Провадження № 22ц/782/1045/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області у складі:

Головуючого - Бережної С.В.

Суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

при секретарі: Веселові С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську апеляційну
скаргу ДП «Луганськвугілля» на
рішення Артемівського районного суду
м.Луганська від 21 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ДП
«Луганськвугілля» про стягнення суми
заборгованості та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

Позивач просить суд стягнути з
відповідача суму заборгованості за
затримку розрахунку в розмірі 7922,31 грн.
та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.,
посилаючись на на те, що в період з
01.08.2005 року по 03.09.2013 року він виконував
обов'язки заступника директора по
охороні праці відповідача та 03.09.2013
року був звільнений у зв'язку з
отриманням пенсії, але відповідач не
виплатив в день звільнення належні
йому суми, тому він просить суд
стягнути з відповідача за період
затримки з 03.09.2013 року по 30.09.2013 року 3687,97
грн., за жовтень місяць 2013 року 4234,34 грн.,
а всього 7922,31 грн. Крім того, позивач
посилаючись на те, що у зв'язку
несвоєчасною виплатою його заробітної
плати у нього склалося тяжке
матеріальне становище, порушений сон,
його лишили коштів, які він заробив
тяжким трудом, чим спричинили моральну
шкоду, просив суд стягнути в рахунок
відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Оскарженим рішенням позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з
Державного підприємства
«Луганськвугілля» на його користь суму
середнього заробітку за час затримки
розрахунку у розмірі 7891,20 грн., та в
рахунок відшкодування моральної шкоди
1000 грн., також судовий збір на користь
держави у розмірі 229,40 грн.

В задоволенні іншої частині позовних
вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач по справі ДП
«Луганськвугілля» в апеляційній
скарзі, посилаючись на неповне
з»ясування судом обставин по справі,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просили рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову у
повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
та переглянувши рішення суду, виходячи
з положень ст.. 303 ЦПК України в межах
доводів апеляції та позовних вимог,
вважає апеляційну скаргу такою, що
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду зміні з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

І вказаним положенням закону
оскаржене рішення відповідає майже у
повному обсязі, та підлягає тільки
зміні в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
відшкодування моральної шкоди,
оскільки на думку колегії суддів
вказані вимог та відповідні моральні
втрати позивачем доведено належними та
достатніми доказами у відповідності до
положень ст.. 11, 60 ЦПК України не було.
Його ствердження щодо наявності такої
шкоди носить виключно характер
припущення, та не підтверджено жодним з
доказів, проти чого він також не
заперечував при перегляді справи в
апеляційному порядку.

Що ж стосується рішення в решті
частини, то воно повинно бути залишено
без змін з огляду на таке.

В ст. 303 ЦПК України зазначено, що під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Так судом встановлено, що в період з
01.08.2005 року по 03.09.2013 року позивач
виконував обов'язки заступника
директора по охороні праці
Відокремленого підрозділу «Управління
по охороні природи» ДП
«Луганськвугілля», 03.09.2013 року
звільнений за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію, що
підтверджується записом у трудовій
книжці та наказом керівництва № 54-к з
виплатою на підставі п. 12.1.12
Колекивного договору на 2013-2015 роки
вихідної допомоги у розмірі трьох
середньомісячних зарплат /стаж роботи
у вугільній промисловості 32,5 роки/.

Згідно довідки від 28.01.2014 року
заборгованість відповідача перед
позивачем з заробітної плати на період
звільнення склала 17201,79 грн., в тому
числі:

- заробітна плата за серпень 2013
року - 3440,00 грн. виплачена 30.09.2013 року;

- заробітна плата за вересень 2013
року - 326,05 грн. виплачена 30.09.2013 року;

- компенсація за невикористані дні
відпустки - 3242,18 грн. виплачена 30.09.2013
року;

- вихідна допомога у зв'язку з
виходом на пенсію - 10193,56 грн. виплачена
31.10.2013 року.

Таким чином на підставі положень ст.116
КЗпП України та згідно п. 12.1.11 виписки з
колективного договору заборгованість
при звільнені позивача склала
відповідні, зазначені в наведеній
довідці, суми, та у повному обсязі була
виплачена позивачеві тільки 31.10.2013
року, у зв»язку з чим на користь
позивача необхідно у відповідності до
положень ст.. 117 КЗпП України стягнути
середній заробіток за час затримки
остаточного розрахунку саме за період
з 03.09.2013 р. по 31.10.2013 року, виходячи з
наступного розрахунку, здійсненого на
підставі Правил, встановлених Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995
року:

Заробіток позивача за два останні
місяці7506,25 грн. (заробіток позивача за
липень 2013 року 4260,30 грн. + заробіток за
серпень 3245,95 грн. ) поділити на 39
робочих днів = середньоденна заробітна
плата 192,47 грн.

В липні 23 робочих дні, тоді 192,47 грн. х 23
робочих дня, сума затримки становить
4426,81 грн. В серпні 2013 року робочих днів
було 18, тоді 192,47 грн. х 18 робочих днів, то
сума затримки становить 3464,46 грн., а
всього 7891,27 грн., і саме ця сума підлягає
стягненню з відповідача в порядку ст..
117 КЗпП України .

При цьому судом цілком обґрунтовано не
було прийнято до уваги доводи
представника відповідача про те, що
одноразова допомога при виході на
пенсію чинним законодавством не
передбачена і час її виплати
законодавством не передбачений, та
таким чином час затримки складає
усього 18 днів, оскільки ці доводи
спростовуються ст.116 КЗпП України, яка
передбачає, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення, і одноразова допомога
належить саме до цих сум, що також
підтверджено наказом про звільнення
позивача, і інших строків для її
виплати не передбачено.

Крім того, встановивши, що сума
одноразової допомоги повинна була бути
сплачена позивачеві відповідачем саме
в день його звільнення, судом при цьому
вказана сума обгрунтовано не врахована
в заробіток для визначення сум, що
підлягають стягненню на підставі
положень ст.. 117 КЗпП України,оскільки
дійсно вона не входить в заробітну
плату, а є соціальною виплатою
підприємства у відповідності з
Колективним договором, а тільки було
враховано дату її остаточної сплати
позивачеві при розрахунку середнього
заробітку за час затримки розрахунку.

Таким чином доводи апеляційної скарги,
які тотожні у повному обсязі доводам,
наведеним у запереченні проти позову в
цій частині, не знайшли свого
підтвердження, крім доводів про
недоведеність позовних вимог щодо
моральної шкоди, про що вже було
зазначено колегією суддів вище.

У відповідності до положень ст. 309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
підлягає зміні, а апеляційна скарга -
частковому задоволенню, у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення на
користь позивача з відповідача по
справі відшкодування моральної шкоди в
розмірі 1000 грн. повинно бути
відмовлено. В решті рішення підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України
судова колегія ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства „Луганськвугілля»
задовольнити частково.

Рішення Артемівського районного суду
м.Луганська від 21 лютого 2014 року
змінити.

В частині задоволення позовних вимог
про стягнення з ДП «Луганськвугілля»
на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 1000 грн.
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні вимог про
стягнення з ДП «Луганськвугілля» на
користь ОСОБА_1 моральної шкоди за
необгрунтованістю.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, може бути
оскаржена до Вищого Спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: