Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №273/1708/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Васильчук Олена Василівна
Доповідач Забродський М. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Забродського М.І.

суддів: Шевчук А.М.,
Заполовського В.Й.

з участю секретаря

судового засідання
Гукової О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит»

на рішення Баранівського районного
суду Житомирської області від 14
квітня 2014 року

по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» (надалі Банк)
звернулося до суду із зазначеним
позовом про стягнення з відповідачів у
солідарному порядку на користь Банку
суму заборгованості за кредитом у
розмірі 22 194,08 грн., та судовий збір в
сумі 221,94 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 22
липня 2008 року між Банком та ОСОБА_2
укладено кредитний договір про надання
в тимчасове користування на умовах
забезпеченості, поворотності,
строковості, платності кредитні
ресурси в розмірі 10 000 грн.

В цей же день між Банком та ОСОБА_3 був
укладений договір поруки, за яким
останній зобов'язувався відповідати за
зобов'язаннями ОСОБА_2 перед Банком, які
випливають з кредитного договору.

Проте в порушення умов кредитного
договору та договору поруки
відповідачі свої зобов'язання належним
чином не виконують, внаслідок чого
станом на 10 березня 2010 року
заборгованість за кредитом складала 13
274, 35 грн.

08 червня 2010 року рішенням
Баранівського районного суду
Житомирської області позов Банку був
задоволений і на його користь стягнуто
13 274,35 грн. заборгованості та судові
витрати.

Проте рішення суду відповідачі не
виконували і станом на 15 липня 2013 року
виникла заборгованість у розмірі 22 194,08
грн., що складається з щомісячної
комісії в період з 08 лютого 2010 року у
розмірі 4 760.00 грн. та пені за
несвоєчасне повернення кредиту,
відсотків та щомісячної комісії у
розмірі 17 434,08 грн.

У листопаді 2013 року ПАТ«Банк
«Фінанси та кредит» уточнив позовні
вимоги та просив сягнути з
відповідачів 229,4 грн. судового збору
(а.с. 56 зворот).

Рішенням Баранівського районного
суду Житомирської області від 14 квітня
2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в
солідарному порядку на користь
ПАТ«Банк «Фінанси та кредит» суму
заборгованості по донарахованій
щомісячній комісії в розмірі 2 135 грн.
та судовий збір в розмірі 11грн. 47коп. з
кожного.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ«Банк
«Фінанси та кредит» просить скасувати
рішення районного суду та ухвалити
нове по суті позовних вимог, а також
стягнути судовий збір з відповідачів.

Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є незаконним та
необґрунтованим.

Зокрема, районним судом не враховано
те, що 08 червня 2010 року рішенням
Баранівського районного суду
Житомирської області позов Банку був
задоволений і на користь позивача
стягнуто суму в розмірі 13 274,35 грн., а
також судові витрати. Під час розгляду
цієї справи в суді першої інстанції ні
Банком, ні позичальником, ні
поручителем не заявлялися вимоги про
розірвання кредитного договору, а
стягувалася сума заборгованості, яка
була нарахована на момент розгляду
справи.

Крім того, позичальник погодився з
нормами чинного законодавства та
положеннями кредитного договору,
поставивши власний підпис на кожній
сторінці договору, де зазначено
нарахування відсотків, комісії та пені
за весь період користування кредитними
коштами.

Тому Банк здійснював донарахування
комісійної винагороди та відсотків за
користування кредитом відповідно до
умов кредитного договору, що не
суперечить вимогам ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції не врахував
положення п. 2.2 договору поруки, в якому
встановлені зобов'язання поручителя
перед кредитором у тому ж обсязі, що й
боржника.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга частково
обгрунтована.

Задовольняючи позовні вимоги Банку
частково суд першої інстанції виходив
з того, що вимоги позивача слід
задовольнити лише до дати закінчення
дії кредитного договору, тобто до 21
липня 2011 року.

Проте з таким висновком суду колегія
суддів не погоджується виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
установлених ст. 11 цього Кодексу,
зокрема договорів та інших правочинів
(ч.2ст.509 ЦК).

Зобов'язання перестає діяти в разі його
припинення з підстав, передбачених
договором або законом(ч.1 ст. 598 ЦК).

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ» у п.17 постанови від
30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснив, що
зобов'язання припиняються з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша ст. 598 ЦК). Такі підставі,
зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609
ЦК.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

З матеріалів справи вбачається, що 22
липня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір за яким
останній отримав кредит у розмірі 10
тис. грн.(а.с.10-13).

В цей же день між Банком та ОСОБА_3 був
укладений договір поруки, за умовами
якого відповідач зобов'язувався
відповідати у повному обсязі за
виконанням умов кредитного договору
ОСОБА_2

Оскільки обоє відповідачів свої
зобов'язання не виконували Банк
звернувся до них з позовом про
стягнення заборгованості.

Рішенням Баранівського районного суду
Житомирської області від 08 червня 2010
року з них стягнуто 13 274,35 грн.
заборгованості за кредитним
договором(а.с.21).

Проте дане рішення було виконане лише 20
червня 2013 року, що стверджується
постановою державного виконавця про
закінчення виконавчого
провадження(а.с.23-24).

Відтак колегія суддів вважає, що між
сторонами кредитного договору не
припинилися правовідносини, а тому
Банк правомірно нараховував щомісяця
комісійну винагороду, передбачену п. 4.7
кредитного договору. За період з 10
березня 2010 року по 15 липня 2013 року
заборгованість по її сплаті становить 4
760,00 грн.

Позивач за цей період правомірно
нараховував і пеню розмір, якої
становить 17 434,08 грн. Такий вид санкції
передбачений п.6.1 кредитного договору.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

14 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
районного суду із заявою у якій просив
зменшити розмір штрафних санкцій,
оскільки він з 27 жовтня 2010 року сплачує
аліменти на утримання дитини. Ця
обставина підтверджується довідкою
начальника Баранівського райвідділу
міліції від 14 квітня 2014 року за
№3258(а.с.150).

За таких обставин та враховуючи, що
розмір пені значно перевищує розмір
комісійної винагороди, колегія суддів
зменшує розмір пені до 1000 грн.

При ухвалені рішення судом першої
інстанції порушені норми
матеріального права, не встановлено в
повній мірі характер правовідносин,
колегія суддів скасовує таке рішення.
По справі можливо ухвалити нове
рішення про стягнення з відповідачів
на користь позивача у солідарному
порядку 4 760,00 грн. комісійної
винагороди, за період з 10 березня 2010
року по 15 липня 2013 року, 1000 грн. пені та
на підставі ст. 88 ЦПК України,
пропорційно до розміру задоволених
вимог 226 грн. 64 коп. понесених судових
витрат у виді судового збору, які
сплачені позивачем до районного та
апеляційного суду

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309, 313,314,316 ЦПК
України колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» задовольнити
частково.

Рішення Баранівського районного суду
Житомирської області від 14 квітня 2014
року скасувати та ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
щомісячної комісії у розмірі 4760 грн., 1000
грн. пені та 226 грн.64 коп. судового збору
солідарно.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: