РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/15/14-ц

провадження у справі № 2/0285/257/14

19 травня 2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд
Житомирської області

в складі: головуючої - судді
Михайловської А.В.

за участі секретаря Горбатюк І.О.,

сторони по справі: позивач - ОСОБА_1,
представник - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3, представник -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Новоград-Волинський
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом,
визнання право власності на частину та
її витребування, -

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом
та після зміни позовних вимог просила
встановити факт прийняття спадщини
після смерті сина ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнати частково
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом від 31.03.1998 року,
видане ОСОБА_6, виключивши з предмету
свідоцтва про право на спадщину 1/4
частину житлового будинку АДРЕСА_1.
Визнати за нею право власності на 1/4
частину вказаного будинку та
витребувати її від відповідача
(а.с.147-148).

Свої вимоги обґрунтувала тим, що після
смерті сина ОСОБА_5 вона прийняла
спадщину за законом на 1/4 частину
спірного будинку так, як в ньому
зареєстрована та постійно проживала з
24.07.1974 року. Однак, після смерті дружини
ОСОБА_5 - ОСОБА_6, відповідач та його мати
- ОСОБА_7, змусили її звільнити вказаний
будинок та оселитися в допоміжній
нежитловій споруді (хліву) внаслідок
передання будинку в піднайом,
мотивуючи тим, що вона не є власником
будинку. У подальшому вона дізналася,
що на ім'я ОСОБА_6 державним нотаріусом
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на даний будинок,
який вона заповіла відповідачу по
справі. Вважає, що її право на частину
спадщини після смерті сина порушене, а
тому вона звернулася до суду за його
захистом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали, які просили задовольнити.
Відповідач ОСОБА_7, який протокольною
ухвалою суду у судовому засіданні
12.03.2014 року був замінений з первісного
відповідача ОСОБА_7, та його
представник ОСОБА_4 позов не визнали,
просили відмовити у його задоволенні,
застосувати строк позовної давності. У
запереченні проти позову після
збільшення позовних вимог відповідач
вказує на те, що заявлені вимоги є
безпідставними та незаконними, такими,
що заявлені поза межами строку
позовної давності та не ґрунтуються на
належних доказах (а.с.149-151).

Доповівши зміст позовних вимог,
вислухавши учасників процесу,
допитавши свідків, дослідивши письмові
докази, що знаходяться в матеріалах
справи, оглянувши оригінал будинкової
книги та робочого проекту газифікації,
суд дійшов до наступного.

Встановлено, що ОСОБА_5 та його дружина
ОСОБА_6 за час спільного життя
побудували житловий будинок АДРЕСА_1.
Доказів того, що його мати ОСОБА_1 -
позивач по справі, приймала участь у
його будівництві ні нею ні її
представником суду не надано.

Із оглянутої будинкової книги, копія
якої знаходиться в матеріалах справи,
слідує, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1
зареєстровані у вказаному будинку з
13.04.1974 року (а.с.37-43, 88-94).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, що
слідує з копії свідоцтва про смерть
(а.с.12), після його смерті відкрилася
спадщина, яка складалася, у тому числі
із спірного житлового будинку.

Відповідно до ст. 28 КпШС України у разі
поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Із статті 529 ЦК Української РСР слідує,
що спадкоємцями за законом першої
черги є, в рівних частках, діти (у тому
числі усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Тобто, на час відкриття спадщини, за
приписами ст. 28 КпШС України та ст.ст.
529, 549 ЦК Української РСР, спадкоємцями
за законом першої черги після смерті
ОСОБА_5 були його дружина ОСОБА_6 у
розмірі 34 частки, яка подала до
державної нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини заяву про її
прийняття, та його мати ОСОБА_1 у
розмірі 14 частки, яка фактично вступила
в управління та володіння спадковим
майном.

Із копії спадкової справи до майна
померлого, витребуваної з
Житомирського обласного державного
нотаріального архіву, слідує, що 31.03.1998
року державним нотаріусом
Новоград-Волинської державної
нотаріальної контори Борисюк Л.М.
видане лише його дружині ОСОБА_6
свідоцтво на право на спадщину за
законом на спірний будинок, що
зареєстроване в реєстрі за № 2-473 (а.с.71).

Перевірити ту обставину, чи
відмовлялася ОСОБА_1 від своєї частки
на користь ОСОБА_6, на що вказує
представник відповідача у своїх
поясненнях, не представляє можливості,
оскільки спадкова справа після смерті
ОСОБА_5 до Житомирського обласного
державного нотаріального архіву була
передана лише на 5 аркушах, що слідує з
відповіді Новоград-Волинської
державної нотаріальної контори
(а.с.135-137).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, що слідує з
копії свідоцтва про її смерть (а.с.7), яка
за життя заповіла ОСОБА_3 все своє
майно, у тому числі спірний будинок,
який спадщину прийняв, що
підтверджується копією спадкової
справи до майна померлої (а.с.110-125).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво
про право на спадщину визнається
недійсним за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

Із частина 1 статті 217 ЦК України слідує,
що недійсність окремої частини
правочину не має наслідком недійсності
інших його частин і правочину в цілому,
якщо можна припустити, що правочин був
би вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Стаття 392 ЦК України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

З урахування вище викладених обставин
справ та норм права, суд рахує за
можливе позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково, а саме: у
частині встановлення факту прийняття
спадщини після смерті сина ОСОБА_5,
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом від
31.03.1998 року, видане ОСОБА_6, та у частині
визнання права власності на 14 частину
спірного будинку у порядку спадкування
після смерті сина.

Що стосується заяви відповідача щодо
того, що минули строки позовної
давності, то остання не підлягає
застосуванню з тих підстав, що судом
під час розгляду справи було
встановлено те, що позивач дізналася
про порушення своїх спадкових прав
лише після смерті ОСОБА_6, а саме після
того як її відповідач разом із своєю
матір'ю ОСОБА_7 змусили звільнити
спірний будинок, у зв'язку з чим вона
стала проживати у допоміжному
приміщенні.

Більше того, на запитання суду, сам
відповідач допустив, що ОСОБА_1 могла
дізнатися про порушення своїх
спадкових прав після смерті ОСОБА_6.

Разом з тим, пояснення представника
відповідача про те, що позивача не
змушували звільняти спірний будинок та
те, що вона у ньому проживає, суд оцінює
критично, оскільки допитана у судовому
засіданні у якості свідка соціальний
працівник, яка здійснює догляд за
позивачем показала протилежне та
підтвердила, що після смерті ОСОБА_6,
яку вона також обслуговувала за життя,
позивач ОСОБА_1 стала проживати у
допоміжному приміщенні. Вона
пропонувала ОСОБА_1 звернутися до
міліції з цього приводу, однак остання
відмовилася.

Що стосується позовних вимог у частині
витребування від відповідача частини
спірного житлового будинку, то суд
рахує за необхідне у цій частині
позовних вимог відмовити виходячи з
того, що вище зазначене майно не
підлягає витребуванню шляхом подання
віндикаційного позову так, як
віндикаційний позов є одним із
основних способів захисту права
власності, який визначають як позов про
повернення свого майна з чужого
незаконного володіння, яке має бути
індивідуально визначеним. Крім того, у
зв'язку з тим, що суд задовольняє позов
у частині визнання права власності на
частину спірного будинку, фактично
виключається заявлена вимога, оскільки
майнові права позивача у цій частині
вже захищені.

Керуючись ст.ст. 3, 57, 79, 88, 208, 212-215, 223, 294
ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_1 після смерті сина ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від 31
березня 1998 року, видане державним
нотаріусом Новоград-Волинської
державної нотаріальної контори
Борисюк Л.М. ОСОБА_6, що зареєстроване в
реєстрі за № 2-473, виключивши з предмету
свідоцтва про право на спадщину 1/4
частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 730
грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана апеляційному суду Житомирської
області через Новоград-Волинський
міськрайонний суд Житомирської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутніми у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуюча:
А.В.Михайловська