комунальні
послуги нараховується щомісячно
відповідно до умов договору в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України. Розмір плати за комунальні
послуги розраховується виходячи з
розміру затверджених цін/тарифів та
показань засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.
У платіжному документі мають бути
передбачені графи для зазначення
поточних та попередніх показань
засобів обліку споживання комунальних
послуг, різниці цих показань або
затверджених норм, ціни/тарифу на даний
вид комунальних послуг і суми, яка
належить до сплати за надану послугу.

Разом із тим зазначені вимоги закону
при ухваленні рішення судом першої
інстанції враховані не були.

Необхідність укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг
передбачена законом, а саме договору
про надання послуг з централізованого
теплопостачання, і його укладення
визначено як обов'язок, а не право
сторін. Сама по собі відсутність
підпису в проекті договору із
відповідачем не може бути підставою
для відмови в позові про стягнення
заборгованості за фактично надані
послуги.

Відповідач не відмовився від отримання
послуг з централізованого опалення від
КП «Фастівтепломережа», тоді як таке
право споживача передбачено п. 24
«Правил надання населенню послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення», затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630.

Оскільки відповідачу надавалися
позивачем послуги з опалення та
гарячого водопостачання із листопада
2009 року, відповідач не відмовився від
отримання цих послуг, таким чином між
відповідачем та позивачем існують
відносини щодо надання послуг та їх
оплати, що є підставою для звернення
позивача до суду з вказаним позовом про
стягнення заборгованості за надані
послуги.

З огляду на викладене висновки суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позову не грунтуються на
законі та спростовуються матеріалами
справи, а рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню.

Вирішуючи заявлені позивачем позовні
вимоги про стягнення заборгованості за
спожиті послуги теплопостачання,
колегія суддів враховує наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини третьої
статті 20 цього Закону обов'язок
споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
визначені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними
нормами закону споживачі зобов'язані
оплатити житлово-комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

Так, позивачем під час розгляду справи
було доведено як факт надання
відповідачу як власнику квартири
послуг по теплопостачанню, від яких
відповідач в передбаченому законом
порядку не відмовився, так і наявність
заборгованості за спожиті послуги
теплопостачання за період із листопада
2009 року по квітень 2013 року в розмірі
4134,10 року.

Надані позивачем докази відповідачем
спростовано не було, також
відповідачем не було подано заяви про
застосування до спірних правовідносин
позовної давності відповідно до вимог
ст. 267 ЦК України.

Колегія суддів враховує, що рішенням
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 13 липня 2006 року
частково задоволено позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання права власності на
квартиру, телефонний номер та
примусову сплату компенсації
відповідачу, визнано за ОСОБА_2 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Із матеріалів справи вбачається, що
особові рахунки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були
розділені (НОМЕР_2 та НОМЕР_1
відповідно), за кожним із них
закріплено 32,7 кв.м. опалювальної площі,
а тому доводи відповідача, що позивачем
не враховано дійсну площу квартири,
колегією суддів відхиляються.

Згідно розрахункового листа ОСОБА_2,
яка проживає у тій же квартирі, оплата
послуг теплопостачання проводилась на
підставі квитанцій, що спростовує
доводи відповідача про неотримання ним
квитанцій і невжиття позивачем заходів
до запобігання зростання боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи з юридичної природи
правовідносин сторін як грошових
зобов'язань на них поширюється дія
частини другої статті 625 ЦК України як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних
відносин, але у разі існування
прострочення виконання грошового
зобов'язання зі сплати отриманих
житлово-комунальних послуг
покладається на боржника
відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625
ЦК України.

Оскільки відповідач, отримуючи послуги
з теплопостачання, не оплачував їх в
передбаченому законом порядку і таким
чином з його боку відбулося
прострочення виконання грошового
зобов'язання, позовні вимоги в частині
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання також
підлягають задоволенню.

Розмір нарахованих позивачем 3 % річних
та збільшення суми боргу внаслідок
інфляційних процесів, нарахованих
позивачем, а також сама сума
заборгованості відповідачем не
спростовані.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів приймає до уваги, що
заборгованість позивачем нарахована
із листопада 2009 року, а із позовом він
звернувся в лютому 2014 року, однак
відповідач до суду із заявою про
застосування наслідків спливу
позовної давності не звертався.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
зроблені із порушенням та неправильним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є підставами для його
скасування із ухваленням нового
рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Фастівтепломережа»
задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 07 квітня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов Комунального підприємства
«Фастівтепломережа» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за спожиті
послуги теплопостачання задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства
«Фастівтепломережа» 4134,10 грн.
заборгованості за спожиті послуги
теплопостачання, 283,98 грн. в якості 3 %
річних, 255,76 грн. збільшення суми боргу
внаслідок інфляційних процесів та
судові витрати в розмірі 365,4 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.