Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 травня 2014 року Орджонікідзевський
районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Зябрової О.Г.

при секретарі - Селивоненко Б.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення від права на спадщину за
законом, визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину та визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому
з урахуванням уточнень просила усунути
відповідача від права на спадкування
за законом після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане 10.08.2013 року
Четвертою харківською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_4 після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
на ? частку автомобіля марки KIA CERATO, 2008
року випуску, реєстраційний НОМЕР_2.

Також просила визнати за нею право
власності на ? частину житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами АДРЕСА_1 та на ? частину
автомобілю марки Kia модель Cerato 1,6 F/L
НОМЕР_4, днз. НОМЕР_1, в порядку
спадкування за законом після смерті
сина ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що її син
та батько відповідача ОСОБА_5 з 2004 року
був хворою людиною. У нього була ціла
низка тяжких хвороб: хвороба
серцево-судинної системи, пневмонія,
цукровий діабет, який дав ускладнення
на очі, поліартрит, подагра. Він з 2004
року й до самої смерті, що настала
ІНФОРМАЦІЯ_2, двічі на рік проходив
стаціонарне лікування в
кардіологічних відділеннях. На
підтвердження додала виписки з історій
хвороб. Внаслідок ускладнення вказаних
хвороб у ОСОБА_5 17.04.2012 року стався
серцевий напад і його було
госпіталізовано до реанімаційного
відділення, а 28.04.2012 він переніс
ішемічний інсульт. З цього часу ОСОБА_5
став особливо потребувати сторонньої
допомоги. Посилалась, що спадкодавцю
ОСОБА_5 потрібна була допомога в
одяганні та роздяганні, приготуванні
їжі, придбанні харчів та медикаментів,
як лежачий хворий він потребував
допомоги біля лікарняного ліжка.

Позивач стверджує, що останні роки вони
з сином проживали удвох. Особисто вона
забезпечити доглядом сина не мала
можливості, бо сама є людиною похилого
віку, інвалід І групи, пенсіонерка,
ветеран праці та також є хворою
людиною. Саме тому вона особисто і
колишня невістка ОСОБА_6 телефонували
єдиній доньці ОСОБА_5 - ОСОБА_4, щоб вона
приїхала та допомогла доглянути
батька. Але остання пославшись на
зайнятість по роботі спочатку
відмовилась приїхати, потім приїхала
зі своїм чоловіком, пробула у батька
один день і поїхала, залишивши батька в
лікарні одного. Позивач стверджує, що
вдруге відповідач приїхала вже на
похорони батька. Тому позивач вважає,
що ОСОБА_4 умисно ухилилась від
обов'язку забезпечити підтримкою та
допомогою батька ОСОБА_5, який через
тяжкі хвороби потребував постійного
стороннього догляду та допомоги, вона
усвідомлювала свій обов'язок догледіти
батька, мала об'єктивну можливість його
виконувати, але за життя батьку догляду
свідомо не надавала, що є підставою для
усунення від права на спадкування.

У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги
з урахуванням уточнень та просили їх
задовольнити в повному обсязі з
підстав, зазначених в позові.

В ході слухання справи представник
відповідачів позов не визнав повністю,
проти його задоволення заперечував,
посилаючись на те, що позивачем не
доведено факту ухилення ОСОБА_4 від
надання допомоги батькові ОСОБА_5 Не
надання допомоги обґрунтовував
віддаленістю проживання відповідача,
стверджував, що вона також хворіє,
працює та не мала можливості через
зайнятість на роботі приїхати і
доглянути батька. Стверджує, що ОСОБА_4
з 19.04.2012 року по 21.04.2012 року була біля
батька і поїхала додому, щоб вирішити
питання щодо роботи та свого
захворювання. Також посилається, що
відповідач попрохала свою матір та
першу дружину ОСОБА_5 приїхати та
догледіти батька, яка прибула до м.
Харкова 30.04.2012 року. Стверджував, що
ОСОБА_5 не потребував підтримки,
оскільки до самої смерті в м. Харкові
працював та отримував заробітну плату,
а військову пенсію взагалі віддавав
доньці, тобто сам надавав їй допомогу.
Додатковою підставою для відмови в
позові зазначав не звернення
спадкодавця до доньки з позовом про
стягнення аліментів.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у
справі, допитавши свідків, вивчивши
письмові докази, приходить до висновку
про задоволення позову з наступних
підстав.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, актовий
запис про смерть №6440, зроблений 10.05.2012
року в Книзі реєстрації смертей
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по м. Харкову
реєстраційної служби ХМУЮ, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
Серії НОМЕР_3.

Згідно лікарського свідоцтва про
смерть №178 від 10.05.2012 року причиною
смерті є інфаркт мозку з гіпертонічною
хворобою.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина на ? частину житлового будинку
з надвірними будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, яка належить спадкодавцеві на
підставі cвідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого 22.12.2009
року Четвертою ХДНК, cпадкова справа №
674/2009 року, зареєстрованого в реєстрі за
№ 1-671 та на ? частину автомобілю Kia Cerato,
держномер НОМЕР_1, що належить
спадкодавцеві на підставі договору
купівлі-продажу № 066 від 27.04.2009 року,
який придбано у період перебування в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5, відповідно до ст.1261 ЦК України є
мати ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4, що
підтверджується матеріалами спадкової
справи № 478/2012.

Відповідно до ч.3 ст.1224 ЦК України не
мають права на спадкування за законом
батьки після дитини (усиновлювачі) та
повнолітні діти (усиновлені), а також
інші особи, які ухилялися від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця,
якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Відповідно до положень п.6 Постанови
пленуму Верховного суду України № 7
від30.05.2008р. «Про судову практику у
справах про спадкування» правило
абзацу другого частини третьої статті
1224 ЦК України стосується особи, яка
зобов'язана була утримувати
спадкодавця згідно з нормами Сімейного
кодексу України. Факт ухилення особи
від виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця встановлюється судом за
заявою заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем,
який мав право на утримання, позову про
стягнення аліментів до особи, яка
претендує на спадщину, не є достатньою
підставою для відмови у позові про
усунення від права на спадкування.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК
України стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до Сімейного кодексу України не були
зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від
права на спадкування може бути
пред'явлена особою, для якої таке
усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки,
одночасно з її позовом про одержання
права на спадкування з підстав,
визначених у частині другій статті 1259
ЦК України .

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5
починаючи з 2004 року щороку лікувався
стаціонарно в КЗОЗ «Міська клінічна
лікарня №8» з діагнозом гіпертрофічна
кардіоміопатія з обструкцією
вихідного тракту лівого шлуночка;
ішемічна хвороба серця, стабільна
стенокардія, гіпертонічна хвороба,
серцева недостатність; цукровий
діабет, ІІ тип, середньої тяжкості, з
діабетичними мікро - та
макроангіопатіями, метаболічний
синдром; подагра, подагричний
поліартрит.

17.04.2012 року стан ОСОБА_5 різко
погіршився, визвано швидку медичну
допомогу, якою його було доставлено в
стаціонар КЗОЗ «Міська клінічна
лікарня №8», де його госпіталізовано в
відділення інтенсивної терапії з
аритмогенним шоком на фоні шлуночкової
тахікардії, перебував на стаціонарному
лікуванні по 27.04.2012 року включно, що
підтверджується випискою з історії
хвороби №3503.

28.04.2012 року ОСОБА_5 переніс ішемічний
інсульт з геморрагічним компонентом в
басейні правої середньої мозкової
артерії з лівосторонньою пірамідною
недостачею, елементами моторної
афазії, епісиндром. Бригада швидкої
медичної допомоги в ургентному порядку
доставила його до КЗОЗ «Міська
клінічна багатопрофільної лікарні
№25», поставлено діагноз: ішемічна
хвороба серця, дифузний кардіосклероз,
гіпертонічна хвороба 3 ступеню, серцева
недостатність, гіпертрофічна
кардіоміопатія з обструкцією
вихідного тракту лівого шлуночка,
цукровий діабет, 2 тип, середньої
тяжкості, двохстороння пневмонія,
гострий післяін'єкційний тромбоз судин
верхньої кінцівки, період
стаціонарного лікування по дату смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
випискою з історії хвороби №2731.

У зв'язку з наведеним, судом достовірно
встановлено та не заперечується
сторонами, що у період з 17.04.2012 року по
дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавець
ОСОБА_5 знаходився у безпорадному стані
через перенесені тяжкі хвороби та
потребував стороннього догляду,
допомоги та піклування.

27.05.2009 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
було розірвано, актовий запис №192, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу.

Як вбачається з довідки №557 від 18.06.2013
року з місця проживання на момент
смерті ОСОБА_5 проживав разом з матір'ю
ОСОБА_3 Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
інвалідом І групи, пенсіонерка, ветеран
праці, хворіє.

Допитані в судовому засіданні свідки
підтвердили, що померлий ОСОБА_5
висловлював бажання, щоб до нього в
лікарню приїхала єдина донька ОСОБА_4,
повідомляв їй про це як особисто по
телефону, а також просив рідних,
зокрема свідок ОСОБА_6, яка є колишньою
дружиною ОСОБА_5, підтвердила, що по
телефону ОСОБА_4 передала прохання
батька, повідомляла їй, що окрім неї
доглянути батька з рідних нікому.

Згідно витягу з бази даних «Відомості
про осіб, які перетнули державний
кордон України», наданого Головним
центром обробки спеціальної
інформації Державної прикордонної
служби України листом за
вих.№0.254-297/0/15-14 від 11.01.2014 року щодо
перетинання державного кордону
України громадянкою Російської
Федерації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання
перебувала на території України у
період з 19.04.2012 року по 21.04.2012 року.

Згідно Виписки з історії хвороби №3503
КЗОЗ «Міська клінічна лікарня №8» за
період з 17.04.2012 по 27.04.2012 за станом на
21.04.2012 року ОСОБА_5 перебував на
стаціонарному лікуванні, чим
спростовується посилання відповідача,
що вона прийняла рішення поїхати
додому у зв'язку з покращенням стану
здоров'я спадкодавця та що його ніби
відпустили додому.

Показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_6 підтверджено, що ОСОБА_5 не хотів
бачити біля свого лікарняного ліжка
матір відповідача та свою колишню
дружину ОСОБА_12, з якою не спілкувався 16
років через неприязні стосунки. Свідки
підтвердили, що він з нею навіть не
розмовляв, не бажав приймати від неї
ліки та їжу.

Тобто, в ході розгляду справи
спростовано посилання представника
відповідача, що ОСОБА_4, направивши
30.04.2012 року замість себе доглядати за
батьком свою матір ОСОБА_12, виконала
обов'язок по наданню допомоги
спадкодавцеві, що через хворобу
перебував у безпорадному стані.

Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх
достовірними і такими, що не викликають
сумніву в їх правдивості, оскільки
свідки не заінтересовані в справі і
підстав для обмови сторін у них немає,
їх покази не суперечать іншим
матеріалам справи. Тому і підстав для
сумніву у правдивості пояснень
позивача ОСОБА_3, що також по справі
була допитана як свідок, у суду немає.

Суд не приймає до уваги доводи
представника відповідача, що ОСОБА_5 не
потребував допомоги доньки, бо
працював в ТОВ «ХарОптТорг», з 12.07.2004
року, виключений зі складу
співробітників у зв'язку зі смертю, що
підтверджується довідкою ТОВ
«Промислово-технічна компанія» №306/29
від 18.11.2013 року. В період перебування в
безпорадному стані (17.04.2012-08.05.2012) ОСОБА_5
перебував на стаціонарному лікуванні,
з видачею листків непрацездатності.

В ході розгляду справи представником
відповідача не надано доказів, що
телефонні дзвінки від ОСОБА_4,
деталізація яких наявна в матеріалах
справи, надходили саме на номер
мобільного телефону спадкодавця
ОСОБА_5

Таким чином, судовим розглядом
встановлено, що ОСОБА_4 свідомо
ухилилась від обов'язку забезпечити
підтримкою та допомогою батька ОСОБА_5
в останні місяці його життя
(17.04.2012-08.05.2012). У період, коли батько
через перенесений серцевий напад та
інсульт перебував у безпорадному стані
та відповідно потребував її постійного
стороннього догляду і допомоги.
Відповідач усвідомлювала, що обов'язок
догледіти батька лежав тільки на ній,
батько біля свого лікарняного ліжка
хотів бачити тільки її, оскільки
позивач ОСОБА_3 не могла доглянути сина
через власну хворобу та старість.

Відповідачем не надано доказів на
підтвердження існування об'єктивних
непереборних обставин, які перешкодили
їй особисто доглянути батька. Отже суд
приходить до переконання, що нею
свідомо не надано належного догляду
батьку в останні місяці його життя.

Згідно ст..10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Положеннями ст..57 ЦПК України
закріплено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст..61 цього
Кодексу. Приписами ч.4 цієї ж статті
встановлено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що є всі правові
підстави для усунення ОСОБА_4 від права
на спадкування після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку ч.5
ст.1224 ЦК України.

Згідно з приписами ст..1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках
передбачених законом.

Оскільки ОСОБА_4 підлягає усуненню від
права на спадкування після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, то
задоволенню підлягає і похідна позовна
вимога про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 10.08.2013 року Четвертою
харківською державною нотаріальною
конторою ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, на ? частку
автомобіля марки KIA CERATO, 2008 року
випуску, реєстраційний НОМЕР_2.

Згідно роз'яснень, наданих в абз.1 п.п.3.1.
п.3 Інформаційного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про
узагальнення судової практики
розгляду цивільних справ про
спадкування» право власності
спадкоємця на спадкове майно підлягає
захисту в судовому порядку шляхом його
визнання у разі, якщо таке право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК).

Між сторонами існує цивільно-правовий
спір, а тому задоволенню підлягають і
позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання
права власності за нею в порядку
спадкування за законом після смерті
сина ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на
спадкове майно.

Керуючись ст.ст.10,11, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст..ст.1224, 1301 ЦК України,
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову
практику у справах про спадкування»,
суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Усунути ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянку
Російської Федерації, що проживає за
адресою: АДРЕСА_2 від права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане 10 серпня
2013 року Четвертою Харківською
державною нотаріальною конторою
ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстровий № 3-1281 на ?
частину автомобіля KIA CERATO,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частину житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
сина ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частину автомобіля KIA CERATO, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, в порядку
спадкування за законом після смерті
сина ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Орджонікідзевський районний суд
міста Харкова шляхом подачі в 10 денний
термін з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя

16.05.0204