Провадження № 22ц/782/1564/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області у складі:

Головуючого - Бережної С.В.

Суддів: Карайван Т.Д., Стахової Н.В.,

при секретарі: Івасенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 21 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Луганської міської ради про
визнання права власності на гараж,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду із вказаним
позовом, у якому зазначила, що вона на
підставі домашньої угоди придбала у
ОСОБА_5 індивідуальний капітальний
гараж, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. ОСОБА_5 передав позивачці
гараж та документацію на нього, а
позивачка сплатила повну вартість
гаража 900 грн. Вказаний правочин не був
нотаріально посвідчений тому, що у
ОСОБА_5 були відсутні
правовстановлюючі документи на гараж.
У 2007 р. ОСОБА_5 помер та після його
смерті правонаступником є ОСОБА_4.
22.03.2004 р. на підставі рішення Ленінської
районної ради у місті Луганську від
01.03.2004 р. № 98 позивачкою було укладено
договір оренди земельної ділянки.
28.09.2009 р. Ленінською районною у місті
Луганську радою було прийнято рішення
№351/6 «Про передачу в оренду терміном на
5 років гр. ОСОБА_2 земельної ділянки, на
якій споруджено гараж». На підставі
викладеного позивач просила суд
визнати за нею право власності на
капітальний гараж, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 21 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Луганської
міської ради про визнання права
власності на гараж залишені без
задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням,
звернулася з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на те, що рішення суду
є необґрунтованим, ухвалено судом з
порушенням норм матеріального права,
просила оскаржене рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
та переглянувши рішення суду, виходячи
з положень ст.. 303 ЦПК України в межах
доводів апеляції та позовних вимог, а
також враховуючи визнання
відповідачем по справі ОСОБА_4 позовних
вимог, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

В ст. 303 ЦПК України зазначено, що
11.10.1994 р. виконавчим комітетом
Ленінської районної ради було прийнято
рішення № 285, згідно якого було
вирішено надати ОСОБА_5 на умовах
оренди терміном на 5 років земельну
ділянку площею 30,0 кв.м. що зайнята
гаражем у дворі житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_5
оформити договір оренди.

21.10.1994 р. між ОСОБА_5 та виконавчим
комітетом Ленінської районної ради був
укладений договір оренди землі № 399,
терміном на 5 років.

21.09.2001 р. між позивачкою та ОСОБА_5 було
укладено домашню угоду, за якою
позивачка придбала у ОСОБА_5
індивідуальний капітальний гараж, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_5

Судом встановлено, що станом на дату
укладання домашньої угоди у 2001 р.,
договір оренди земельної ділянки №?399
сплинув та у ОСОБА_5 були відсутні
правові підстави користування
земельною ділянкою за вказаною
адресою.

28.09.2009 р. Ленінською районною радою у м.
Луганську було прийнято рішення № 351/6,
відповідно до якого вирішено передати
ОСОБА_2 в оренду терміном на 5 років
земельну ділянку площею 0,0029 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 під
розміщений капітальний гараж;
зобов'язано ОСОБА_2 в місячний термін
звернутися для укладення договору
оренди землі.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про визнання права
власності на гараж, суд виходив з того,
що позивачем не надано належних
доказів в обґрунтування заявлених
позовних вимог, не наведено причин
невиконання вищезазначеного рішення
Ленінської районної у м. Луганську ради
№ 351/6 від 28.09.2009 року, в частині
укладення договору оренди землі та
доказів сплати плати за землю, та не
доведено, що відповідач по справі
ОСОБА_4 є правонаступником та
спадкоємцем ОСОБА_5, з яким позивач
уклала угоду про придбання гаражу.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 посилається на те, що висновки
суду не відповідають обставинам
справи, оскільки спірний гараж не є
самочинним будівництвом, оскільки на
час його будівництва у 1972 році споруда
гаражу не потребувала реєстрації як
нерухомість, а договір оренди землі
під зазначеним гаражем ОСОБА_2
укладений не може бути до оформлення
нею права власності на вказаний гараж,
у зв"язку з чим позивачка позбавлена
можливості сплачувати земельний
податок, а її право на гараж
спадкоємицею померлого ОСОБА_5 не
оспорюється.

Судова колегія вважає доводи
апеляційної скарги обґрунтованими.

Апелянт посилається на те, що придбаний
за договором купівлі-продажу гараж не є
об`єктом самочинного будівництва,
оскільки відповідно до листа
Управління капітального будівництва
від 13.11.1972 р. № 1637/7 на ім`я батька ОСОБА_5
- ОСОБА_7 спірний гараж був перенесений
та побудований за вказаною адресою в 1972
р. за рішенням Виконкому Луганської
міської ради від 23.03.1971 р. № 118;

Судова колегія вважає за необхідне
погодитись із такими доводами,
враховуючи те, що рішенням Виконкому
Луганської міської ради від 11.10.1994 р. №
285 встановлено, що капітальний гараж
збудований батьком відповідачки
ОСОБА_5 у відповідності з рішенням
Ленінського райвиконкому від 29.091967 р. №
236, та за договором № 399 від 21.10.1994 р.
земельна ділянка, що під гаражем, за
адресою: АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_5 у
тимчасове користування:

В подальшому 21.09.2001 року ОСОБА_5 продав
зазначений гараж ОСОБА_2, оформиивши
вказаний договір розпискою, визначеною
ними як домашня угода, оскільки
нотаріального посвідчення такого
договору на той час не потребувалося у
відповідності до положень ЦК УССР в
редакції 1963 року.

Зазначений факт додатково
підтверджується тим, що 22.03.2004 р. на
підставі рішення Ленінської районної у
місті Луганську ради від 01.03.2004 р. № 98 з
ОСОБА_2, як з власницею спірного гаражу,
був укладений договір оренди земельної
ділянки, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, під розміщений капітальний
гараж терміном на 5 років.

Окрім того, той факт, що гараж не є
об`єктом самочинного будівництва,
підтверджується також тим, що в
технічному паспорті на гараж відсутня
відмітка про самовільну забудову та
довідкою департаменту архітектури та
містобудування від 23.01.2014 р. узгоджена
адреса та номер гаража.

Колегія суддів також не може
погодитись із висновком суду першої
інстанції щодо не наведення позивачем
причин невиконання рішення Ленінської
районної у м. Луганську ради № 351/6 від
28.09.2009 року в частині обов"язку
укладення договору оренди землі після
ухвалення радою рішення про надання
земельної ділянки в оренду, та
ненадання доказів сплати орендних
платижів за її користування, оскільки
такий договір позивачка не мала
можливості укласті без оформлення
права власності на гараж

Також судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що з урахуванням
того факту, що договір купівлі-продажу
було укладено у 21.09.2001 року, судом
помилково до спірних правовідносин
була застосована ст. 376 ЦК України,
оскільки правовідносини між сторонами
виникли до введення в дію ЦК України в
редакції 2003 року, а ст. 128 ЦК УРСР
встановлений момент виникнення права
власності у набувача майна за
договором - з моменту передачі майна за
договором.

Що стосується заперечень Луганської
міської ради проти задоволення позову
ОСОБА_2, судова колегія вважає, що
визнання права власності на гараж за
ОСОБА_2 не порушує прав Луганської
міської ради, що також опосередковано
підтверджується фактом надання ОСОБА_2
як власниці гаражу права на
користування земельною ділянкою під
ним ще у 2004 році.

Таким чином доводи апелянта є
обґрунтованими, спростовують висновки
суду першої інстанції, та є підставою
для скасування оскарженого рішення та
ухвалення нового рішення у
відповідності до положень ст. 309 ЦПК
України про задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Луганської міської
ради про визнання права власності на
гараж та визнання за ОСОБА_2 право
власності на гараж, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2
та ОСОБА_5 21.09.2001 року.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України
судова колегія ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 21 березня 2014 року
скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 21.09.2001
року.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, може бути
оскаржена до Вищого Спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: