Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2124/14
Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «ФІДОБАНК» на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 20 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «ФІДОБАНК»,
третя особа - ОСОБА_4, про визнання
недійсним договору іпотеки, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову зазначала, що
відповідно до кредитного договору №
014/10614/3/20328 від 21 липня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ «ЕРСТЕ
БАНК», правонаступником якого є ПУАТ
«ФІДОБАНК», ОСОБА_4 був наданий кредит в
сумі 48 000 доларів США. В свою чергу,
ОСОБА_4 зобов'язався повернути кредит в
строк до 20 липня 2018 року, сплатити
проценти за його користування в
розмірі 14,5 відсотків річних, комісійну
винагороду, неустойку, в розмірі,
строки та у випадках, передбачених
кредитним договором, а також виконати
усі інші умови договору.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між Банком та
позивачем був укладений договір
іпотеки № 014/10614/3/20328 від 21 липня 2008 року.

У відповідності до п. 1.2 договору,
предметом іпотеки є нерухоме майно -
квартира загальною площею 36,76 кв.м.,
житловою площею 20,8 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, та належала ОСОБА_3
на праві власності. За положеннями п. 5
договору іпотеки, у випадку повного або
часткового неповернення у встановлені
кредитним договором строки сум
кредиту, а також у випадку повного або
часткового неповернення у встановлені
кредитним договором строки сум
відсотків, Банк, як іпотекодержатель,
набуває право звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Вказаний договір позивач вважає
недійсним, оскільки він був підписаний
проти її справжньої волі внаслідок
погроз застосування насильства з боку
ОСОБА_4, що підтверджується вироком
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 10.07.2013 року.

У 2009 році у ОСОБА_4 виникла прострочена
заборгованість по чергових платежах за
кредитом та заборгованість по
відсоткам. У зв'язку з чим, 17.03.2010 року
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
було вчинено виконавчий напис про
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1 для задоволення вимог
стягувача у розмірі 420 714,07 грн.

Відповідно до акта державного
виконавця про передачу майна стягувачу
в рахунок погашення боргу від 22.11.2011
року, майно, належне ОСОБА_3 було
передано стягувачу ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» в
рахунок погашення боргу за оцінкою 166
618,00 гривень.

01.12.2011 року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 було видано свідоцтво,
зареєстроване в реєстрі за № 6353, про те,
що ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» є власником
квартири АДРЕСА_1, яке в подальшому було
зареєстровано в ТОВ «ЗМБТІ».

Посилаючись на зазначені обставини, на
підставі ст.ст. 203, 215, 231, 330, 388 ЦК України,
позивач просила суд: визнати недійсним
договір іпотеки № 014/10614/3/20328 від 21 липня
2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ
«ЕРСТЕ БАНК», правонаступником якого
є ПУАТ «ФІДОБАНК», що посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстровано в реєстрі за № 2818;
визнати недійсним свідоцтво від
01.12.2011р., видане приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі
за № 6353, про визнання права власності
на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «ЕРСТЕ
БАНК»; витребувати з чужого
незаконного володіння від ПУАТ
«ФІДОБАНК» квартиру АДРЕСА_1 шляхом
визнання права власності на неї за
ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 20 березня 2014 року позов
задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки №
014/10614/3/20328 від 21 липня 2008 року, укладений
між ОСОБА_3 та ВАТ «ЕРСТЕ БАНК»,
правонаступником якого є ПУАТ
«ФІДОБАНК», посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстровано в реєстрі за № 2818.

Визнано недійсним свідоцтво від 01.12.2011
року, видане приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстроване в реєстрі
за № 6353 про визнання права власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «ЕРСТЕ БАНК»,
правонаступником якого є ПУАТ
«ФІДОБАНК».

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПУАТ
«ФІДОБАНК» подало апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив із того, що
позивач уклала оспорюваний договір
іпотеки проти її волі внаслідок погроз
застосування насильства з боку ОСОБА_4,
тому на підставі ст. 231 ЦК України такий
договір суд визнав недійсним.

Колегія суддів погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 014/10614/3/20328 від 21 липня 2008
року, що укладений між ОСОБА_4 та ВАТ
«ЕРСТЕ БАНК», 21 липня 2008 року між Банком
та позивачем був укладений договір
іпотеки 014/10614/3/20328, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстровано в реєстрі за № 2818.
Предметом іпотеки є нерухоме майно:
квартира загальною площею 36,76 кв.м.,
житловою площею 20,8 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, та належить
іпотекодавцю на праві власності (а.с.
7-8).

17.03.2010 року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 було вчинено виконавчий
напис № 1087 про звернення стягнення на
квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3,
для задоволення вимоги стягувача ВАТ
«ЕРСТЕ БАНК» суми боргу (за договором,
де боржником є ОСОБА_4, а його майновим
поручителем ОСОБА_3.) у розмірі 420 714,07
грн.

Як вбачається з постанови Леніського
ВДВС Запорізького МУЮ про повернення
виконавчого документа стягувачу (ВП №
18437834) від 22.11.2011р., відповідно до
постанови про передачу майна стягувачу
в рахунок погашення боргу від 22.11.2011
року та акта державного виконавця про
передачу майна стягувачу в рахунок
погашення боргу від 22.11.2011р., майно,
належне ОСОБА_3 було передано стягувачу
ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» в рахунок погашення
боргу за оцінкою 166 618,00 грн. (а.с. 14).

01.12.2011 року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 було видано свідоцтво,
зареєстроване в реєстрі за № 6353, про те,
що ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» є власником
однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11,
17).

Вироком Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 10 липня 2013 року,
який набрав законної сили 10.08.2013р.,
ОСОБА_4 визнано винуватим у
пред'явленому обвинуваченні за ч.ч. 1, 2
ст. 355 КК України. Вироком встановлено,
що ОСОБА_4 21.07.2008 року примусив ОСОБА_3
укласти вищевказаний договір іпотеки з
погрозою застосування насильства (а.с.
9-10).

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

За положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

За нормами ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 231 ЦК
України, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним.

Суд правомірно виходив із того, що факт
погрози застосування насильства у
відношенні ОСОБА_3 під час укладання
оспорюваного правочину з боку ОСОБА_4
доведено вироком Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 10
червня 2013 року. Так, вказаним вироком
встановлено, що ОСОБА_4 21.07.2008 року
примусив ОСОБА_3 виступити
іпотекодержателем у договорі іпотеки з
банком «Ерсте Банк» з погрозою
застосування насильства.

За положеннями ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Виходячи з наведеної норми права, вирок
суду є підставою для звільнення від
доказування тих фактів, що встановлені
ним.

Оскільки договір іпотеки від 21 липня 2008
року був укладений позивачем проти її
волі внаслідок погроз застосування
насильства з боку ОСОБА_4, що
підтверджено вироком Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 10 липня
2013 року, суд першої інстанції на
підставі ч. 1 ст. 231 ЦК України
правомірно визнав даний договір
недійсним. Так як спірна квартира
вибула з володіння власника не з його
волі, суд прийшов до висновку про
витребування майна у добросовісного
набувача, дані висновки суду
ґрунтуються на законі та відповідають
обставинам справи.

Посилання в апеляційній скарзі на
пропуск позивачем строку позовної
давності являється безпідставним з
огляду на таке.

Колегія суддів погоджується з
твердженнями апелянта про те, що
перебіг строку позовної давності для
вимог про визнання недійсним договору
іпотеки розпочався 21 липня 2008 року,
тобто в день його укладення.

Частиною 3 ст. 258 ЦК України, в редакції
станом на 21.07.2008р., передбачалась
спеціальна позовна давність у 5 років
до вимог про визнання недійсним
правочину, вчиненого під впливом
насильства або обману, проте, Законом
України від 20 грудня 2011 року N 4176-VI «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
здійснення судочинства» вказана норма
була виключена.

Разом з тим, згідно до п. 5 Прикінцевих
та перехідних положень до цього Закону
встановлено, що протягом трьох років з
дня набрання чинності цим Законом
особа має право звернутись до суду з
позовом про:

1) визнання недійсним правочину,
вчиненого під впливом насильства або
обману;

2) застосування наслідків нікчемного
правочину;

3) визнання незаконним правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи.

При цьому стосовно вимог, передбачених
підпунктами 1 та 2 цього пункту, особа
може звернутися до суду лише за умови,
якщо строк їх пред'явлення,
встановлений положеннями Цивільного
кодексу України, що діяли до набрання
чинності цим Законом, не сплив на
момент набрання чинності цим Законом.

Вказаний Закон набрав чинності 15.01.2012р.

Таким чином, з огляду на те, що строк
позовної давності до вимог про
визнання недійсним договору іпотеки на
підставі ст. 231 ЦК України спливає
15.01.2015р., а з позовом до суду позивач
звернулася 05.09.2013 року, що
підтверджується штампом вхідної
кореспонденції на позові (а.с. 2-6),
колегія суддів дійшла висновку про те,
що позивач звернулась до суду за
захистом своїх прав в межах строку
позовної давності, а доводи
відповідача про сплив позовної
давності у даному випадку не можуть
бути прийняті до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_3 під час розгляду кримінального
провадження відносно ОСОБА_4 не
подавала цивільного позову не
спростовують правильність висновків
суду.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ФІДОБАНК»
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 20 березня 2014 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: