Єдиний унікальний номер 256/8123/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/809/2014
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко О.М.
Доповідач Корчиста О.І.
17 січня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів:
Корчистої О.І., Хейло Я.В.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Калінінського районного суду м.
Донецька від 12 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
безпідставно набутих грошових коштів,
У липні 2013 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду з зазначеним
позовом в обґрунтування, якого
послалась на те, що 24 жовтня 2007 року
вона уповноважила ОСОБА_3 продати
належний їй на праві власності
автомобіль «MAZDA 6», 2003 року випуску, про
що приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
було посвідчено відповідну
довіреність та зареєстровано її в
реєстрі за № 1113. Відповідно до вказаної
довіреності ОСОБА_3 також було довірено
зняти з обліку та продати, поставити на
облік, якщо в тому буде потреба,
вказаний автомобіль, а також
довіреність була видана з правом
передоручення строком на три роки.
Також вказувала, що 08 листопада 2007 року
ОСОБА_3, діючи від її імені,
уповноважила ОСОБА_2, ОСОБА_5 продати
належний їй вищенаведений автомобіль,
в тому числі, отримати гроші, про що
було видано довіреність яку було
посвідчено приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованою в
реєстрі за №5523. Крім цього вказувала,
що 27 серпня 2008 року ОСОБА_2, діючи від її
імені, уклав біржовий договір
купівлі-продажу транспортного засобу,
відповідно до умов якого транспортний
засіб марки «MAZDA 6», що належить їй,
продав ОСОБА_7 за суму, що еквівалентна
часу ОСОБА_2 передані не були. Просила
стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові
офіційним курсом складає 127888 гривень;
стягнути з відповідача на її користь
574,62 гривень сума інфляції.
Рішенням Калінінського районного
суду м. Донецька від 12 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення безпідставно
набутих грошових коштів, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
позивачка ОСОБА_1 принесла апеляційну
скаргу, в якій ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового про задоволення її позовних
вимог, посилаючись на те, що висновки
суду першої інстанції не відповідають
фактичним обставинам по справі та
наявним у справі доказам.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилалась на те, що суд першої
інстанції пришов до помилкового
висновку, що ОСОБА_2 передав гроші в
сумі 16 000 доларів США, отримані від
продажу належного їй на праві
власності автомобілю, ОСОБА_3, оскільки
доказів на підтвердження таких
висновків суду першої інстанції в
матеріалах справи не має.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_8
доводи апеляційної скарги підтримала,
просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про причини неявки суд не повідомив.

Апеляційний суд вражає за можливе
розглядати справу у відсутність
відповідача, оскільки відповідно до
вимог ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, дослідивши
матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
довіреністю, посвідченою 24 жовтня 2007
року приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованою в реєстрі за № 1113,
ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 зняти з
обліку та продати, поставити на облік,
якщо в тому буде потреба, належний їй на
праві власності автомобіль марки «MAZDA
6». Довіреність видана з правом
передоручення строком на три роки (а.с.
14).

Також, судом першої інстанції
встановлено, що 08 листопада 2007 року
ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_1,
уповноважила ОСОБА_2, ОСОБА_5 продати
автомобіль «MAZDA 6», який належить
ОСОБА_1, та, в тому числі, отримати гроші,
що підтверджується довіреністю,
посвідченою приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованою в
реєстрі за №5523 (а.с. 15).

Крім цього, судом першої інстанції
встановлено, що 27 серпня 2008 року ОСОБА_2,
діючи від імені ОСОБА_1, уклав біржовий
договір купівлі-продажу транспортного
засобу, відповідно до умов якого
транспортний засіб марки «MAZDA 6», що
належить ОСОБА_1, було продано ОСОБА_7 за
16000 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_2 мав право на
відчужувати автомобіль, який належить
позивачці, також мав право на отримання
грошових коштів в розмірі 16000 доларів
США за його продаж. Крім цього, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
ОСОБА_2 передав грошові кошти, що були
отримані ним після продажу автомобілю,
що належить позивачці, ОСОБА_3, у зв'язку
з чим, суд дійшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 повинна була
пред'являти до ОСОБА_3, яка повинна була
отримані від ОСОБА_2 грошові кошти у
зазначеній сумі передати ОСОБА_1.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції зроблені із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а також, не відповідають фактичним
обставинам по справі та наявним у
справі доказам за наступних підстав.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами
позову, які відповідно до статей 31, 312
цього Кодексу суд не може змінити без
згоди позивача, є обставини, якими
позивач обґрунтовує вимоги, а не
посилання на певну норму закону. Тому
якщо позивач посилається не на ту норму
закону, суд уточнює підстави позову й
застосовує відповідну норму, незалежно
від того, чи отримано на це згоду
позивача.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 1000 ЦК України за договором
доручення одна сторона (повірений)
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок другої сторони (довірителя)
певні юридичні дії. Правочин, вчинений
повіреним, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути
встановлено виключне право повіреного
на вчинення від імені та за рахунок
довірителя всіх або частини юридичних
дій, передбачених договором. У договорі
можуть бути встановлені строк дії
такого доручення та (або) територія, у
межах якої є чинним виключне право
повіреного.

Відповідно до вимог ст.1003 ЦК України у
договорі доручення або у виданій на
підставі договору довіреності мають
бути чітко визначені юридичні дії, які
належить вчинити повіреному. Дії, які
належить вчинити повіреному, мають
бути правомірними, конкретними та
здійсненними.

Згідно ст.1004 ЦК України повірений
зобов'язаний вчиняти дії відповідно до
змісту даного йому доручення.

Відповідно до вимог ст.1005 ЦК України
повірений має право передати виконання
доручення іншій особі (замісникові).

Відповідно до ст.1007 ЦК України
довіритель зобов'язаний видати
повіреному довіреність на вчинення
юридичних дій, передбачених договором
доручення.

Як вбачається із матеріалів
справи 24 жовтня 2007 року ОСОБА_1
уповноважила ОСОБА_3 продати належний
їй на праві власності автомобіль «MAZDA
6», 2003 року випуску, що підтверджується
наявною в матеріалах справи
ксерокопією довіреності, яка
посвідчена приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрована в
реєстрі за № 1113 (а.с. 14). Зі змісту
зазначеної довіреності вбачається, що
ОСОБА_1 також, довірила ОСОБА_3 зняти з
обліку та продати, поставити на облік,
якщо в тому буде потреба, вказаний
автомобіль, а також надано право
передоручення строком на три роки (а.с.
14).

Зі змісту ксерокопії
довіреності від 08 листопада 2007 року
вбачається, що ОСОБА_3, діючи від імені
ОСОБА_1, уповноважила ОСОБА_2, ОСОБА_5
продати належний їй вищенаведений
автомобіль, в тому числі, отримати
гроші, про що було видано довіреність
яку було посвідчено приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованою в реєстрі за №5523.

Також встановлено, що 27 серпня 2008
року ОСОБА_2, діючи від імені ОСОБА_1,
уклав з ОСОБА_9 біржовий договір
купівлі-продажу транспортного засобу
«MAZDA 6», за суму, яка на момент продажу
автомобілю була еквівалентна 16000
доларів США. Дані відомості не
заперечувалися сторонами по справі.

Крім цього, сторонами не
заперечувалось, що гроші, отримані від
продажу належного позивачці
автомобілю, останній передані не були.

У ч.1 ст.509 ЦК України зазначено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

В свою чергу ч.1 ст.545 ЦК України,
встановлено, що прийнявши виконання
зобов'язання, кредитор повинен на
вимогу боржника видати йому розписку
про одержання виконання частково або в
повному обсязі.

Зі змісту ксерокопії довіреності на
ім'я ОСОБА_10 (а.с. 14) вбачається, що
повноваження за цією довіреністю
можуть бути передані частково або в
повному обсязі іншій особі (заміснику),
про що він зобов'язаний повідомити
довірителя та надати йому необхідні
відомості про особу замісника.
Невиконання цього обов'язку покладає
на представника відповідальність за
дії замісника, як за свої власні.

Відповідно до ксерокопії довіреності
на ім'я ОСОБА_2.(а.с. 15) вбачається, що
ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_1, надала
йому право продавати автомобіль, який
належить позивачці, а також, отримувати
гроші при укладанні договору
купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 було відомо про передачу ОСОБА_3
частково повноважень за довіреністю
своєму заміснику - ОСОБА_2. Вказані
обставини підтверджуються позовною
заявою ОСОБА_1 та не заперечувалися
сторонами в судовому засіданні (а.с. 2-3).

Мотивуючи відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, суд першої
інстанції послався на те, що ОСОБА_2, на
виконання довіреності від 08 листопада
2007 року продав належний позивачці
автомобіль, а отримані від продажу
грошові кошти передав ОСОБА_3, яка свої
обов'язки за довіреністю не виконала та
грошові кошти ОСОБА_1 не передала.

Проте, в матеріалах справи
відсутні докази передачі ОСОБА_2 ОСОБА_3
отриманих від продажу автомобілю
грошових коштів., а тому такі висновки
суду першої інстанції суперечать
фактичним обставинам про справі.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку що позивачкою ОСОБА_1 доведено
обґрунтованість своїх позовних вимог,
що дає законні правові підстави суду
для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на
її користь отриманих від продажу
автомобілю грошових коштів у розмірі
127888 гривень, що еквівалентно 16 000
доларів США, а тому позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Крім цього, в порядку ст. 625 ЦК України, з
відповідача на користь позивачки
підлягають стягненню 3% річних та
індекс інфляції за час прострочення
виконання зобов'язання у вигляді
передачі грошових коштів.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача на користь
позивачки підлягають стягненню
понесені нею судові витрати на
загальну суму 2114,60 гривень (а.с. 1,37)

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК
України, апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Калінінського районного
суду м. Донецька від 12 грудня 2013 року
скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 127888
гривень, 3% річних в розмірі 11509,92
гривень, суму інфляції в розмірі 1574,62
гривень та судові витрати в розмірі
2114,60 гривень.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення. Касаційна скарга
на нього може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді