Справа № 495/2168/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

12 червня 2014 року
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області в складі:

головуючої - судді Гайда-Герасименко
О.Д.,

при секретарі - Завацькій І.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

представника КП
«Білгород-Дністровське БТІ» -
Леміщенко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Білгород-Дністровський цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_3, виконавчий
комітет Білгород-Дністровської
міської ради про визнання свідоцтва
про право користування на житло
частково недійсним та усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_3,
виконавчий комітет
Білгород-Дністровської міської ради
про визнання свідоцтва про право
користування на житло частково
недійсним та усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
суд визнати свідоцтво про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
видане на імя ОСОБА_5 частково
недійсним, виключивши гараж яч.
бетонний - літ.«З» та зобов'язати ОСОБА_5
усунути перешкоди у користуванні
ОСОБА_1 земельною ділянкою АДРЕСА_2
шляхом знесення гаражу яч. бетонний -
літ.«З», який входить до складу
житлового будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача пояснили, що
згідно нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу №2-4992 від
12.12.1992 року позивач ОСОБА_1 являється
власником житловий будинок
АДРЕСА_2, який розташований на
земельній ділянці площею 0,0573 га..
Колишній сусід позивача ОСОБА_6 почав
будівництво гаражу на території
земельної ділянки, якою користувалися
обидва. Гараж будувався на підставі
дозволу Білгород-Дністровського
міського виконавчого комітету №28 від
11.01.1990 року, згідно якого строк
закінчення робіт до 11.01.1991 року, але як
зазначає позивач у технічному
паспорті, який виданий на імя ОСОБА_5
вказано, що нерухоме майно збудовано у
1993 році. Позивач посилається на те що,
фактично вказане майно було збудовано
самовільно, за відсутності дозволу на
продовження терміну закінчення
будівництва та порушені будівельні
норми, північний бік гаражу розміром 6,46
м. х 0,5 м. відповідача знаходиться на
території земельної ділянки позивача
ОСОБА_1. Дозволу на узгодження меж своєї
земельної ділянки та відповідача,
позивач ОСОБА_1 не надавав та не
погодився би, оскільки за рахунок
гаражу відповідача зменшується
земельна ділянка позивача.

В судовому засіданні представник
відповідача, яка також є третьою особою
по справі ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнала та заперечувала проти їх
задоволення.

В судове засідання представник
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради не
зявився, був повідомлений належним
чином, причини неявки суду не відомі.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовна заява не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що на
підставі договору дарування будинку
серії ВЕС №225506 від 12.09.2006 року
відповідач ОСОБА_5 є власником
житлового будинку АДРЕСА_1. Згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ №009219 від
15.04.2010 року відповідач ОСОБА_5 є
власником земельної ділянки площею 0,0581
га., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, призначена для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка), державний акт
виданий на підставі рішення
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області від 29.04.2010 року №992-V,
зареєстрований в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №01.11.506.00091
від 06.04.2011 року.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в
частині знесення гаражу - літ.«З»,
спростовуються матеріалами справи,
оскільки вказана будівля не є
самочинно збудованою.

Згідно договору дарування серії ВЕС
№225506 від 20.09.2006 року та який
посвідчений приватним нотаріусом
Білгород-Дністровського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстр
за №4410, третя особа ОСОБА_3 подарувала,
а відповідач ОСОБА_5 прийняв у дар
житловий будинок АДРЕСА_1, який в цілому
складається з: житлового будинку -
літ.«А»; літньої кухні - літ.«Б»; сараю -
літ.«В»; підвалу - літ.«Г»; вбиральні -
літ.«Д»; сараю - літ.«Ж»; гаражу - літ.«З»;
огорожі металевої - №1; воріт - №5;
зливної ями - №6; огорожі бетонної - №7;
замощення І, таким чином, судом
встановлено, що гараж - літ.«З». Спірний
гараж - літ.«З», входить до переліку
споруд, які були подаровані
відповідачу ОСОБА_5.

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України,
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Вказаний договір дарування не
оскаржувався, є чинним та відповідає
чинному законодавству, а тому суд не
вбачає жодних підстав для визнання
свідоцтва про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 видане на імя
ОСОБА_5 частково недійсним, виключивши
гараж яч. бетонний - літ.«З».

Відповідно до ст.41 Конституції України,
кожний має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю.

Після придбання у власність
домоволодіння АДРЕСА_1 відповідач
ОСОБА_5 самовільно побудував сарай -
літ.«І», навіс - літ.«ї», перебудував під
сарай літню кухню - літ.«В» та звертався
до суду з позовом про узаконення цих
приміщень та визнання права власності
на вказане самочинне будівництво.
Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 02.04.2008 року позов відповідача
ОСОБА_5 був задовлений, але в подальшому
рішення суду скасоване апеляційним
судом та позовна заява ОСОБА_5 з цього
приводу була залишена без розгляду,
таким чином в судовому засіданні був
встановлений факт самочинного
будівництва вказаних вище приміщень,
за виключенням гаражу - літ.«З».

Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів, які
б підтвердили, що відповідач ОСОБА_5
перебудував спірний гараж, збільшив
його розмірі, тим самим захопив
земельну ділянку на площі 1 кв.м., також
не спростовані позивачем доводи, що
спірний гараж був придбаний на
підставі договору дарування, і з того
часу не перебудовувався.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Суд приходить до висновку, що позовна
заява ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи
ОСОБА_3, виконавчий комітет
Білгород-Дністровської міської ради
про визнання свідоцтва про право
користування на житло частково
недійсним та усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою не
обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 213-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_3, виконавчий
комітет Білгород-Дністровської
міської ради про визнання свідоцтва
про право користування на житло
частково недійсним та усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя