Справа № 259/1288/14-ц
Провадження № 2/259/853/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2014 року

Куйбишевський районний суд міста
Донецька у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Кінашевській Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду у місті
Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користування житловим
приміщенням та зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третьої
особи Головного Управління Державної
міграційної служби у Донецькій області
про усунення перешкод у користуванні
власністю та втрати права
користування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною
заявою, в якій просила постановити
рішення про її вселення з малолітніми
дітьми до квартири номер АДРЕСА_5 в
місті Донецьку, посилаючись на таке: в
квартирі номер АДРЕСА_8 в місті
Донецьку, яка належала її колишньому
свекру ОСОБА_2 до знесення будинку вона
проживала з чоловіком ОСОБА_4 та синами
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім,єю. Відповідач
під час її проживання з чоловіком та
дітьми у вказаній квартирі, мешкав зі
своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_6. 28
квітня 2011 року Донецька міська Рада
прийняла рішення номер 134 про
відселення громадян у зв'язку зі
знесенням будинків номер 59, 71, 77 по
АДРЕСА_7 в Київському районі міста
Донецька. Відповідно до п. 1.2 вказаного
рішення міська Рада вирішила виділити
відповідачеві трикімнатну квартиру
номер АДРЕСА_1 для проживання її родини:
ОСОБА_4, ОСОБА_1 та їхніх двох дітей. Але
ключі від квартири були видані ОСОБА_2,
оскільки він був власником квартири та
до теперішнього часу вона з дітьми
користуватися житлом не має
можливості. Демонтувати вхідні двері
та замок квартири вона також не може. У
вказаному рішенні механізм їх вселення
у надану квартиру не визначений.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулася до суду
із зустрічним позовом та просила
зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у
користуванні жилим приміщенням,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та
визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням за
вищевказаною адресою, посилаючись на
таке: 12 червня 1997 року на підставі
договору купівлі-продажу було набуто
право власності на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2
загальною площею 45,7 кв. метрів,
житловою площею 28,8 кв. метрів. 14 січня
2014 року рішенням Куйбишевського
районного суду міста Донецька було
задоволено її позовні вимоги та за нею
визнано право власності на 1/2 частину
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. 18 лютого 2014 року вона
зареєструвала право власності на1/2
частину вказаної квартири. 18 лютого 2014
року ОСОБА_2 подарував їй 1/2 частину, він
передав їй ключі від квартири. На
теперішній час він знявся з реєстрації
за вищевказаною адресою. Цей правочин
не носив фіктивного або удаваного
правочину. Договір посвідчено
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_8
та відповідає вимогам ст.ст. 210, 640 ЦК
України, нотаріусом зареєстровано в
реєстрі номер 157. Реєстраційним органом
право власності зареєстровано в
реєстрі прав власності 18 лютого 2014 року
за номером 17958278, реєстраційний номер
нерухомого майна 01. Крім того,
вона не давала згоду відносно
користування квартирою номер АДРЕСА_1 у
місті Донецьку, яку було надано замість
попереднього майна. Право власності та
право користування на майно є різними
за своєю суттю. За змістом ст. 65 ЖК
України наймач вправі у встановленому
порядку за письмовою згодою всіх
членів сім,ї, які проживають разом з
ним, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей,
батьків, а також інших осіб. У такому
випадку особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім,ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім,ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім,ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням. Жодної угоди з ОСОБА_1 нею
укладено не було. Вона жодного дня не
мешкала у цій квартирі та не вела з нею
спільного господарства. Відповідно до
вимог діючого законодавства у осіб, які
вселились до наймача, виникають усі
права й обов'язки за договором найму
жилого приміщення, якщо особи постійно
проживали разом із наймачем і вели з
ним спільне господарство та були
визнані членами сім,ї наймача. Крім
того, особи, які вселились до наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім,ї права користування жилим
приміщенням, якщо особи вселились в
жиле приміщення, як члени сім,ї наймача
та якщо при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім,ї, які
проживають з ним, не було іншої угоди
про порядок користування жилим
приміщенням. Вона, як власник
нерухомого майна, вважає, що її права
порушені та законом їй надане право
вимагати усунення відповідних
перешкод, у тому числі шляхом звернення
до суду за захистом свого майнового
права, зокрема із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.
Вона вважає, що ОСОБА_1 має бути знята з
реєстраційного обліку на підставі
рішення суду. Будь-які обмеження її як
власника нерухомого майна, у неї
виникає право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з цим
одні з таких вимог: про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
про позбавлення права користування
житловим приміщенням; про визнання
особи безвісно відсутньою та про
оголошення фізичної особи померлою.
Крім того, позивачка за зустрічним
позовом зазначає, що вже з 2011 року
ОСОБА_1 не проживає в квартирі, там
немає жодних її особистих речей. Крім
того, зазначає, що відповідно до ст. 162
ЖК України плата за користування жилим
приміщенням у будинку / квартирі/, що
належить громадянинові на праві
приватної власності, встановлюється
угодою сторін. Плата за комунальні
послуги береться крім квартирної плати
за затвердженими у встановленому
порядку тарифами. Строки внесення
квартирної плати і плати за комунальні
послуги визначається угодою сторін.
Між нею, як власником житла та ОСОБА_1 не
укладався письмовий договір житлового
найму. ОСОБА_1 не веде спільного
господарства з власником спірного
житла, а також не є членом її сім,ї. Між
ними не укладався договір оренди чи
інший цивільно-правовий договір на
право користування спірним житлом.
Реєстрація же місця проживання є
похідним правом від права користування
житлом, а тому зняти ОСОБА_1 з
реєстрації місця проживання можна лише
за умови втрати нею права користування
цим житлом.

У судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі. Представник позивачки ОСОБА_1
ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав
позовні вимоги позивачки за первісним
позовом, вважав їх доказаними та
підлягаючими задоволенню. Представник
позивачки ОСОБА_10 у судовому засіданні
підтримала позовні вимоги ОСОБА_1,
вважала їх доказаними та підлягаючими
задоволенню. Вважала, що позовні вимоги
за зустрічним позовом ОСОБА_3 не
підлягають задоволенню, пред'явлені
безпідставно, докази, надані останньою
не заслуговують на увагу.

Відповідач ОСОБА_2 до судового
засідання не з,явився, просив
розглядати справу за його відсутності.
Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_11 у судовому засіданні позовні
вимоги не визнала та показала, що
позивачка вселилася до квартири номер
АДРЕСА_8 в місті Донецьку без письмової
згоди ОСОБА_3, оскільки вона, як і ОСОБА_2
являлась співвласником вказаної
квартири, яка придбана під час їхнього
шлюбу. Крім того, позивачка ніколи не
була членом сім,ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Квартира номер АДРЕСА_1 була надана
ОСОБА_2 як власнику, ніяких угод між
позивачкою та відповідачами не
укладалось.

Третя особа до судового засідання не
з,явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином.

Суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 не
підлягаючими задоволенню за таких
підстав: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 знаходились у
зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2006
року та мають малолітніх синів: ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням Київського районного суду
міста Донецька від 13 грудня 2011 року
шлюб між ними розірвано та прізвище
ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_1. За вказаним
рішенням суду ОСОБА_4 має сплачувати
аліменти на утримання двох малолітніх
дітей на користь позивачки в розмірі 1/2
частини всіх видів доходів.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходяться у
зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 1971
року. Під час шлюбу ними придбано
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2 загальною площею 45,7 кв. метрів,
в тому числі житловою площею 28,8 кв.
метрів на підставі договору
купівлі-продажу від 12 червня 1997 року,
посвідченого Шостою Донецькою
державною нотаріальною конторою за
реєстром номер 2-1273 та зареєстрованого
в Комунальному Підприємстві «Бюро
технічної інвентаризації міста
Донецька» 13 червня 1997 року за
реєстровим номером 450 в реєстровій
книзі номер 7/3-217. У подальшому, як
вбачається з матеріалів справи,
вказана квартира була перебудована в
трикімнатну квартиру та її житлова
площа збільшилася до 38,4 кв. метрів, про
що вказано в протоколі Донецької
залізниці «Про хід виконання договору
від 17 вересня 2010 року номер 18 «Про
підготовку території до реконструкції
вокзального комплексу станції
Донецьк» /том 2 а.с. 65 - 66/. Як встановлено
у судовому засіданні, у зв'язку з
суспільною необхідністю в
реконструкції вокзального комплексу
станції «Донецьк», що передбачено
державною цільовою програмою
підготовки і проведення в Україні
фінальної частини чемпіонату Європи
2012року з футболу, затвердженої
постановою КМ України номер 357 від 14
квітня 2010 року та на підставі Закону
України «Про організацію та проведення
