інстанції - Янголь Є. В.Номер
провадження 22-ц/788/1177/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 27
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 21 травня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

23 грудня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом.

Уточнені вимоги (а.с.49, 80) мотивував тим,
що рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 10 липня 2013 року з
відповідачки на його користь було
стягнено компенсацію вартості 1/2
частини квартири в розмірі 97650 грн., але
це судове рішення нею виконано лише
частково, а виконавче провадження
закінчене.

Ураховуючи, що 15 жовтня 2014 року ОСОБА_3
надала письмове зобов'язання виплатити
решту коштів, однак його не виконує,
просив стягнути з неї на свою користь
92150 грн. боргу, а також за прострочення
виконання цього грошового зобов'язання
3% річних та інфляційні збитки.

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 21 травня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 92150
грн. боргу, 400 грн. в рахунок
відшкодування витрат на правову
допомогу та 961 грн. 50 коп. судового
збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 20
грн. 50 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповноту з'ясування
обставин справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить вказане рішення суду скасувати
в частині стягнутих з неї коштів, а
провадження у справі закрити.

Зазначає, що рішення суду про стягнення
компенсації виконувала, виходячи із
своїх матеріальних можливостей та
враховуючи ухилення позивача від
сплати аліментів на дітей.

Вважає помилковим висновок суду про те,
що спір виник із договірних
правовідносин, а оскільки про
стягнення цієї суми вже ухвалене
судове рішення, суд повинен був
відмовити у відкритті провадження у
справі.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, заперечення позивача і
його представника, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено місцевим судом, сторони
з 22 листопада 1998 року по 30 серпня 2011
року перебували у зареєстрованому
шлюбі.

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 10 липня 2013 року (справа
№1805/8197/2012) розділено майно подружжя: за
ОСОБА_4 визнано право власності на
житловий будинок, присадибну земельну
ділянку по АДРЕСА_2 та автомобіль Мазда,
держномер НОМЕР_1 ; за ОСОБА_3 визнано
право власності на квартиру АДРЕСА_1 та
зобов'язано її сплатити ОСОБА_4
компенсацію вартості 1/2 частини цієї
квартири у розмірі 97650 грн., а також
визнано за нею право власності на
автомобіль Ніссан, держномер НОМЕР_2
(а.с.13-15).

На підставі цього рішення суду був
виданий виконавчий лист від 30 серпня 2013
року в частині зобов'язання ОСОБА_3
сплатити ОСОБА_4 компенсацію вартості
1/2 частини квартири у розмірі 97650 грн.
(а.с.18).

Постановою державного виконавця
відділу ДВС Сумського МУЮ від 04 вересня
2013 року було відмовлено у відкритті
виконавчого провадження з тих підстав,
що цей виконавчий документ не містить
заходів примусового виконання (а.с.62).

Однак за повторною заявою стягувача
постановою державного виконавця
відділу ДВС Сумського МУЮ від 10 жовтня
2013 року відкрито виконавче провадження
номер за ЄДРВП: 40248884 (а.с.56, 57-58, 60), ця
постанова надіслана боржнику (а.с.59).

З'явившись до органу ДВС, боржник
ОСОБА_3 написала 15 жовтня 2013 року
письмову заяву, в якій зобов'язалась
сплатити ОСОБА_4 вказану компенсацію у
розмірі 97650 грн. (а.с.63), про що державним
виконавцем також складено акт від 15
жовтня 2013 року (а.с.64).

Постановою державного виконавця від 28
жовтня 2013 року виконавче провадження
закінчено з підстав п.8 ч.1 ст.49, ст.50
Закону України «Про виконавче
провадження» у зв'язку з наданням
ОСОБА_3 письмової заяви про
зобов'язання сплатити ОСОБА_4 97650 грн.
компенсації (а.с.66).

Ця постанова державного виконавця у
визначеному законом порядку
направлялася стягувачеві (а.с.65), проте
він її у встановлені строки не
оскаржував.

Згідно з квитанцією ПАТ «ПриватБанк»
від 21 листопада 2013 року №SU67001С70 ОСОБА_3
сплатила ОСОБА_4 1500 грн. (а.с.34).

ОСОБА_4 у письмовій заяві визнав, що
станом на 21 травня 2014 року відповідачка
сплатила йому за цим зобов'язанням
усього 5500 грн. (а.с.80).

Правильно і з достатньою повнотою
встановивши вказані факти на підставі
належним чином досліджених та оцінених
доказів, суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
боржник належним чином не виконала
грошове зобов'язання за судовим
рішенням і можливість одержання
стягувачем цих коштів у процедурі
виконавчого провадження втрачена; у
зв'язку з подальшим наданням ОСОБА_3
нового письмового зобов'язання про
сплату цього боргу ОСОБА_4 з чим
останній погодився, між сторонами у
відповідності до ч.2 ст.604, ст.1053 ЦК
України припинилось зобов'язання за
вищеназваним судовим рішенням та з
дотриманням встановленої ч.1 ст.1047
цього Кодексу письмової форми
відбулася заміна (новація) вказаного
боргу і у відповідачки виникло
договірне позикове зобов'язання, яке
остання належним чином не виконує.

За таких обставин місцевий суд на
законних передбачених ст.ст.15, 16, 509, 526,
530, 1049 ЦК України підставах стягнув з
ОСОБА_3 на користь позивача неповернуту
частину боргу, розмір якої сторонами не
оспорюється.

Доводи апеляційної скарги таких
висновків не спростовують.

Рішення суду першої інстанції в
частині вирішення позовних вимог про
стягнення трьох процентів річних та
інфляційних не оскаржується.

Безпідставним є і посилання в
апеляційній скарзі про наявність між
сторонами рішення суду, яким спірні
правовідносини вже вирішено, оскільки
даний спір заявлений з інших підстав та
стосується нового зобов'язання, яке
містить умову про інший предмет.

Отже передбачені п.2 ч.1 ст.205, ч.1 ст.309 ЦПК
України підстави для закриття
провадження відсутні.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлене з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, є законним і обґрунтованим, а
тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313 -
315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 21 травня 2014 року в частині
стягнення боргу в розмірі 92150 грн.
залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -