Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 1616/2559/2012
Провадження № 2/553/123/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.05.2014м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в
складі:

головуючого Андрущенко С.А.,

при секретарі Павленко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
витрат, проведених на утримання та
поліпшення майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування витрат,
проведених на утримання та поліпшення
майна, посилаючись на те, що з 30 червня
2009 року позивачка є власником
домоволодіння, яке розташоване на
АДРЕСА_1. Вказане майно було придбано у
ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу,
укладеним 26.06.2009 року та посвідченим
приватним нотаріусом ОСОБА_5, але
домоволодіння перебувало в запущеному
стані, багато років не проводився
ремонт, тому позивачка розпочала разом
зі своєю сім'єю проводити ремонтні
роботи. 01 жовтня 2009 року Ленінським
районним судом м. Полтави було відкрито
провадження по справі за позовом
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу будинку, який
розташований по АДРЕСА_1 від 21.04.2009 року,
укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 від
26.06.2009 року укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1. Рішенням Ленінського районного
суду м. Полтави від 02.06.2011 року в
задоволенні позовних вимог по вказаній
вище справі відмовлено, рішенням
Апеляційного суду Полтавської області
від 21.09.2011 року скасовано рішення
Ленінського районного суду м. Полтави
від 02.06.2011 року в частині відмови в
задоволенні позивних вимог про
визнання права власності за позовом
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу будинку, який
розташований по АДРЕСА_1 від 21.04.2009 року,
укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 від
26.06.2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 і ухвалено витребувати з
володіння ОСОБА_1 2/3 частини
домоволодіння та визнати за ОСОБА_2
право власності на 1/3 будинку з
прилеглими до нього будівлями та
спорудами в АДРЕСА_1. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ
касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено та
рішення Апеляційного суду Полтавської
області від 21.09.2011 року залишено без
змін. За час володіння майном
позивачкою було проведено поліпшення
будинку з прилеглими до нього
будівлями та спорудами і витрачено
кошти в розмірі 121 669 грн..

Також, ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_6 про відшкодування
витрат, проведених на утримання та
поліпшення майна. Дану справу 09 квітня
2013 року було об'єднано в одне
провадження зі справою за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
витрат, проведених на утримання та
поліпшення майна.

Після проведення експертизи позивачем
було подано заяву про збільшення
позовних вимог, оскільки загальна сума
витрат, розрахованих експертом
перевищує суму витрат, що були
розраховані позивачкою на 25 722 грн. В
зв'язку з тим, що рішенням Апеляційного
суду визнано за кожним власником
частку в розмірі 1/3 частини будинку,
тому позивачка просить збільшити
позовні вимоги та стягнути з
відповідачів по 49130 грн. та судовий
збір.

Протокольною ухвалою суду, в зв'язку із
смертю відповідача ОСОБА_6 до участі у
справі було залучено в якості
відповідача ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала та
просила суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні пояснила, що позовні вимоги
не визнає, оскільки матеріали для
проведення ремонтно-будівельних робіт
позивачем придбавалися з 02 липня 2009
року по 02.11.2010 року, але це не пряме
підтвердження, що саме в цей період
проводились ремонтно-будівельні
роботи. Під час ремонтно-будівельних
робіт відповідачі не були минулими,
реальними чи фактичними
співвласниками домоволодіння по
АДРЕСА_1 і не надавали у будь-якої формі
дозволу на проведення робіт. Позивач
здійснював ремонтно-будівельні роботи
на власний розсуд і за власної
ініціативи, як одноособовий власник.
Крім того, позивачем було самочинно
побудовано сарай без будь-яких
дозвільних на те документів.

Також, відповідачка ОСОБА_2
наполягала на тому, що
ремонтно-будівельні роботи проведені
позивачкою не відповідають поняттю
необхідних витрат, а також у більшості
розрахункових документів наданих
позивачем відсутній такий обов'язків
реквізит, як порядковий номер касового
чека, три документа про придбання
товару у магазині «Сантехарматура» не
містять дати купівлі - продажу товару,
що не відповідає вимогам наказу № 614
від 01.12.2000 року ДПА України.

Крім того, відповідачка ОСОБА_2
просила суд врахувати, що вона своєю
часткою в домоволодінні по АДРЕСА_1 не
користується, а позивачка
ремонтно-будівельні роботи проводила
на власний розсуд.

Відповідачка ОСОБА_3, представник
відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_8,
представник відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_9 надали аналогічні пояснення до
пояснень ОСОБА_2

Допитаний експерт ОСОБА_10 суду
пояснила, що судова
будівельно-технічна експертиза № 152
від 15.03.2013 року проведена нею з виходом
на місце за адресою: АДРЕСА_1, в ході
проведення експертизи були присутні
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та сусіди,
будь-яких зауважень під час проведення
експертизи з боку присутніх не було. На
земельній ділянці за даною адресою
дійсно знаходився побудований новий
сарай «Б». В ході проведення експертизи
їй не було надано технічної
документації на даний сарай та будь-які
дозвільні документи на його побудову.
Під час проведення експертизи було
встановлено факт проведення наступних
ремонтно-будівельних робіт, а саме:
улаштування огорожі, заміна
електропроводки, улаштування
відмостки, ремонт покрівлі, фарбування
вікон та дверей, влаштування водогону
та каналізації, установлення опалення,
будівництво сараю. Період будівництва
сараю встановити не можливо.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що в
квітні 2009 року він продав будинок по
АДРЕСА_1 ОСОБА_4. Даний будинок був
огороджений дерев'яним штакетником,
який був поламаний, років 8 будинок був
покинутий, тому він знаходився в
аварійному стані. Стіни були з'їдені
грибком, стеля текла, веранда відійшла
від будинку. Ним особисто було
проведено ремонт стіни. Подача води
була припинена через несправність
каналізаційної системи, будинок
опалювався за допомогою старого котла,
сантехніка була в несправному стані.
Старий дерев'яний сарай був майже
розвалений, а тому працівники БТІ
запропонували його зруйнувати,
оскільки до нього була добудована
прибудова, яка не була узаконена.

Свідок ОСОБА_11 допитаний в
судовому засіданні пояснив, що з червня
2009 року по серпень 2009 року за адресою:
АДРЕСА_1 він працював підсобним
робітником та виконував різні роботи,
які не потребувати застосування
значної фізичної сили, оскільки він є
інвалідом. Особисто він проводив
земельні роботи, розбір старої
каналізаційної системи, та ін. В
середину будинку він не заходив тому
про його стан всередині нічого
пояснити не може, а також не може
вказати які роботи були проведені в
ньому. Розрахунок з ним проводився за
кожен день готівкою іноді за декілька
днів.

Суд, вислухавши сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає
позов таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує
зокрема: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
випливають зі встановлених обставин;
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у
справі доказами, які надані сторонами.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що з 30 червня 2009 року позивачка була
власником домоволодіння, яке
розташоване на АДРЕСА_1. Вказане майно
було придбано у ОСОБА_4 за договором
купівлі-продажу, укладеним 26.06.2009 року
та посвідченим приватним нотаріусом
ОСОБА_5, але домоволодіння перебувало в
запущеному стані, багато років не
проводився ремонт, тому позивачка
розпочала разом зі своєю сім'єю
проводити ремонтні роботи.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 21.09.2011 року по
справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
будинку, який розташований по АДРЕСА_1
від 21.04.2009 року, укладеного між ОСОБА_7
та ОСОБА_4, визнання недійсним договору
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 від
26.06.2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_6
право власності по 1/3 будинку за кожним
з прилеглими до нього будівлями та
спорудами в АДРЕСА_1.

Позивачем за свій рахунок проводилися
ремонтні роботи в будинку АДРЕСА_1 та
прилеглими до нього будівлями та
спорудами.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 152
від 15 березня 2013 року встановлено, що
вартість ремонтно-будівельних робіт,
проведених в домоволодінні по АДРЕСА_1
становить 87105 грн., вартість матеріалів,
використаних при ремонтно-будівельних
роботах в даному домоволодінні
становить 60286 грн., а всього 147391 грн..
Визначити час виконання
ремонтно-будівельних робіт в
домоволодінні по АДРЕСА_1, в період з
липня 2009 року по грудень 2009 року
встановити не можливо.

Крім того, висновком додаткової
судової будівельно-технічної
експертизи від 05.03.2014 року встановлена
вартість будівництва нового сараю на
території домоволодіння по АДРЕСА_1
становить 8 607 грн..

Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України,
добросовісний набувач (володілець) має
право залишити собі здійснені ним
поліпшення майна, якщо вони можуть бути
відокремлені від майна без завдання
йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть
бути відокремлені від майна,
добросовісний набувач (володілець)
має право на відшкодування здійснених
витрат у сумі, на яку збільшилася
його вартість.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
вартості проведених необхідних витрат
по утриманню та поліпшенню
домоволодіння по вул. Сакоо, 152 в м.
Полтаві підлягають задоволенню за
виключенням відшкодування витрат на
будівництво нового сараю, оскільки
будівництво новоствореного майна не
може бути прийняте судом, як витрати на
поліпшення майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 390 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 59, 88, 169, 208,
209, 213 - 215, 224 - 226, 228, 294, 373 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування витрат, проведених на
утримання та поліпшення майна -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію проведених необхідних
витрат по утриманню та поліпшенню
домоволодіння на АДРЕСА_1 в розмірі 44 826
грн. 50 коп. та 300 грн. судових витрат, а
всього 45 126 грн. 50 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
компенсацію проведених необхідних
витрат по утриманню та поліпшенню
домоволодіння на АДРЕСА_1 в розмірі 44 826
грн. 50 коп. та судовий збір в розмірі 300
грн., а всього 45 126 грн. 50 коп..

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Ленінський районний суд м. Полтави
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави С. А. Андрущенко