Справа № 734/3230/13-ц Провадження №
22-ц/795/747/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Іванюк Т.І. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко
О.І.,суддів:Горобець Т.В., Скрипки
А.А.,при секретарі:Руденко О.М.,за
участю:позивача ОСОБА_5 та його
представника ОСОБА_6, відповідача
ОСОБА_7 та її представників ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Козелецького районного суду
Чернігівської області від 20 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору на стороні
позивача Крехаївська сільська рада
Козелецького району Чернігівської
області до ОСОБА_7 про визнання
недійсним державних актів про право
приватної власності на землю та
визнання права власності на 2/3
земельної ділянки при переході права
власності на 2/3 будівлі, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі апелянт просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
його незаконність необґрунтованість,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Оскаржуваним рішенням Козелецького
районного суду Чернігівської області
від 20 лютого 2014 року позовні вимоги
задоволено частково. Визнано недійсним
Державний акт серії ЧН № 02562 від 01.04.1999
року на ім'я ОСОБА_12 (зареєстрований у
Книзі записів державних актів за № 169)
про право власності на земельну
ділянку площею 0,14 га, що розташована на
території с. Крехаїв Крехаївської
сільської ради Козелецького району,
виділена для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель. В решті
позовних вимог відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 судовий збір у
сумі 114,71 грн.

На думку апелянта, судом першої
інстанції порушено її право на фахову
допомогу, оскільки нею 19 лютого 2014 року
на адресу місцевого суду було
надіслано телеграму про зміну юриста
та необхідність відкладення розгляду
справи, однак суд в супереч положенням
ч. 2 ст. 169 ЦПК України розглянув справу
за відсутності відповідача та її
представника.

Апелянт зазначає, що на час оформлення
спадщини її батьком існував інший
порядок, яким керувалися державні
нотаріуси. За довідкою селищної ради її
батько, як інвалід другої групи мав
право оформити спадок на землю з
пропуском всіх строків, оскільки акти
виготовлялися роками.

Крім того, апелянт зазначає, що судом
першої інстанції безпідставно
відхилено її клопотання про виклик
свідків, які займалися оформленням
спадкової справи.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_5 просить відхилити
апеляційну скаргу ОСОБА_7, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, посилаючись на його законність та
необґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з
того, що Державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЧН № 02562 від 01.04.1999 року,
виданий на ім'я ОСОБА_12, після її смерті.
Відмовляючи в решті позовних вимог суд
першої інстанції виходив з того, що
Державні акти серії ЯГ № 845251 від 03.05.2007
року на ім'я ОСОБА_13 та серії ЯЖ № 2731818
на ім'я ОСОБА_7, видавалися на підставі
свідоцтв про право на спадщину, які на
даний час є чинними і позивачем не
оскаржувались. Вимога щодо визнання
права власності на частину земельної
ділянки є похідною від вищевказаних
вимог, у задоволенні яких суд відмовив.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і апеляційний
суд, оскільки він відповідає зібраним у
справі доказам, яким суд дав належну
оцінку та відповідає вимогам
законодавства, якими регулюються
спірні правовідносини, зважаючи на
таке.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно договору дарування від 4 липня
1997 року, який посвідчений державним
нотаріусом Остерської державної
нотаріальної контори та
зареєстрований у реєстрі за № 1075,
ОСОБА_12 подарувала ОСОБА_14, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 в рівних частках кожному жилий
будинок з надвірними будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1

Рішенням 3 сесії 22 скликання
Крехаївської сільської ради
Козелецького району від 24 березня 1995
року ОСОБА_12 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,14
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1,
про що зроблено запис в Книзі записів
за № 168.

Відповідно до довідки Козелецького
районного відділу державної
реєстрації актів цивільного стану про
смерть ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

01.04.1999 року було видано Державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку серії ЧН № 02562 і зареєстрований
у книзі записів державних актів за № 168,
відповідно до якого ОСОБА_12 є власником
земельної ділянки площею 0,14 га в межах
згідно з планом, яка розташована на
території с. Крехаїв Крехаївської
сільської ради, переданої для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель.

13 квітня 2007 року державним нотаріусом
Остерської державної нотаріальної
контори Велігошею Л.М. було видано
свідоцтво про право на спадщину, згідно
якого ОСОБА_13 успадкував після смерті
матері ОСОБА_12 земельну ділянку площею
0,14 га в межах згідно з планом, яка
розташована на території с. Крехаїв
Крехаївської сільської ради і передана
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, належного
спадкодавцю на підставі Державного
акту на право приватної власності на
землю серії ЧН №02562 виданого
Крехаївською сільською радою 01.04.1999
року і зареєстрованого у книзі записів
державних актів за № 168.

03 травня 2007 року на ім'я ОСОБА_13 було
видано Державний акт про право
власності на земельну ділянку серія ЯГ
№ 845251, згідно якого він став власником
земельної ділянки площею 0,14 га у с.
Крехаїв Козелецького району для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, кадастровий номер
:01:004:0099.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_13 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії I-БК № 204857.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 24 жовтня 2008
року ОСОБА_7 успадкувала після смерті
ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,14 га у
с. Крехаїв Козелецького району,
кадастровий номер :01:004:0099. На
підставі вищевказаного Свідоцтва про
право на спадщину 14 квітня 2010 року на
ім'я ОСОБА_7 було видано Державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,14 га, яка розташована АДРЕСА_1
Козелецького району для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

11 жовтня 20 12 року ОСОБА_14 подарував
ОСОБА_5 1/3 частину житлового будинку по
АДРЕСА_1 Чернігівської області, що
підтверджується договором дарування
частини житлового будинку з надвірними
будівлями, який посвідчений приватним
нотаріусом Козелецького районного
нотаріального округу Чернігівської
області 11 жовтня 2012 року та
зареєстровану у реєстрі № 1817.

Актом перевірки дотримання вимог
земельного законодавства № 3 від 03
вересня 2013 року Державної інспекції
сільського господарства в
Чернігівської області, який міститься
у матеріалах перевірки Козелецької
районної прокуратури встановлено, що
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку - ЧН № 02562
від 01.04.1999 року, який виданий на ім'я
ОСОБА_12, виданий в порушення статті 118
та п (б) статті 140 Земельного кодексу
України. Він був виданий невідомій
особі, яка надала паспорт серії НОМЕР_1.

Відповідно до вимог ст.ст.9-11 ЦК
Української РСР( який діяв на час
виникнення спірних правовідносин)
правоздатність громадян виникає в
момент народження і припиняється з
смертю.

Висновок суду, щодо визнання недійсним
Державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку серії ЧН
№ 02562 виданого на ім'я ОСОБА_12 є вірним,
оскільки з смертю останньої
припинилась здатність особи своїми
діями набувати цивільних прав та
створювати для себе цивільні обов'язки.

Апеляційний суд критично відноситься
до висновку суду першої інстанції щодо
твердження суду в мотивувальній
частині рішення -„ з огляду наданих
документів є ознаки різних підписів в
Книзі реєстрації Державних актів та
договору дарування житлового будинку
громадянкою ОСОБА_12.", але вказане не
може бути підставою для скасування
по-суті вірного рішення суду першої
інстанції.

Відмовляючи в задоволенні іншої
частини позовних вимог, щодо визнання
Державного акту серії ЯГ № 845251 від
03.05.2007 року виданого на ім'я ОСОБА_13
(зареєстрованого у Книзі записів
державних актів за № 90) про право
власності на земельну ділянку площею
0,14 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер -
:01:004:009), Державного акту серії ЯЖ
№ 2731818 виданого на ім'я ОСОБА_7 про право
власності на земельну ділянку площею
0,14 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер -
:01:004:009; визнання за ОСОБА_5 права
власності на 2/3 земельної ділянки
площею 0,14 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 Козелецького району
Чернігівської області суд виходив з
того , що зазначені вище акти, які
просить позивач визнати недійсними
видавались на підставі свідоцтв про
право на спадщину, які є чинними і
позивачем не оскаржувались. Вимога
щодо визнання права власності на
частину земельної ділянки є похідною
від вище вказаних вимог, а тому є
передчасно заявленою.

Такий висновок місцевого суду
підтверджується матеріалами справи,
яким суд дав правильну оцінку і не
суперечать нормам матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Не може бути задоволена апеляційна
скарга відповідачки ОСОБА_7, щодо
порушення судом першої інстанції при
розгляді справи вимог ст.12 ЦПК України
щодо позбавлення права на отримання
правової допомоги, оскільки в
матеріалах цивільної справи є докази
надання такої допомоги та відповідачка
мала можливість висловлювати свої
доводи міркування, заявляти клопотання
в судових засіданнях.

Доводи апеляційної скарги про те, що
нею на адресу місцевого суду була
направлена телеграма про зміну юриста
та відкладення розгляду справи, але в
супереч положенням ч. 2 ст. 169 ЦПК
України суд розглянув справу без
участі відповідача та її представника,
виходячи з положень ст. 309 ЦПК України
не може бути підставою для скасування
рішення суду першої інстанції
апеляційним судом, та ґрунтуються на
невірному тлумаченні апелянтом норм
процесуального права, а тому до уваги
апеляційним судом не беруться.

Також не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги , щодо не
застосування судом першої інстанції
строку позовної давності, як підстави
для відмови в задоволенні позовних
вимог. Апеляційному суду ненадано
достатніх та допустимих доказів
пропуску строку позовної давності. До
пояснень свідка ОСОБА_16, яка була
допитана апеляційним судом,
відноситься критично, оскільки свідок
перебуває в дружніх стосунках з
відповідачем та повідомила суду лише
про наміри ОСОБА_12 приватизувати
земельну ділянку. Розмова відбувалася
до укладення договору дарування
житлового будинку. Інших доказів
пропуску позовної давності позивачем,
відповідачем не надано.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Враховуючи, що апеляційним судом не
встановлено обставин, які б давали
підстави для застосування ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд позбавлений
можливості давати правову оцінку
рішення суду першої інстанції поза
межами доводів апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
суд вважає, що апеляційна скарга не
містить правових підстав для
скасування оскаржуваного рішення суду,
тому підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін, як таке, що ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Козелецького районного суду
Чернігівської області від 20 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: