УХВАЛА

іменем україни

18 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - служба у справах дітей
Вінницької міської ради, про
припинення права на частку у спільному
майні, визнання права власності за
касаційною скаргою ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_5, на рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 17 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що йому на праві власності
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 18 березня 1988
року і свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 22 серпня 1997 року
належить 5/6 часток жилого будинку
АДРЕСА_1. Власником іншої 1/6 частини
цього будинку є ОСОБА_4, який у спірному
будинку ніколи не проживав, участі в
його утриманні не приймає. Через
неприязні стосунки між ними спільне
користування будинком є неможливим.
Вважав, що виділити 1/6 частку
відповідачу неможливо, оскільки його
частка є меншою мінімальної площі
необхідної для виділення окремої
ізольованої квартири відповідно до
Державних будівельних норм. Просив
припинити право власності відповідача
на належну йому 1/6 частку будинку,
оскільки це не завдасть істотної шкоди
відповідачу, так як він проживає зі
своєю сім'єю за іншою адресою, тобто
забезпечений житлом. Також просив
визнати за ним право власності на 1/6
частку спірного будинку.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 8 січня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 17 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_3
задоволено. Припинено право власності
ОСОБА_4 на 1/6 частку в
житловому будинку АДРЕСА_1. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 вартість 1/6
частки житлового будинку АДРЕСА_1 у
сумі 58 414 грн, що внесені ОСОБА_3 на
рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області і
які знаходяться на депозитному рахунку
суду. Визнано за ОСОБА_3 право власності
на 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника - ОСОБА_6,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що відповідач та його дружина
іншого, крім оспорюваного, належного їм
на праві власності житла не мають, а
тому припинення права відповідача на
частку у спірному будинку завдасть
йому та членам його сім'ї істотної
шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив із
неможливості спільного користування
спірним будинком, частка відповідача у
цьому будинку є незначною, відповідач у
належній йому частці будинку не
проживає і позбавлення його права на
частку не завдасть істотної шкоди його
інтересам і не порушить його житлових
прав.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на праві
власності належить 5/6 частки
житлового будинку АДРЕСА_1, а
ОСОБА_4 - 1/6 його частки.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 цього Кодексу
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
випливають місце проживання власника
та місцезнаходження майна.

У ст. 321 ЦК України зазначено, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 цього Кодексу
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Зі змісту вищевказаної статті
випливає, що припинення права особи на
частку в спільному майні допускається
за наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та
з урахуванням того, чи таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.
Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику, вирішується
в кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи та об'єкта,
який є спільним майном.

Такі висновки відповідають правовій
позиції Верховного Суду України,
викладеній у постанові Верховного суду
України від 16 січня 2012 року
№ 6 - 81 цс 11, який в силу ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковим для усіх судів
України.

Задовольняючи позов, апеляційний суд
послався на те, що відповідач протягом
п'яти років не проживав у спірному
будинку і не проживає на даний час,
втратив інтерес до цієї власності; у
власності його дружини, ОСОБА_4
перебувала квартира по АДРЕСА_2, яку
вона продала 19 лютого 2009
року.

При цьому апеляційний суд не звернув
увагу на те, що відповідно до довідки КП
«Вінницьке міське бюро технічної
інвентаризації» від 25 грудня 2013 року
№ 1131, інформаційної довідки з
реєстру прав власності на нерухоме
майно від 30 грудня 2013 року
та інформаційної довідки з реєстру
прав власності на нерухоме майно, щодо
суб'єкта від 30 грудня 2013 року ОСОБА_4 та
його дружина - ОСОБА_4 іншого житла, крім
1/6 частки будинку АДРЕСА_1 не мають.

Тобто, висновки апеляційного суду
спростовуються матеріалами справи, а
тому посилання на те, що примусове
припинення права власності не завдасть
відповідачу та його сім'ї шкоди
ґрунтуються на припущеннях, що
заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Крім
того, судом не дано оцінки підставам
непроживання на даний час відповідача
у спірному будинку.

Таким чином, апеляційний суд у
порушення ст. ст. 212-124, 316 ЦПК України
зазначене не взяв до уваги, не врахував,
що відповідач та його дружина не мають
іншого житла, крім 1/6 частки спірного
будинку, крім того, з ними проживають
двоє їх неповнолітніх дітей, які також
зареєстровані у цьому будинку, не
дослідив наявні в матеріалах докази та
прийшов до передчасного висновку, що
припинення права власності на частку у
спільному майні не завдасть
відповідачу та членам його сім'ї
істотної шкоди.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, його рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_5, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 17 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко