Справа № 148/5530/13-ц Провадження №
22-ц/772/1323/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Ковганич С. В.Категорія: 41
Доповідач: Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів: Іващука В.А. Денишенко Т.О.

при секретарі Іщук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні будинком, який належить
на праві власності і виселення, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 12.03.2014 року,
ухвалене по даній справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд
з вказаним позовом до ОСОБА_3

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона
є власницею будинку, розташованого в
АДРЕСА_2 На момент звернення в суд з
вказаним позовом в ньому крім неї
проживають її донька ОСОБА_4, її чоловік
ОСОБА_3, його син від першого шлюбу
ОСОБА_5 та їх спільний син ОСОБА_6.

Відносини в неї з її зятем ОСОБА_3 не
склались. Проживаючи в її будинку без
реєстрації, він чинить їй перешкоди в
користуванні будинком, застосовував до
неї фізичне насильство. З приводу
нанесення їй тілесних ушкоджень було
відкрито кримінальне провадження.

В зв'язку з цим, вона звернулась в суд з
позовом про зобов'язання ОСОБА_3 та його
неповнолітнього сина ОСОБА_5 не чинити
перешкод в користуванні будинком та
виселити їх без надання іншого житла.

Рішенням суду першої інстанції позов
задоволено, але з ним не погодився
ОСОБА_3 і оскаржив його в апеляційному
порядку.

В апеляційній скарзі він просить
рішення скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

На підтвердження вимог апеляційної
скарги наведені доводи про те, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи і як наслідок
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, ОСОБА_3 посилається на те, що
судом не встановлено системності в
порушенні ним правил співмешкання,
питання застосування за порушення цих
правил до нього заходів впливу взагалі
залишено поза увагою.

ОСОБА_3 вважає, що оскаржуване рішення
суперечить принципам справедливості і
розумності, оскільки ухваливши рішення
про його виселення, суд у такий спосіб
розлучає його з дружиною, яка
приходиться позивачці донькою та
позбавляє його можливості займатись
вихованням сина ОСОБА_6. Такі дії
суперечать нормам національного
сімейного законодавства та нормам
міжнародного права, яке стосується
захисту інтересів дітей та сім'ї.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
представника ОСОБА_3, прокурора, ОСОБА_2,
перевіривши обґрунтованість доводів
апеляційної скарги, а також законність
та обґрунтованість оскаржуваного
рішення, прийшла до наступного
висновку.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом норм матеріального
права і зокрема положень ч. 1 ст. 116 ЖК
України знайшли своє підтвердження і
за своїми наслідками тягнуть
скасування оскаржуваного рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд виходив із того, що ОСОБА_3
систематично порушував правила
співмешкання і унеможливлював спільне
проживання. При цьому судом розцінені
як заходи запобігання та громадського
впливу неодноразові попередження
самої позивачки та інших її родичів про
недопустимість порушення правил
співмешкання, та визнано ОСОБА_3 таким,
що має постійне місце проживання за
адресою АДРЕСА_1 де він зареєстрований.

Проте, з такими висновками погодитись
не можна, зважаючи на наступні
обставини, встановлені по справі.

ОСОБА_3 та його син від першого шлюбу
поселився до будинку, який належить
ОСОБА_2 на праві власності за її згодою
в 2003 році, після укладення шлюбу з
донькою позивачки, де проживає до цього
часу. За час проживання в одному
будинку між сторонами по справі
склались неприязні стосунки і цей факт
ними визнаний. Однак, доказів того, що
ОСОБА_3 та його син ОСОБА_5, про
виселення, яких ставить питання
позивачка, через систематичне
порушення правил співжиття, не здобуто.
Також відсутні докази, які б вказували
на застосування до відповідача та його
неповнолітнього сина заходів
запобігання і громадського впливу.

Висновки суду першої інстанції про
систематичне порушення ОСОБА_3 правил
співжиття є необґрунтованими і такими,
що не відповідають встановленим по
справі обставинам.

Хибними є висновки суду про те, що до
ОСОБА_3 неодноразово застосовувались
заходи запобігання і громадського
впливу, якими були розцінені
неодноразові попередження самої
позивачки, її сина та брата. Проте в
розумінні ч. 1 ст. 116 ЖК України такі
заходи запобігання і громадського
впливу застосовуються громадськими
організаціями та відповідними
органами державної влади, на що
звернуто увагу в п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року № 2 «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України».

Встановлено, що ОСОБА_3 та його син
ОСОБА_5 проживають постійно в будинку
ОСОБА_2, як члени сім'ї її доньки ОСОБА_4
понад 10 років, а саме з 2003 року. А
відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місце
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. Тому за
обставин, встановлених по справі
висновки суду першої інстанції про те,
що ОСОБА_3 має постійне місце
проживання за місцем його реєстрації
АДРЕСА_1 є помилковими, оскільки
протягом 10 останніх років його місцем
постійного проживання є будинок
АДРЕСА_2 власником якого є ОСОБА_2

Наведені обставини в цілому вказують
на те, що оскаржуване рішення суду
першої інстанції постановлене з
порушенням вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України,
про законність та обґрунтованість, а
тому воно не може залишатись в законній
силі і підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-316 ЦПК України,
колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3,
задовольнити.

Рішення Тульчинського районного суду
Вінницької області від 12 березня 2014
року, ухвалене по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні будинком, який належить
на праві власності і виселення,
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3
про усунення перешкод в користуванні
житловим будинком і виселення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя:(підпис) В.П.
Нікушин Судді:(підпис) Т.О.
Денишенко (підпис)В.А. Іващук З
оригіналом вірно: Суддя апеляційного
суду Вінницької області
________ В.П. Нікушин