Справа № 2/422/97/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 р.
м. Перевальськ

Перевальський районний суд Луганської
області в складі:

головуючого-судді:
Нікітіна В.В.

при секретарі:
Савельєвій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Перевальську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до
Перевальського районного суду
Луганської області з позовом до ОСОБА_2
про стягнення суми.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

В 1972 році мати позивача почала спільно
проживати з відповідачем - ОСОБА_2, а з
1978 року вони уклали шлюб та продовжили
спільне проживання в будинку, який
належить відповідачу та розташований
за адресою: АДРЕСА_1.

Під час спільного проживання позивач
виконав ремонтні роботи з облицювання
плиткою будинку та частково флігеля
(приблизно у 1988-1989 роках); провів у
флігелі парове опалення, проклав
чавунні труби, підготував злив
каналізації (у 2000-2002 роках).

Вказані роботи він проводив сам,
вклавши власні зусилля та кошти.

Крім того, в період з 2001 по 2005 роки,
позивач побудував в межах вказаного
домоволодіння гараж-сарай, виконавши
всі будівельні роботи за власні кошти
та зі згоди власника домоволодіння -
відповідача ОСОБА_2

Після смерті матері у 2003 році відносини
між позивачем та відповідачем
зіпсувались, внаслідок чого відповідач
в судовому порядку виселив позивача зі
свого домоволодіння.

На підставі викладеного, ОСОБА_1
просить суд стягнути з відповідача
33661,00 гривень в якості компенсації
витрат позивача на проведені ремонтні
роботи та будівництво в домоволодінні,
яке належить ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали заявлені
вимоги та просили суд стягнути з
відповідача вказану суму.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали,
подавши письмові заперечення, які
полягають в тому, що позивач тривалий
час проживав з відповідачем (який є
його вітчимом), однією сім'єю, оскільки
мати позивача була дружиною
відповідача.

Сім'я мала спільний бюджет. Всі витрати
на харчування, одяг, проїзд та ін.
здійснювались зі спільного бюджету.

Позовні вимоги є необґрунтованими
оскільки всі витрати, які позивач
здійснив на облаштування будинку та
флігеля, було здійснено під час
спільного проживання сторін однією
сім'єю. Відповідач вважав позивача
своїм сином та неодноразово давав йому
гроші на особисті витрати. Певний час
позивач не отримував заробітну плату
або отримував її у вигляді готової
продукції. Весь цей час ОСОБА_1 фактично
перебував на утриманні своєї матері та
вітчима - відповідача ОСОБА_3

Гараж-сарай дійсно побудував позивач
за власні кошти та за згодою
відповідача, але будував він його для
себе, оскільки мав автомобіль, в той час
як у відповідача власного автомобіля
не було. Відповідач зазначив, що гараж
було побудовано позивачем без
належного документального оформлення
та не було введено в експлуатацію.

В судовому засіданні не заперечував
проти того, щоб позивач забрав
будівельні матеріали, з яких
побудовано гараж.

Суд, вислухавши сторони та їх
представників, дослідивши подані
докази, прийшов до наступних висновків.

В судовому засіданні з пояснень сторін
та свідків встановлено, що позивач
ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 дійсно
тривалий час (з 1972 по 2013 роки) проживали
однією сім'єю в будинку АДРЕСА_1.

Сторонами документи на підтвердження
права власності відповідача ОСОБА_4 на
вказаний будинок до матеріалів справи
не додавались, однак як вбачається з
рішення Перевальського районного суду
Луганської області № 422/5617/13-ц від 04
листопада 2013 року, власником будинку
АДРЕСА_1 є саме ОСОБА_2 (а.с. 8).

Вказане також підтверджується
поясненнями свідків та не
заперечується сторонами.

Будь-які відомості щодо введення в
експлуатацію побудованого на
території вказаного домоволодіння
гаража в матеріалах справи відсутні.

І позивач і відповідач не оспорюють той
факт, що гараж на території двору
будинку АДРЕСА_1 побудовано позивачем
ОСОБА_1 без належного документального
оформлення.

Вказані обставини, які визнаються
обома сторонами суд, відповідно до ч. 1
ст. 61 ЦПК України вважає такими, що не
підлягають доказуванню.

Суд вважає необґрунтованим позов в
частині стягнення вартості ремонтних
робіт, які здійснив позивач в будинку
відповідача за часів проживання в
ньому, оскільки як доведено в судовому
засіданні, сторони тривалий час
проживали однією сім'єю та мали
спільний бюджет, з якого харчувались,
одягались та здійснювали усі інші
витрати; позивач також користувався
результатом ремонтних робіт; під час
спільного проживання позивач не
сплачував відповідачу будь-яку плату
за проживання в його будинку.

Позовні вимоги в частині компенсації
вартості гаража також не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Вказана частина позовних вимог
обґрунтована ч. 6 ст. 376 ЦК України -
«особа, яка здійснила самочинне
будівництво, має право на
відшкодування витрат на будівництво,
якщо право власності на нерухоме майно
визнано за власником (користувачем)
земельної ділянки, на якій воно
розміщене».

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», у разі визнання за
власником (користувачем) земельної
ділянки права власності на самочинно
збудоване на ній іншою особою нерухоме
майно розмір витрат на будівництво
цього майна, право на відшкодування
яких власником (користувачем)
земельної ділянки згідно із частиною
шостою статті 376 ЦК має особа, яка
здійснила таке будівництво,
визначається судом на підставі наданих
доказів і складається як із понесених
витрат на будівельні матеріали, так і з
витрат за виконані роботи та оплачені
послуги.

Вказане призводить суд до висновку про
те, що підставою для стягнення
грошового відшкодування вартості
нерухомого майна з власника земельної
ділянки, на якій воно побудовано, на
користь особи, яка побудувала це майно,
є факт визнання права власності на
вказане нерухоме майно за власником
(користувачем) земельної ділянки.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено, що право власності на
збудований ОСОБА_1 гараж за ОСОБА_2 не
визнавалось, суд констатує відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

В той же час, суд погоджується з
твердженням представника відповідача
про те, що відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК
України, ОСОБА_1 є власником
будівельних матеріалів, з яких
побудовано гараж, не введений в
експлуатацію, але вказана обставина
виходить за межі позовних вимог.

Керуючись статтями 10, 11, ч. 3 ст. 209, ст.ст.
212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
суми залишити без задоволення.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Луганської
області через Перевальський районний
суд Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя:
В.В. Нікітін