фінальної частини чемпіонату Європи 2012
року з футболу в Україні» та інших
законодавчих актів України» Донецькою
міською Радою прийнято рішення номер
45/362 від 18 червня 2010 року «Про викуп
об'єктів приватної власності і
земельних ділянок, що підпадають в зону
реконструкції вокзального комплексу
станції Донецьк по мотивам суспільної
необхідності. Відповідно до вказаного
рішення Державному підприємству
«Донецька залізниця» доручено
викупити до 31 грудня 2010 року з мотивів
суспільної необхідності земельні
ділянки, відшкодувати вартість
багаторічних насаджень, викупити
будівлі і інші об'єкти нерухомості по
АДРЕСА_9 АДРЕСА_10 АДРЕСА_11, які
підпадають у зону реконструкції
вокзального комплексу станції Донецьк.
Крім того, Державному підприємству
«Донецька залізниця» дозволено
здійснювати підготовку необхідних
документів та проведення у
встановленому порядку заходів щодо
відселення і знесення жилих будинків,
будівель та споруд за вищеназваними
адресами. Відповідно до протоколу
Державного підприємства «Донецька
залізниця» «Про хід виконання договору
від 17 вересня 2010 року номер 18 «Про
підготовку території до реконструкції
вокзального комплексу станції
«Донецьк» квартира номер АДРЕСА_8 є
трикімнатною та розмір житлової площі
складає 38,4 кв. метрів. Встановлено, що
оцінка вказаної квартири, що підлягає
зносу, проведена незалежним експертом
складає 440938,00 гривень або 55598 доларів
США за курсом 7,93. Вартість квартири на
повторному ринку складає 656040,00 гривень.
З ціллю уникнення зайвих витрат
прийняте рішення передати квартиру
АДРЕСА_3 у власність ОСОБА_2 - власнику
квартири, яка підлягає знесенню. Таким
чином ОСОБА_2 замість належної йому
перебудованої трикімнатної квартири
житловою площею 38,4 кв. метрів передана
у власність квартира номер АДРЕСА_1 в
місті Донецьку житловою площею 43,0 кв.
метрів, що на 4,6 кв. метрів більш, ніж
житлова площа квартири, що належала
ОСОБА_2 на праві власності та підлягала
знесенню. Право власності ОСОБА_2 на
вказану квартиру як єдиного її
власника підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно,
видане 23 травня 2011 року Головним
управлінням благоустрою та
комунального обслуговування Донецької
міської Ради на підставі рішення
виконкому Донецької міської Ради номер
134 від 28 квітня 2011 року /том 1 а.с. 67/.
Вказане право власності зареєстровано
Комунальним підприємством «Бюро
технічної інвентаризації міста
Донецька» 25 травня 2011 року в книзі
номер 2/46дк-27, номер запису 4 як приватна
власність /том 1 а.с. 68/. Відповідно до
рішення виконавчого комітету
Донецької міської Ради номер 134 від 28
квітня 2011 року «Про відселення
громадян у зв'язку зі знесенням
будинків номер 59,71,77 по АДРЕСА_7 в місті
Донецьку», прийняте рішення про
відселення громадян з наданням у
встановленому законом порядку у
власність придбаних за рахунок коштів
Державного підприємства «Донецька
залізниця» у трикімнатну квартиру
номер АДРЕСА_1 цілу громадянину ОСОБА_2
для проживання сім,ї сина з чотирьох
осіб, відселених з квартири номер
АДРЕСА_8 у складі: ОСОБА_4 сина власника
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 - невістки власника
ІНФОРМАЦІЯ_6 онуків власника ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. До
теперішнього часу ОСОБА_1 та її діти не
вселилися у спірну квартиру.

Рішенням Куйбишевського районного
суду міста Донецька від 14 січня 2014 року
поділено майно подружжя та визнане за
ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_4. Відповідно до договору
дарування від 18 лютого 2014 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстром номер 157
ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у
дар 1/2 частину квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 18 лютого 2014 року
зареєстровано право власності ОСОБА_3
на 1/2 частину вказаної квартири на
підставі договору купівлі-продажу ,
номер запису про право власності 4715272,
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна 01. Таким чином, на
теперішній час вона є єдиним власником
вказаної квартири.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набути правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом. У відповідності
до ст. 368

ЦК України спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю. Майно,
набуте подружжям під час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Відповідно до ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім,ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК
України держава забезпечує рівний
захист прав усіх суб'єктів права
власності. Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Відповідно до ст. 391
ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном. Відповідно
до ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: припинення дій, які
порушують право тощо. У відповідності
до ст. 64 ЖК України члени сім,ї наймача,
які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім,ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім,ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім,ї
наймача може бути визнано і інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені
вище, перестали бути членами сім,ї
наймача, але продовжують проживати у
займаному жилому приміщенні, вони
мають такі ж права і обов'язки, як
наймач та члени його сім,ї. У судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_3
являлась у відповідності до вимог ст. 22
Кодексу про шлюб та сім,ю України та ст.
368 ЦК України співвласником квартири
номер АДРЕСА_7 у місті Донецьку.
Позивачка ніколи не була членом сім,ї
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Ця обставина
встановлена судом. Дійсно позивачка
ОСОБА_1 разом з чоловіком та
малолітніми дітьми проживала в
квартирі номер АДРЕСА_8 у місті
Донецьку, була зареєстрована у
вказаній квартирі, але будь-який
договір з власниками вказаної квартири
не укладався. Більш того, позивачка
була зареєстрована у вказаній квартирі
без письмової згоди ОСОБА_3 Відповідно
до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають
у приватній власності будинок /частину
будинку/, квартиру, користуються ним
/нею/ для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Відповідно
до ст. 156 ЖК України члени сім,ї власника
житлового будинку /квартири/, які
проживають разом з ним у будинку
/квартирі/, що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку /квартири/,
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку /квартири/ член його сім,ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім,ї. В
судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 не надавала письмової згоди на
вселення позивачки у квартиру номер
АДРЕСА_8 у місті Донецьку та ніяких
договорів оренди, найму чи інших з
позивачкою не укладала. Відповідно до
ст. 158 ЖК України наймач користується
жилим приміщенням у будинку /квартирі/,
що належить громадянинові на праві
приватної власності, відповідно до
договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення
укладається між власником будинку
/квартири/ і наймачем у письмовій формі
з наступною реєстрацією у виконавчому
комітеті місцевої Ради або органі
управління, що ним утворюється. Договір
повинен містити вказівку на предмет
договору, строк, на який він
укладається, визначати права і
обов'язки наймодавця і наймача та інші
умови найму. У судовому засіданні
встановлено, що позивачка вселилася у
квартиру номер АДРЕСА_8 у місті
Донецьку за усною згодою лише одного
власника вказаної квартири - ОСОБА_2
Після знесення будинку номер АДРЕСА_7 у
місті Донецьку позивачка
зареєструвалась у квартирі номер
АДРЕСА_5 в місті Донецьку. При цьому
будь-яких договорів оренди чи найму з
власниками вказаної квартири не
укладала, письмової згоди на
реєстрацію не отримувала. Більш того,
власникові квартири номер АДРЕСА_7 у
місті Донецьку ОСОБА_2 замість знесеної
у власність надана квартира номер
АДРЕСА_5 в місті Донецьку на підставі
рушення виконавчого комітету
Донецької міської Ради номер 134 від 28
квітня 2011 року. Позивачка звернулася з
заявою про реєстрацію у вказаній
квартирі 09 червня 2011 року / том 21 а.с. 83/.

Відповідно до довідки Комунального
підприємства «Керуюча компанія
Куйбишевського району міста Донецька»
від 15 серпня 2012 року без номера
вбачається, що позивачка разом з своїми
малолітніми дітьми зареєстрована у
вказаній квартирі 09 червня 2011 року.
Протягом більш року вона не вселилася у
вказану квартиру і лише 25 червня 2012
року звернулася до суду з позовом про
вселення. У судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 показала, що вона є сестрою
позивачки, їй відомо про те, що
позивачка мешкала в квартирі номер
АДРЕСА_8 в місті Донецьку за згодою
власника квартири ОСОБА_2, ані його
дружина ОСОБА_3 у вказаній квартирі
разом з позивачкою не мешкали, спільне
господарство разом не вели. Аналогічні
пояснення дала у судовому засіданні
свідок ОСОБА_14, яка є матір,ю позивачки.
У відповідності до ст. 405 ЦК України
члени сім,ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім,ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім,ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.
Як встановлено у судовому засіданні,
позивачка ніколи не була членом сім,ї
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Після надання ОСОБА_2
квартири номер АДРЕСА_1 у місті
Донецьку на праві власності замість
іншого власного житла, позивачка також
не була членом сім,ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ніякої угоди з ними щодо користування
квартирою номер АДРЕСА_1 у місті
Донецьку не укладалось, більш року
позивачка не вселялась у вказану
квартиру та не ставила питання про її
вселення протягом вказаного строку,
зареєстрована у вказаній квартирі без
згоди її власників, крім того власник 1/2
частини вказаної квартири ОСОБА_2
розпорядився своєю власністю
відповідно до діючого законодавства на
свій розсуд, подарував вказану частину
квартири ОСОБА_3, до цього часу договір
дарування ніким не оспорено, ОСОБА_3 є
єдиним власником спірної квартири.
Вона ніколи не надавала письмову згоду
на реєстрацію позивачки в квартирі,
рівно, як і на проживання. До неї
позивачка ніколи не зверталася з
питанням щодо реєстрації чи проживання
у спірній квартирі, що підтвердила сама
позивачка у судовому засіданні, так
само, як і до ОСОБА_2 Крім того, діючим
законодавством передбачено виплата
компенсації власникові знесеного
нерухомого майна або надання житла
замість знесеного. Посилання позивачки
на ту обставину, що у разі отримання
власником знесеного житла - квартири
номер АДРЕСА_8 у місті Донецьку ОСОБА_2
грошової компенсації, їй все одно було
б надано житло суд до уваги не приймає,
оскільки її посилання є
необґрунтованими та безпідставними.
Таким чином, суд вважає, що позивачка не
доказала своїх позовних вимог. Щодо
посилань позивачка на ту обставину, що
вона залишилася разом з дітьми на
вулиці суд до уваги не приймає за таких
підстав: малолітні діти позивачки та
ОСОБА_4 зареєстровані у спірній
квартирі, певний час там мешкають,
власник квартири не оспорює проживання
дітей у квартирі. Більш того, на
теперішній час у суді знаходиться на
розгляді цивільна справа до позивачки
про позбавлення її батьківських прав.
За таких обставин суд вважає, що вимоги
ОСОБА_3 за її зустрічною позовною
заявою знайшли своє підтвердження у
судовому засіданні.

На підставі ст.ст. 16, 319, 321, 328, 334, 368, 369, 383,
386 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 155, 156, 158 ЖК
України, керуючись ст.ст. 213 - 215, 209 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням,
вселення в квартиру номер АДРЕСА_5 в
місті Донецьку відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи
Головного Управління Державної
міграційної служби у Донецькій області
про усунення перешкод у користуванні
власністю та визнання такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням в
квартирі номер АДРЕСА_5 у місті
Донецьку, зобов,язавши її не чинити
перешкоди ОСОБА_3 у праві власності
квартирою номер АДРЕСА_1 у місті
Донецьку шляхом зняття її з
реєстраційного обліку в квартирі номер
АДРЕСА_5 у місті Донецьку, яка на праві
власності належить ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набуває чинності після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набуває законної чинності після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: