АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/3697/14
Головуючий І інстанції - Цвірюк Д.В.
Доповідач - Кругова С.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого
судді - КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії
- ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Дзержинського
районного суду міста Харкова від 03
березня 2014 року по справі за позовом
Комунального підприємства "Харківські
теплові мережі" до ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за послуги з
теплопостачання,-

в с т а н о в и л а :

До Дзержинського районного суду міста
Харкова звернулося КП "Харківські
теплові мережі" з позовною заявою, в
якій просило стягнути з відповідачів
на його користь заборгованість за
послуги з теплопостачання на р/р 13
ВАТ "Державний ощадний банк України"
МФО 351823, код ОКПО 31557119 в сумі 2665, 54 грн.,
за період з 01.11.2009 року по 30.09.2013 року;
стягнути з відповідачів на користь
позивача судовий збір на р/р 3856 у
АТ "Золоті ворота" м. Харкова МФО 351931 в сумі 229,40 грн., а також
поновити строк позовної давності з
моменту звернення до суду з заявою про
видачу судового наказу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилалася на те, що у зв'язку зі
сплатою вартості наданих послуг
відповідачами не в повному обсязі,
з'явилась вказана заборгованість.

У заяві про уточнення позовних вимог
від 27.01.2014 року КП "ХТМ" згідно якої
заборгованість відповідачів
зменшилась у зв'язку з частковою
сплатою заборгованості та склала 2472,62
грн. за період з 01.11.2009 року по 30.09.2013
року.

У запереченнях на позовну заяву
ОСОБА_3 просить відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
їх невідповідністю обставинам справи,
відсутністю доказів і відсутності
заборгованості за теплопостачання.

Рішенням Дзержинського районного
суду міста Харкова від 03 березня 2014
року позовні вимоги задоволені
частково. Стягнуто з відповідачів на
користь позивача 1373 грн. 52 коп. і судові
витрати.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким в позові відмовити
повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та на необґрунтованість і
необ'єктивність рішення.

Зокрема, в своїй апеляційній скарзі
відповідач зазначає, що суд не мав
права відкривати провадження, оскільки
позовна заява подана з порушенням норм
процесуального права, а додані до неї
докази є неналежними.

Стверджує, що позивач порушив
законодавство в частині обліку
дебіторської заборгованості.

Зазначає, що суд помилково провів
аналогію між грошовими коштами, які є
майном позивача та знаходяться на
рахунку в банківській установі і
поняттям дебіторської заборгованості,
яка не являється майном, а є активом або
пасивом в бухгалтерському обліку.

Звертає увагу, що зміну призначення
платежу, тобто перенесення сум,
сплачених за певний період на періоди,
які платник не вказував, дозволяється
лише при погодженні з платником, а не
самовільно, як це робить позивач.

Вказує, що облік дебіторської (борги) та
кредиторської (переплати)
заборгованості ведеться по кожному
рахунку, пред'явленому до оплати, а не
взагалі, позивач повинен регулярно
проводити інвентаризацію боргів,
надавати боржникам виписки про
заборгованість, на особових рахунках
повинні залишатися виключно погоджені
суми. А вразі неузгодження, зацікавлена
особа повинна звертатися до суду з
урахуванням строку позовної давності.

Звертає увагу, що позивач жодного разу
не надавав акту звірки платежів з
урахуванням недоплат та переплат в
розрізі щомісячних рахунків для
взаємного погодження заліку
надлишкових сум в інші періоди.

Також, чинним законодавством не
передбачено самостійне, без погодження
з платником, віднесення поточних оплат
на погашення боргів.

Вважає, що "Відомість нарахувань і
оплат за теплову енергію", надану на
розгляд суду, не можна вважати належним
доказом, оскільки вона не відповідає
вимогам ст. 59 ЦПК України.

Вказує, що він на розгляд суду надав
розрахунок нарахувань та оплати за
послуги теплопостачання за останні три
роки, підтверджені квитанціями, з яких
випливає, що позивачем нараховано 8221,52
грн., а відповідачем сплачено 8168,13 грн.,
тобто реальна заборгованість за
теплопостачання на кінець вересня 2013
року складає лише 53,39 грн. і яка була
повністю сплачена.

Крім того, жоден із доводів відповідача
не був врахований, а просто
продекламовані в рішенні, тобто суд
невмотивовано їх не розглянув, що
призвело до ухвалення помилкового
рішення.

Згідно ч. 1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Зі змісту апеляційної скарги
вбачається, що відповідач оскаржує
рішення в частині задоволення позову.
Позивач з апеляційною скаргою не
звертався. З огляду на це, рішення суду
в частині відмови в задоволенні позову
в апеляційному порядку не
переглядається.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, що з`явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що
скарга підлягає задоволенню.

Постановлюючи оскаржуване рішення про
часткове задоволення позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позов про стягнення заборгованості за
період з 18.11.2010 року по 30.09.2013 року,
підлягає задоволенню, оскільки зібрані
докази та їх належна оцінка вказують на
наявність законних підстав для
стягнення з відповідачів суму боргу в
розмірі 1373,52 грн.

З таким висновком суду, судова колегія
не погоджується з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам цивільного
процесуального законодавства.

Наявні матеріали справи спростовують
висновки суду і обставини, які суд
вважав встановленими.

Так суд виходив з того, що відповідачі є
наймачами квартири і керувався нормами
ЖК України, тоді як квартира АДРЕСА_1
належить відповідачам на праві
власності згідно свідоцтва про право
власності на житло, видане 31.08.1998 року
(а.с. 76) і застосуванню при вирішенні
спору підлягають норми ЦК України.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідачі є власниками АДРЕСА_1
проживають і зареєстровані за цією
адресою.

Вони є абонентами КП „Харківські
теплові мережі" і отримують теплову
енергію у вигляді опалення і підігріву
холодної води на потреби гарячого
водопостачання.

Оскільки відповідачі фактично
користувались послугами з
теплопостачання, які надавались
постачальником послуг, тобто
позивачем, згідно відомості нарахувань
і оплат «до сплати за місяць» графа 15
за спірний період з 18.11.2010 року по 30.09.2013
року підлягає- 7802 грн. 24 коп. (а.с. 24).

При проведенні судовою колегією
перевірки розрахунку заборгованості
судова колегія врахувала, що 08.07.13 р.
надійшла оплата 419 грн. 28 коп. за період
жовтень 2010 року - листопад 2010 року з
яких позивачем правильно було
зараховано оплату за жовтень 2010 року -
204 грн.02 коп. і за листопад 2010 року - 215
грн. 26 коп..

Тобто, замість нарахованої за листопад
2010 року суми 264, 23 грн. по графі 15 слід
вважати належною до сплати суму 264, 23
грн.- 215 грн. 26 коп.=48 грн. 97 коп.( графа 17
а.с. 24) і саме ця сума 48,97 грн. увійшла до
загальної суми 7802,24 грн. замість 264, 23
грн.

Зі змісту цієї відомості також
вбачається, що надійшло оплат від
відповідачів із зазначенням в
квитанціях періодів з листопада 2010
року по вересень 2013 року -на суму 7814 грн.
11 коп.

01.02.2011 року- 400 грн., 09.03.11 р.- 400грн., 06.04.11
р.-100 грн., 06.04.11 р. - 400 грн., 21.06.11 р. - 200 грн.,
04.08.11 р. - 150 грн., 18.08.11 р. - 150 грн., 07.10.11 р. -
150 грн., 05.12.11 р. - 300 грн., 02.02.12 р. - 141,15 грн.,
02.02.12 р. - 141,15 грн., 06.04.12 р. - 200 грн., 27.06.12 р.
- 200 грн., 08.10.12 р. - 222,06 грн., 23.11.12 р. - 220,96
грн., 17.12.12 р. - 414, 07 грн., 04.02.13 р. -442,11 грн.,
12.03.13 р. - 426, 14 грн., 09.04.13 р. - 463,07 грн., 01.06.13
р. - 82, 68 грн., 06.06.13 р. - 423, 26 грн., 08.07.13 р. -
190,52 грн., 08.07.13 р.- 224, 76 грн., 08.07.13 р. - 344, 25
грн., 08.07.13 р. - 419, 28 грн. ( з яких позивачем
було зараховано оплату за листопад 2010
року - 215 грн. 26 коп., яка і увійшла до
загальної суми 7814,11 грн.), 08.07.13 р. - 1019,75
грн., 18.11.13 р. -192, 92 грн. (а.с. 25).

Таким чином, відповідачами згідно
відомостей, наданих позивачем,
сплачено за спірний період з 18.11.10 р. по
30.09.13 р.- 7814, 11 грн., тоді як
заборгованість склала 7802,24 грн. . За
таких обставин, підстав для
задоволення позову судова колегія не
вбачає.

Суд першої інстанції не перевірив
розрахунок наданий позивачем, не
врахував оплати, що надійшли за спірний
період, а лише обмежився
відрахуваннями від суми боргу - суми за
період що знаходився поза межами
строку позовної давності, що призвело
до ухвалення помилкового рішення.

З огляду на це, рішення слід змінити в
частині задоволення позову відмовивши
в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 213, 214, 303, 304, 309, 313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
міста Харкова від 03 березня 2014 року -
змінити в частині задоволення позову
відмовивши в його задоволенні.

Рішення в частині відмови в
задоволенні позову в апеляційному
порядку не переглядалося.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга може
бути подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя -

Судді колегії -