Провадження №2/761/5521/2014
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року суддя Шевченківського
районного суду м. Києва Кравець Д.І,
вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Міський комерційний банк» про
стягнення грошових коштів за договором
акційного строкового банківського
вкладу,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду
міста Києва надійшла позовна заява
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
про стягнення грошових коштів за
договором акційного строкового
банківського вкладу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
позивач звернувся до Шевченківського
районного суду міста Києва,
посилаючись на положення ч. 5 ст. 110 ЦПК
України, згідно якої позови про захист
прав споживачів можуть пред'являтися
за зареєстрованим місцем проживання чи
перебування споживача, тобто заяву
подано за зареєстрованим місцем
проживання позивача ОСОБА_1

Разом з тим, посилання позивача на те,
що спірні правовідносини врегульовано
Законом України «Про захист прав
споживачів» є безпідставними, оскільки
останній просить вирішити спір саме на
підставі відповідних норм Цивільного
кодексу України.

Так, слід зазначити, що згідно
преамбули Закону України «Про захист
прав споживачів» цей Закон регулює
відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, встановлює права
споживачів, а також визначає механізм
їх захисту та основи реалізації
державної політики у сфері захисту
прав споживачів.

При цьому, як вбачається зі змісту
позовної заяви, правовідносини, які
виникли між сторонами, випливають з
договору банківського вкладу та не є
предметом регулювання Закону України
«Про захист прав споживачів», а
врегульовані § 3 «Банківський вклад»
глави 71 Цивільного кодексу України та
Законом України «Про банки та
банківську діяльність». Зокрема ст. 1058
ЦК України визначено, що за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) грошову суму
(вклад), що надійшла, зобов'язується
виплачувати вкладникові таку суму та
проценти на неї на умовах та в порядку,
встановлених договором.

Тобто, банківський вклад не є ані
роботою (діяльністю виконавця,
результатом якої є виготовлення товару
або зміна його властивостей за
індивідуальним замовленням споживача
для задоволення його особистих потреб),
ані продажем товару (продукції) у сенсі
положень, визначених Законом України
«Про захист прав споживачів».

Банк при позичанні коштів у вкладника,
для їх розміщення у якості
банківського вкладу, не отримує жодної
винагороди за користування такими
коштами, а навпаки, сплачує проценти
(дохід вкладника) за період їх
використання. Кошти вкладу(депозиту) аж
ніяк не можуть розглядатися як
«вартість робіт (послуг)» та/або
«загальна вартість замовлення», а
договір про банківський вклад (депозит)
не містить понять «вартість робіт
(послуг)» та/або «загальна вартість
замовлення» у сенсі положень ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Таким чином, аналіз наведених норм
свідчить, що відносини, які виникають з
банківського вкладу, не підпадають під
предмет регулювання Закону України
«Про захист прав споживачів» і
положення цього Закону не
застосовуються до відносин
банківського вкладу. Відтак, Закон
України «Про захист прав споживачів»
може застосовуватися лише, коли
позивач прямо вказує на порушення норм,
гарантованих цим Законом.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 2 ст. 109
ЦПК України позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

При цьому, звертаючись з позовом до
суду, позивач зазначив, що відповідач
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Солом'янська, 33, що територіально не
відноситься до дислокації
Шевченківського району м. Києва.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України суддя
повертає позовну заяву позивачу у
випадках коли справа не підсудна цьому
суду.

З огляду на викладене, суддя прийшов до
висновку, що даний позов не підсудний
Шевченківському районному суду міста
Києва та підлягає поверненню позивачу
для подання до належного суду, а саме за
місцезнаходженням відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
109, 110, 121, 209, 210 Цивільного
процесуального кодексу України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Міський
комерційний банк» про стягнення
грошових коштів за договором акційного
строкового банківського вкладу -
повернути позивачу для подання до
належного суду.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд міста
Києва шляхом подання апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: