Справа № 466/9570/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 червня 2014 року

Шевченківський районний суд м. Львова в
складі:

головуючого судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4
про визнання договору позики таким, що
не породжує цивільно - правових
зобов'язань, -

в с т а н
о в и в:

16 грудня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом, в якому
просила визнати розписку на загальну
суму 10000 доларів (80000 гривень), написану
нею 08 березня 2012 року такою, що написана
під впливом тяжких обставин,
неукладеною, безгрошовою та такою, що
не породжує цивільно - правових
зобов'язань для ОСОБА_1

Позивач свої вимоги мотивує тим, що
вона 08.03.2012 р. написала на зворотному
боці договору позики від 25.01.2012 р. на
користь відповідача ОСОБА_2 розписку,
за якою позичила у відповідача ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 10000 доларів, що
еквівалентно 80000 гривень. Вказані в
розписці грошові кошти вона не
одержала, а фактично вказані кошти
отримала її донька ОСОБА_3, а сама
розписка написана під впливом тяжких
обставин. Тяжкі обставини вона
обґрунтовує тим, що її дочка ОСОБА_3 та
зять ОСОБА_4 з 2008 року перебувають у
складному матеріальному становищі, що
підтверджується кредитними та
іпотечними зобов'язаннями перед
банками. Для виходу з негативного
фінансового становища, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися до ОСОБА_2 з
проханням надати позику в сумі 10000
доларів США. Оскільки у ОСОБА_4 не було
майна, яке можна було би передати в
заставу для гарантування повернення
договору позики, ОСОБА_3 звернулася до
позивачки з проханням написати спірну
розписку, на що вона погодилася, хоча
гроші фактично отримала її дочка
ОСОБА_3 Позивач наголошує, що за інших
обставин вона не написала би такої
розписки. Позивач вважає спірний
договір безгрошовим, оскільки ОСОБА_2
не передав їй грошових коштів та у
зв'язку з наведеним звернулась до суду
і просить визнати розписку такою, що не
породжує цивільно - правових
зобов'язань.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представники ОСОБА_5 і ОСОБА_6 позов
підтримали в повному обсязі,
посилаючись на викладені в позовній
заяві та уточненнях мотиви, просили
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_7 в судовому засіданні
заперечили проти позову, мотивуючи це
тим, що спірна розписка була написана
ОСОБА_1 добровільно та гроші були їй
фактично передані.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа
ОСОБА_4 позов визнали та пояснили, що
вони є подружжям і разом займаються
підприємницькою діяльністю та майже
все їх нерухоме майно перебуває в
заставі фінансових установ. Щодо
спірної розписки, то її підписала
ОСОБА_1, оскільки у них не було майна,
яке можна було передати в заставу для
гарантування повернення договору
позики, однак фактично гроші отримала
вона, відповідачка ОСОБА_3 та вона
виконає боргові зобов'язання перед
ОСОБА_2, коли в неї буде така можливість.
Додатково ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що
метою отримання позики у ОСОБА_2 було
дострокове погашення заборгованості
за кредитними договорами.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
допитаних як свідків позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_3, свідка ОСОБА_8,
з'ясувавши дійсні обставини справи,
дослідивши зібрані докази, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити з наступних
підстав.

За змістом ст.3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що
08.03.2012 р. ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 10000
доларів США (80000 гривень), про що
свідчить розписка написана позивачкою
на зворотному боці договору позики від
25.01.2012 р.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язанням
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 виконав свої зобов'язання,
передавши грошові кошти ОСОБА_1 згідно
розписки, однак ОСОБА_1 грошові кошти не
повернула та ухиляється від виконання
зобов'язання.

Правочин може бути визнаний судом
недійсним на підставі статті 233 ЦК
України, якщо його вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, чим друга
сторона правочину скористалася.
Тяжкими обставинами можуть бути тяжка
хвороба особи, членів її сім'ї чи
родичів, смерть годувальника, загроза
втратити житло чи загроза банкрутства
та інші обставини, для усунення або
зменшення яких необхідно укласти такий
правочин. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Аналогічна позиція встановлена в п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» та в правовій позиції
Верховного суду України, висловленій в
Постанові від 19.03.2014 р. по справі №
6-2цс14.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Частиною 2
вищевказаної статті встановлено,що
договір позики є укладеним з моменту
передання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 пояснила, що зі слів її колеги
ОСОБА_1 їй відомо про те, що сім'я її
доньки ОСОБА_3 перебуває у скрутному
матеріальному становищі та ОСОБА_1
підписала договір позики з ОСОБА_2, хоча
фактично грошей за договором не
отримала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо
договір позики має бути укладений у
письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані в меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини. Враховуючи
дану норму суд не бере до уваги
показання свідка ОСОБА_8

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
вимога про визнання правочину
(договору) неукладеним не відповідає
можливим способам захисту цивільних
прав та інтересів, передбачених
законом. Суди мають відмовляти в позові
з такою вимогою.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином розписка, згідно якої
ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання
погасити борг по коштах наданих ОСОБА_1,
відповідно до позики від 12 січня 2012
року в сумі 40000 доларів США та позику,
надану ОСОБА_3 02 липня 2012 року в сумі 30000
доларів США - не впливає на взяті
сторонами на себе зобов'язання
відповідно до договорів позики.
Аналогічна позиція встановлена в
ухвалі колегії суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 15 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
договором позики та зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_9
про визнання договору позики
неукладеним.

Окрім цього у вищевказаному рішенні
суд прийшов до висновку про
відсутність тяжких обставин у ОСОБА_1 в
момент написання спірної розписки.

Суд не приймає до уваги посилання
представника позивача ОСОБА_6 на факти,
що встановлені рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 14.04.2014 р. за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
моральної шкоди, оскільки на
вищевказане рішення ОСОБА_2 подано
апеляційну скаргу та відкрито
апеляційне провадження.

У відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4
ст. 60 ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Посилання позивача на те, що розписка
була написана під впливом тяжкої
обставини є безпідставною, оскільки не
підтверджуються допустимими та
належними доказами по справі, які б
вказували на крайню нужденність
позивача, а також спростовуються
показаннями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
відсутність обставин, які б вказували
про загрозу банкрутства чи загрозу
втрати житла. Окрім цього сторони не
подали доказів того, що на час
написання розписки ОСОБА_1 хтось із
іпотекодержателів ставив вимогу про
звернення стягнення на предмет іпотеки
або про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
квартири, де вони проживають. Наявність
кредитних зобов'язань сім'ї ОСОБА_4 та
передачі в іпотеку нерухомого майна не
підтверджують факт існування тяжких
обставин, оскільки підтверджують лише
факт існування таких зобов'язань між
подружжям ОСОБА_4 та відповідними
фінансовими установами, які були
укладені ними добровільно. Також не
знайшло свого підтвердження посилання
позивача на те, що договір позики
укладений на вкрай невигідних умовах.

Посилання позивача на те, що позика є
безгрошовою, так як ОСОБА_1 не
отримувала коштів є безпідставною,
оскільки не підтверджуються
допустимими та належними доказами по
справі. А факт отримання грошей
позивачкою підтверджуєься розпискою,
яку власноручно підписала ОСОБА_1 та
зазначила, що отримала кошти в сумі 10000
доларів США.

Окрім цього суд вважає, що ОСОБА_1
позовні вимоги заявляла з метою
уникнення виконання свого зобов'язання
за договором позики.

Враховуючи те, що позивачем ОСОБА_1 не
доведено впливу тяжкої обставини на
укладення договору позики, не доведено
безгрошовості вказаного договору, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити за
безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 212, 213,
215 ЦПК України, суд,-

В И Р
І Ш И В :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
та ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про
визнання договору позики таким, що не
породжує цивільно - правових
зобов'язань - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м.Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська