Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 травня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Косигіної Л.М., Талько О.Б.

секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Західінкомбанк» в особі Житомирської
філії про стягнення коштів,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Богунського районного суду
міста Житомира від 12 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом, в якому,
посилаючись на невиконання ПАТ
«Західінкомбанк» умов додаткової
угоди від 25.12.2008 року до договору
банківського вкладу від 23.05.2006 року, в
частині повернення суми вкладу та
відсотків за ним, просив стягнути з ПАТ
«Західінкомбанк» 42 949,43 грн. відсотків
по вкладу та 3% річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання; 500,00
грн. на відшкодування матеріальної та
500 000,00 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 12 березня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ
«Західінкомбанк» на користь позивача
упущену вигоду (відсотки) за період з
12.11.2010 року по 29.02.2012 року в сумі 6 166,74
грн., за період з 10.05.2013 року по 25.11.2013
року в сумі 2 602,00 грн., а всього 8 768,74 грн.
Закрито провадження у справі щодо
стягнення упущеної вигоди (відсотків)
за період з 25.03.2009 року по 11.11.2010 року, за
період з 01.03.2012 року по 08.10.2012 року по
08.10.2012 року та за період з 09.10.2012 року по
09.05.2013 року. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин по справі,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову в
повному обсязі. Зокрема, зазначив, що
суд не звернув увагу на те, що договір
діє до його повного виконання, а
відповідач не виконав його до цього
часу. Суд не застосував до спірних
правовідносин правові висновки,
викладені у постанові Верховного Суду
України від 29.05.2013 року № 6-39цс1. Крім
того, безпідставно відмовив у
відшкодування спричиненої йому
матеріальної та моральної шкоди.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі та
частково задовольняючи позовні вимоги
щодо стягнення відсотків за
користування вкладом, суд першої
інстанції виходив з того, що дані
вимоги вже були предметом судового
розгляду за певні періоди. Крім того, на
користь позивача підлягає стягненню
лише 19% річних, що передбачено умовами
договору.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками,
враховуючи наступне.

Так, згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і відповідно до умов
договору.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Судом встановлено, що між сторонами
23.06.2006 року було укладено договір
банківського вкладу, термії дії якого
було продовжено до 25.03.2009 року. Сума
грошових коштів на рахунку позивача
становила 25 000,00 грн. 25.03.2009 року ОСОБА_1
звернувся до ПАТ «Західінкомбанк» із
заявою про повернення банківського
вкладу, проте остання залишена без
задоволення. Рішенням Богунського
районного суду м. Житомира від 11.11.2010
року стягнуто з ПАТ «Західінкомбанк»
на користь апелянта 25 000,00 грн.
банківського вкладу, 3 917,00 грн. упущеної
вигоди та 120 грн. витрат з ІТЗ. Рішення
суду на даний час не виконано.

У постанові Верховного Суду України №
6-39цс13 від 29.05.2013 року викладена правова
позиція, згідно з якою банк
зобов`язаний повернути депозитні кошти
з процентами в строк закінчення дії
договору, якщо вкладник звернувся із
заявою про повернення вкладу. У разі
порушення грошових зобов'язань банк
має сплатити вкладнику проценти по
банківському вкладу за прострочений
строк до дня фактичного повернення
коштів вкладником, а також 3 % річних та
суму відповідно до індексу інфляції за
несвоєчасне виконання грошового
зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов`язковим для всіх суб`єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов`язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Закриваючи провадження у справі та
відмовляючи у стягненні 3% річних після
закінчення строку договору, суд першої
інстанції не врахував вищевказане та
не звернув уваги на приписи ч. 5 ст. 1061 ЦК
України, згідно з якою проценти на
банківський вклад нараховуються від
дня, наступного за днем надходження
вкладу у банк, до дня, який передує його
поверненню вкладникові або списанню з
рахунка вкладника з інших підстав, а
також на положення п. 4 додаткової угоди
до договору, у якому вказано, що банк
сплачує проценти на суму вкладу в кінці
терміну за фактичну кількість днів
перебування коштів на рахунку.
Стягнення упущеної вигоди та відсотків
за несвоєчасне повернення вкладу є
штрафною санкцією, яка не звільняє
відповідача від повного виконання умов
договору як щодо повернення вкладу, так
і щодо виплати процентів відповідно до
п. 2 додаткової угоди до договору та
згідно з ч. 5 ст. 1061 ЦК України. Крім того,
суд першої інстанції не звернув увагу,
що предметом попереднього судового
розгляду були вимоги щодо стягнення
упущеної вигоди на підставі ст. 623 ЦК
України, а вимоги на підставі ст. 625 ЦПК
України взагалі позивачем не
заявлялись.

Враховуючи вищевикладене, відсотки за
періоди з 13.02.2010 року по 29.02.2012 року та з
09.10.2012 року по 25.11.2013 року підлягають
стягненню у розмірі 15 078,59 грн. (25 000,00
грн. * 19,0 %/365 * 1159 днів).

Крім того, позивач має право на
отримання трьох процентів річних
відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України
за прострочення виконання грошового
зобов'язання, що відбулося з вини
відповідача з 13.02.2010 року по 25.11.2013 року
в розмірі 2 829,00 грн., оскільки саме з
13.02.2010 року було скасовано мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині закриття
провадження у справі щодо стягнення
відсотків згідно додаткової угоди до
договору за періоди з 13.02.2010 року по
11.11.2010 року і з 09.10.2012 року по 09.05.2013 року
та щодо стягнення 3% річних за
прострочення грошового зобов'язання
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 22 ЦК України
збитками є доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено. Матеріальна шкоди, визначена
позивачем з сум вартості направлення
поштових листів та виготовлення
позовної заяви (а.с. 33). В матеріалах
справи маються квитанції (копії) про
поштові витрати на листування (а.с. 34-37),
однак останні не містять даних про
зміст листування та їх мету, а тому не
можуть бути доказом понесених
матеріальних витрат саме за вказаним
спором. Також, відсутні докази і щодо
витрат на виготовлення позовної заяви
в сумі 469,00 грн., які не можуть вважатись
шкодою за спірними правовідносинами.

Вірним є і висновок суду в частині
відмови у відшкодуванні моральної
шкоди, оскільки ст. 23 ЦК України
передбачені загальні підстави для її
відшкодування, а у відповідності до ст.
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом. Оскільки, кредитним договором
відшкодування моральної шкоди банком
не передбачено, з умовами якого
погодився і ОСОБА_1, підстави для
відшкодування моральної шкоди
відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
стягненні матеріальної та моральної
шкоди ухвалено з додержанням норма
матеріального та процесуального права.
Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 316,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Богунського районного
суду міста Житомира від 12 березня 2014
року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення коштів та
закриття провадження в справі за
періоди з 13.02.2010 року по 11.11.2010 року та з
09.10.2012 року по 09.05.2013 року скасувати,
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк» на
користь ОСОБА_1 15 078,59 грн. відсотків за
періоди з 13.02.2010 року по 29.02.2012 року та з
09.10.2012 року по 25.11.2013 року, а також три
відсотки річних у розмірі 2 829,00 грн. за
прострочення виконання грошового
зобов'язання за період з 13.02.2010 року по
25.11.2013 року, а всього 18 907,59 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:
Судді: