Справа № 509/3716/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області в складі
:

Головуючого судді Кочко В.К.,

при секретарі Шестопаловій О.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачки - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у смт.Овідіополь
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «KADORR Group», про
визнання недійсними додаткового
договору, договору про пайову участь,
розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя. 06 березня 2014
року позивачем було уточнено позовні
вимоги, відповідно до яких він просить
визнати недійсною додаткову угоду про
розірвання договору про пайову участь
у будівництві квартири, визнати
недійсним договір про пайову участь у
будівництві квартири, поділити спільне
майно подружжя, набуте під час шлюбу,
стягнути судовий збір.

Позивач, у судове засідання з'явився,
заявлені позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з'явився. Представник відповідача у
судове засідання з'явився, проти
задоволення позовних вимог
заперечував у повному обсязі.

Представник третьої особи, ТОВ «Кадор»,
у судове засідання з'явився, проти
задоволення позовних вимог
заперечував у повному обсязі.

Третя особа, ОСОБА_5, у судове засідання
не з'явилася, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином телефонограмами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін по справі,
суд вважає позовні вимоги задовольнити
частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 15 листопада 2003
року по 16 січня 2014 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 перебували у шлюбі,
зареєстрованому Відділом РАГС
Київського районного управління
юстиції м.Одеси (свідоцтво про
одруження серії НОМЕР_2 від 15 листопада
2003 року, актовий запис № 1184), який було
розірвано за рішенням
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 16 січня 2014 року.
Від шлюбу позивач та ОСОБА_4 мають
спільну дитину, сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який за рішенням
Овідіопольського районного суду
Одеської області проживає разом з
батьком, ОСОБА_1

За час спільного проживання позивачем
та ОСОБА_4 було придбане нерухоме майно,
а саме: земельна ділянка НОМЕР_3 для
ведення садівництва площею 0,0500 га, що
розташована за адресою: АРК, м.Феодосія,
СТ «Маяк», придбана за договором
купівлі-продажу від 17 липня 2006 року,
реєстровий номер 1003, на яку отримано
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 29 серпня 2007 року,
зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за №63,
вартість земельної ділянки складає
12500,00 гривень.

06 березня 2012 року між ТОВ «Кадор» та
ОСОБА_4 було укладено договір за №15/289-2
про пайову участь у будівництві об'єкта
нерухомості, а саме, квартири НОМЕР_4 у
ЖК «Третя Перлина» на загальну суму 432
046,72 гривень.

Зазначене вище майно придбалось за
кошти, що були одержані під час шлюбу,
отже є спільною сумісною власністю
подружжя.

У зв'язку з погіршенням стосунків між
позивачем та ОСОБА_4, ОСОБА_1
запропонував їй розподілити спільне
майно без звернення до суду, однак вона
відмовилася.

Відповідно до відповіді ТОВ «Кадор»
від 12 вересня 2013 року на виконання
ухвали Овідіопольського районного
суду Одеської області від 03 вересня 2013
року, надано наступну інформацію про
те, що 29 липня 2013 року на вимогу ОСОБА_4
договір №15/289-2 від 06 березня 2012 року був
розірваний, з поверненням ОСОБА_4
коштів у розмірі 432 317,15 гривень,
переуступку прав по вищевказаному
договору вона не робила, того ж дня, 29
липня 2013 року зазначену квартиру
придбала ОСОБА_5 за 432 164,34 гривень.

Розірвання зазначеного вище договору
підтверджується також Додатковою
угодою про розірвання договору №15/289-2
про пайову участь у будівництві об'єкта
нерухомості від 06 березня 2012 року, від 29
липня 2013 року, наданою ТОВ «Кадор» у
якості додатку до відповіді від 12
вересня 2013 року.

Про факт розірвання договору №15/289-2
ОСОБА_4, позивач дізнався лише під час
розгляду дійсною цивільної справи,
отже згоди на його розірвання з ТОВ
«Кадор» не надавав.

Розриваючи вказаний вище договір,
ОСОБА_4, яка є донькою ОСОБА_5, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, де вказане
дівоче прізвище відповідачки як
«ОСОБА_4», діяла за власним бажанням,
розпоряджаючись спільним майном
подружжя без згоди чоловіка, та в
порушення прав як чоловіка, ОСОБА_1, так
і їх малолітньої дитини, ОСОБА_6,
позбавляючи їх права власності та
помешкання.

Факт розірвання договору №15/289-2 ОСОБА_4
та отримання нею пайового внеску у
розмірі 432 164,34 гривень підтверджується
копією видаткового касового ордеру від
29 липня 2013 року, наданим на вимогу суду
представником ТОВ «Кадор».

Факт укладення нового договору на
квартиру у ЖК «Третя перлина»
підтверджується копією прибуткового
ордеру №596 від 29 липня 2013 року,
відповідно до якого матір ОСОБА_4,
ОСОБА_5, 29 липня 2013 року сплатила
пайовий внесок у розмірі 432 164, 34
гривень на укладення договору №15/289-2/Н
від 29 липня 2013 року.

Належних доказів того, що кошти,
отримані ОСОБА_4 від розірвання
договору №15/289-2 про пайову участь у
будівництві об'єкта нерухомості, були
передані ОСОБА_1, представник
відповідача не надав, а тому суд вважає,
що ОСОБА_4 використала їх на власний
розсуд.

Відповідно до ст.41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти у відношенні свого
майна будь-які дії, що не суперечать
закону. Всім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Приписами ст. 60 Сімейного Кодексу
України встановлено, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.

Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного Кодексу
України, об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України,
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Статтею 65 Сімейного Кодексу України
встановлено, що дружина та чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя,
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим з подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і/або державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1,2 ст.70 Сімейного Кодексу
України, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна, суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема, якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Суд, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, керуючись діючим
законодавством, враховуючи пояснення
сторін по справі та їх представників у
судовому засіданні, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню
частково, в частині вимог визнання
недійсною додаткової угоди про
розірвання договору №15-289-2 та договору
про пайову участь, укладеного між
ОСОБА_5 та ТОВ «Кадор», а також в частині
визнання права власності на ? частину
земельної ділянки та ? частини квартири
НОМЕР_4 за ОСОБА_1

В задоволенні вимог щодо визнання за
ОСОБА_4 права власності на ? частину
земельної ділянки НОМЕР_3 та ? частини
квартири НОМЕР_4 у ЖК «Третя Перлина»
суд вважає за доцільне відмовити,
оскільки з такими вимогами, за захистом
своїх прав на майно та інтересів може
звернутися до суду лише ОСОБА_4

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст.10,11,60,88,209,212-215,218,223 ЦПК України,
ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65,
69-71 Сімейного кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати додаткову угоду від 29 липня 2013
року про розірвання договору
№15/НОМЕР_4-2 від 06 березня 2012 року про
пайову участь у будівництві квартири
будівельний номер НОМЕР_4 ЖК «Третя
перлина», укладену ОСОБА_4 з
товариством з обмеженою
відповідальністю «KADORR Group» - недійсною.

Визнати договір №15/289-2/Н від 29 липня 2013
року про пайову участь у будівництві
квартири будівельний номер НОМЕР_4 в ЖК
«Третя перлина» укладений між ОСОБА_5
та товариством з обмеженою
відповідальністю «KADORR Group» - недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину земельної ділянки НОМЕР_3
(кадастровий номер :01:007:0130), площею
0,0500 га, що розташований за адресою:
Автономна Республіка Крим, м.Феодосія,
СТ «Маяк».

Визнати за ОСОБА_1 майнове право на 1/2
частину квартири НОМЕР_4 ЖК «Третя
перлина» за договором пайової участі
№15/289-2 від 06 березня 2012 року, укладеного
ОСОБА_4 з товариством з обмеженою
відповідальністю «KADORR Group».

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2222
(дві тисячі двісті двадцять дві) гривні
50 коп.

В задоволені решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, з подачею її копій
до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя
В.К.Кочко