Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
№ 22-ц/778/2525/14 Головуючий у 1
інстанції: Махіборода Н.О.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 11» червня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 10 квітня 2014 року по
справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що відповідно до укладеного
договору № DNH4KP97130063 від 09 липня 2006 року
ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3835,00
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між нею та банком
договір, що підтверджується підписом у
заяві. Відповідно до умов договору
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісячно в
період сплати позичальник повинен
надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати згідно Умов.

У порушення вимог ст. 526, 527, 530 ЦК України
та умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором не
виконала, у зв'язку з чим станом на 16
січня 2014 року має заборгованість 27132,00
грн., яка складається з:

- 3088,58 грн. - заборгованість за кредитом;

- 8593,17 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом;

- 13682,06 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов
та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. (фіксована частина),

- 1268,19 грн. (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 549, 1054 ЦК
України просило стягнути з відповідача
на його користь заборгованість у
розмірі 27132,00 грн. за кредитним
договором № DNH4KP97130063 від 09 липня 2006 року
та судові витрати у розмірі 271,32 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 10 квітня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№ DNH4KP97130063 від 09 липня 2006 року в сумі
15449,94 грн. та суму судового збору 243,60
грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає,
що надані ПАТ КБ «ПриватБанк» Умови
надання кредиту фізичним особам
суперечать умовам, зазначеним в заяві
позичальника, вона не була з ними
ознайомлена, судом безпідставно
визнано додержання банком строку
звернення до суду. Посилаючись на
порушення норм матеріального права,
неналежну оцінку доказів, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просить скасувати
рішення суду, відмовити в задоволенні
позову у зв'язку з пропуском позовної
давності, вирішити питання про судові
витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Суд, вирішуючи спір, правильно
встановив, що між сторонами виникли
кредитні правовідносини, умови
кредитного договору визначено в заяві
ОСОБА_3 від 09.07.2006 р. №DNH4KP97130063, Умовах
надання споживчого кредиту особам
(«Розстрочка») (Стандарт).

Встановивши невиконання ОСОБА_3
кредитних зобов'язань по поверненню
кредиту, суд стягнув суму
заборгованості, заявлену банком,
відхиливши заяву відповідачки про
застосування позовної давності,
пославшись на те, що банк з позовом
звернувся в межах позовної давності,
оскільки сторони подовжили позовну
давність до 5 років.

Проте, з висновком суду про те, що
позивач звернувся до суду із позовом в
межах позовної давності щодо всіх
заявлених вимог погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальнику в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у статті
1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу (частина друга
статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також у
частині першій статті 611, частині
другій - четвертій статті 612 ЦК України,
які передбачають відповідальність
боржника.

Із матеріалів справи вбачається, що
банк відповідачці надав кредит на 42
місяця, сторони встановили як строк дії
договору - до 11.01.2010 року, так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів у сумі 138,79 грн. в
період сплати з « 21» по « 28» число
кожного місяця, останній з яких у
визначеній сумі підлягав виконанню у
строк до 11 січня 2010 року (а.с.5 звор.).

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, частина друга статті
258 ЦК України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Статтею 259 ЦК України визначено, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

Таким чином, за змістом цієї норми
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення в
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252-255 ЦК України.

Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК
України).

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із ч.3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

У зв'язку з наведеним, висновок суду про
початок перебігу позовної давності з 11
січня 2010 року - з дати закінчення дії
кредитного договору ґрунтується на
неправильному застосуванні норм
матеріального права.

Оскільки умовами договору передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок ОСОБА_3 повернути
весь борг частинами та встановлюють
самостійну відповідальність за
невиконання цього обов'язку, то право
кредитора вважається порушеним з
моменту недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

ОСОБА_3 подала заяву про застосування
позовної давності. Банк не подав заяву
про поновлення строку.

Не є прийнятними доводи відповідачки
про сплив позовної давності щодо всіх
вимог банку.

Згідно з умовами кредитного договору
його складовою є Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт). На час
укладання договору діяли Умови надання
споживчого кредиту особам
(«Розстрочка») (Стандарт), які
затверджені наказом від 21 березня 2006
року №391 голови правління
«Приватбанк». Пунктом 5.5 цих Умов
позовну давність за вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом,
процентів за користування ним, пені,
штрафу сторонами встановлено
тривалістю п'ять років, що відповідає ч.
1 ст. 259 ЦК України. Про ознайомлення з
Умовами та достовірність наданої їй
інформації ОСОБА_3 засвідчила своїм
підписом у заяві. Відповідачка не
надала будь-яких доказів, що вона
знайомилась та погоджувалась на
отримання кредиту за підставі інших
Умов.

Як вбачається із розрахунку,
відповідачка не в повному обсязі
виконувала зобов'язання по погашенню
заборгованості, і починаючи з 13 жовтня
2006 року їй нараховувалися підвищений
розмір процентів та пеня. У свою чергу
банк звернувся до суду з позовом 29
січня 2014 року, включивши до позовних
вимог всю заборговану суму.

Щомісячний платіж на погашення тіла
кредиту складав 91,31 грн. (3835,00:42). В межах
позовної давності пред'явлені вимоги
банку щодо платежів, починаючи з січня
2009 р. Заборгованість по тілу кредиту
складає 1187,03 грн., на прострочену
заборгованість за користування
коштами нараховуються 50,16 % річних - що
складає 645,06 грн.

Не можуть бути прийняті як вимоги банку
про нарахування процентів у розмірі 72%,
так і вимоги відповідачки - щодо
розміру 25,08 %.

У заяві позичальника №DNH4KP97130063
зазначено, що кредит надано за умови
сплати відсотків за його користування
у розмірі 2.09% у місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту. У п.4.2 Умов
надання споживчого кредиту особам
(«Розстрочка») (Стандарт), на якій
зроблено посилання в заяві,
передбачено, що при порушенні
позичальником зобов'язань по погашенню
кредиту відсотки за користування
кредитом сплачується у подвійному
розмірі. Відтак, на прострочений кредит
мають бути нараховані 50,16% річних (або
4,18% щомісячно) (2.09 х 2 х12). Проте банк у
заяві позичальника, пославшись на п.4.2
Умов, разом з тим зазначив у заяві 6%
замість 4,18%, не навівши належне
обґрунтування та будь-яких розрахунків
на усунення таких суперечностей, не
надав доказів про право посадової
особи, яка поставила підпис від імені
банку на заяві позичальника, змінювати
розмір відсотків, визначених Умовами,
які затверджені головою правління
банку. А тому при вирішенні спору суд
виходить із змісту 4.2 Умов надання
споживчого кредиту особам
(«Розстрочка») (Стандарт).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

За положеннями ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Умовами договору передбачено
застосування пені як виду
цивільно-правової відповідальності за
порушення позичальником строків
погашення кредиту і процентів за
користування ним (п.5.1 договору).

У той же самий час, згідно з п. 5.3.
кредитного договору сторонами
передбачена сплата штрафів (500 грн.+5%
від суми заборгованості) як виду
цивільно-правової відповідальності за
порушення строків платежів по
будь-якому грошовому зобов'язанню.

Таким чином, умовами договору за одні і
ті самі порушення договірного
зобов'язання про строки внесення
платежів на погашення кредиту
передбачена подвійна цивільно-правова
відповідальність, що заборонено ст.61
Конституції України.

Оскільки позивач не надав належного
розрахунку пені з щомісячним
нарахуванням її за правилами ч.3 ст.549 ЦК
України відповідно до прострочених
щомісячних платежів, суд застосовує
цивільно-правову відповідальність у
вигляді штрафу на підставі п.5.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт).

Таким чином, станом на 16 січня 2014 року,
як просив банк, та в межах позовної
давності з відповідачки на користь
банку підлягає стягненню
заборгованість за кредитом в сумі 1187,03
грн., по процентам в сумі 645,07 грн., штраф
в сумі 591,60 грн. (фіксована частина 500
грн. і процентна складова - 91,60 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Пропорційно до задоволених вимог на
відповідача покладаються судові
витрати в сумі 121 грн. 80 коп.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України за результатами розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове по суті
заявлених вимог в разі неправильного
застосування судом матеріального
права.

З огляду на викладене, рішення суду на
підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 10 квітня 2014 року
скасувати.

Позов задовольнити частково. Стягнути
з ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» за кредитним
договором № DNH4KP97130063 від 09 липня 2006 року
заборгованість за тілом кредиту в сумі
1187 грн. 03 коп. (тисяча сто вісімдесят сім
грн. 03 коп.), по процентам в сумі 645 грн. 07
коп. (шістсот сорок п'ять грн. 07 коп.),
штраф в сумі 591 грн. 60 коп. (п'ятсот
дев'яносто одна грн. 60 коп.), судовий
збір в сумі 121 грн. 80 коп. (сто двадцять
одна грн. 80 коп.).

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: