Провадження по справі № 2/260/109/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого судді:
Хмельницької Л.І.

при секретарі:
Богоявленської А.С.

за участю позивача:
ОСОБА_1

за участю представника позивача:
ОСОБА_2

за участю представника відповідача:
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Донецьку
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку, третя
особа Ленінський районний відділ у м.
Донецьку ГУ ДМС України в Донецькій
області,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до
відповідача, в обгрунтування якого
зазначила, що 14.01.1993 року її чоловік
ОСОБА_5 отримав у власність шляхом
приватизації квартиру АДРЕСА_1. Вона
була зареєстрована та постійно мешкає
в зазначеній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 її
чоловік помер, після його смерті вона є
єдиним спадкоємцем першої черги. Крім
неї в квартирі зареєстрований
відповідач ОСОБА_4, який фактично
ніколи в квартирі не мешкав

У відповідності до вимог законодавства
вона у встановлений законом строк
звернулась до приватного нотаріуса
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 з заявою про прийняття
спадщини. Та отримала витяг про
реєстрацію в Спадковому реєстрі.
Відповідач ніколи не проживав у
спірній квартирі, будь-якої
домовленості про збереження за ним
житлової площі на період його не
проживання не існує. Просила визнати
ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з
реєстрації місця проживання за
вказаною адресою.

Позивачка в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги, пояснила що
квартира за адресою: АДРЕСА_1 була
отримана її чоловіком в 1989 році. Вона
була зареєстрована у квартирі з 1998
році, фактично вони проживали однією
сім*єю з 1984 року, шлюб зареєстрували
07.11.2012 року. Відповідач, який є
племінником її чоловіка був
зареєстрований у квартирі в 1999 році,
коли приїхав з Грузії та йому було
потрібно отримати громадянство
України. В квартирі відповідач не
мешкав жодного дня, ніяких речей його у
квартирі немає. У 2012 році, коли захворів
її чоловік вони віддали відповідачу
машину для того, щоб він привозив
лікарів та продукти харчування. Тоді ж
вона і дала йому ключі від квартири, які
знаходяться в нього до цього часу,
замки в квартирі вона не міняла.
ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер, вона
прийняла спадщину після його смерті у
вигляді квартири, машини, дачі. Той
факт, що відповідач зареєстрований в
квартирі заважає їй здійснювати своє
право власності на квартиру, крім того
вона вимушена сплачувати за нього
комунальні послуги. Вона ніколи не
чинила перешкод відповідачу у
проживанні в квартирі. Восени 2013 року
вони з відповідачем домовились про те,
що він добровільно зніметься з
реєстрації в квартирі, але оскільки він
не виписався вона вимушена звернутися
до суду. Вона зверталась у жовтні 2013
року до ТОВ «Сервіс Дон-Строй», до
квартири приходила комісія, яка склала
акт, оглядали квартиру. Просила
визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з
реєстрації місця проживання за
вказаною адресою.

Представник позивача ОСОБА_2 в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги позивачки та просив їх
задовольнити, оскільки відповідач не є
членом родини позивачки та не проживає
в квартирі з 1999 року.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, про дату та час судового
засідання був повідомлений належним
чином. Надіслав на адресу суду заяву з
проханням розглядати справу та
закінчувати слухання справи у його
відсутність.

Представник відповідача за договором
на надання юридичних послуг ОСОБА_3 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та пояснив, що в цей час
відповідач мешкає в будинку своєї
колишньої дружини за адресою: АДРЕСА_2
Відносини між позивачкою та
відповідачем погіршились після смерті
дядьки відповідача- власника спірної
квартири. Відповідач протягом
тривалого часу мешкав в квартирі
АДРЕСА_1, в квартирі знаходились його
особисті речі. Після смерті дядька він
приходив до квартири, але відімкнути
двері ключем не зміг, позивачка почала
чинити йому перешкоди в користуванні
квартирою та змінила замки у
жовтні-листопаді 2013 року про що
повідомила відповідачу по телефону. З
слів відповідача в квартирі
знаходився його одяг, електроприлади.
Вважає, що він був членом родини,
оскільки приймав участь у витратах на
утримання квартири, проживав у
квартирі, в них був спільний бізнес. В
цей час відповідач не має можливості
зареєструватися в іншому місті. Просив
у задоволенні позову відмовити.

Допитана в якості свідка в судовому
засіданні ОСОБА_8 пояснила, що знайома
з позивачкою з 1995 року, проживає по
сусідству. Знала, що в квартирі крім
позивачки з чоловіком був
зареєстрований племінник чоловіка,
але проживали в квартирі лише
позивачка з чоловіком. Не бачила, щоб на
автомобілі, якій належав чоловіку
позивачки їздив хто-небудь крім нього.
Не бачила в квартирі позивачки після
смерті її чоловіка ніяких чоловічих
речей. Відповідач не звертався до неї з
того приводу, що не має можливості
потрапити в квартиру у зв'язку з
заміною замків. Вона підписувала акт
про не проживання відповідача в
квартирі.

Допитана в якості свідка в судовому
засіданні ОСОБА_9 пояснила, що
позивачка- дружина її померлого дядька.
З відповідачем знайома, він є її
родичем -племінником померлого дядька.
В квартирі відповідач не мешкав, був
лише зареєстрований в ній, фактично
проживав по АДРЕСА_2 з дружиною,
одружився 15 років тому. Вона тісно
спілкується з тіткою, часто буває в
квартирі, ніяких речей відповідача в
квартирі немає, але він мав вільний
доступ до квартири та ключі. Коли
дядько хворів, він привозив йому ліки
та відвідував. Ключі від квартири в
відповідача є до цього часу. Крім того,
ключі від квартири є в 2-ї її
неповнолітніх сестер, опікуном яких є
позивачка та які мешкають з нею. Замки
від вхідних дверей квартири ніхто не
замінював. Після смерті дядька тітка з
відповідачем взагалі не спілкується.

Допитаний в якості свідка в судовому
засіданні ОСОБА_10 пояснив, що він
знайомий з позивачкою та відповідачем.
З відповідачем знайомий понад 20 років.
Приблизно 15 років тому відповідач
одружився та став проживати з дружиною
по АДРЕСА_2. Декілька разів він підвозив
його до будинку в якому проживав
дядька по АДРЕСА_1. В останній раз
підвозив його в лютому 2013 року,
привозив перфоратор, але повернув він
його лише в жовтні 2013 року, пояснивши,
що не мав можливості потрапити в
квартиру. В цей час йому відомо, що
відповідач проживає в будинку по
АДРЕСА_2, який належить батькові його
дружини, на вул. Одеській в м. Донецьку в
відповідача знаходиться свинарник, він
підвозив його й до будинку по АДРЕСА_2.
Про всі обставини йому відомо зі слів
відповідача.

Допитана в якості свідка в судовому
засіданні ОСОБА_11 пояснила, що вона
працює майстром технічної ділянки
ТОВ «Сервіс Дон-Строй». До неї
звернулась позивачка з заявою про
складання акту про не проживання
відповідача в квартирі. У жовтні 2013
року вона вийшла за адресою: АДРЕСА_1 де
в присутності свідків склала акт зі
слів квартиронаймача. Другий майстер
на адресу не виходила а лише підписала
акт, оскільки на адресу вони виходять
по одному. Свідки підтвердили факти,
викладені позивачкою при складанні
акту.

Допмитана в якості свідка в судовому
засіданні ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснила, що вона працює майстром
технічної ділянки ТОВ «Сервіс
Дон-Строй», підписувала акт від 04.10.2013
року про не проживання відповідача в
квартирі, але до квартири не виходила,
оскільки в них існує такий порядок.

Представник 3-ї особи по справі
Ленінського районного відділу у м.
Донецьк ГУ ДМС України в Донецькій
області до судового засідання не
з'явився,про дату та час судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Суд, вислухавши відповідача,
представника відповідача та вивчивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
наступних підстав

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.. 61
цього Кодексу.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що квартира за адресою: АДРЕСА_1
належала на праві приватної власності
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про
право власності на квартиру № 257
виданого представництвом фонду
державного майна України в м. Донецьку
14 січня 1999 року (а.с.10). ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 помер, про що зроблений
відповідний актовий запис про смерть
№ 462 від 26.04.2013 року у Відділі
державної реєстрації актів цивільного
стану Ленінського районного
управління юстиції у м. Донецьку та
видано свідоцтво про смерть Серії
НОМЕР_1 (а.с.9).

У відповідності до ст.. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, в тому
числі зачаті за життя спадкодавця, той
з подружжя, який його пережив та батьки.

Позивачка, як дружина ОСОБА_5, є
спадкоємцем першої черги після його
смерті та у встановлений законом 6-ти
місячний строк звернулась до нотаріуса
з заявою про прийняття спадщини після
смерті чоловіка, що підтверджується
витягом про реєстрацію в спадковому
реєстрі (а.с.11).

У відповідності до довідки КП
«Керуюча компанія Ленінського району
м. Донецька» (а.с.8) в квартирі за
адресою: АДРЕСА_1 крім позивачки ОСОБА_1
зареєстрований ОСОБА_4.

Звертаючись до суду з позовом,
позивачка зазначила, що відповідач
ніколи не проживав у квартирі, а лише
зареєстрований в ній, при цьому він не є
членом її родини.

Представник відповідача в судовому
засіданні зазначив, що відповідач
постійно проживав в спірній квартирі,
був зареєстрований в ній за згодою
свого дядька ОСОБА_5, проти чого не
заперечувала позивачка. З 1998 року він
не проживав в спірній квартирі,
оскільки мешкав в своєї дружини, але
після розлучення з нею у 2008 році знов
став постійно проживати в дядька та
проживав до смерті останнього.
Конфліктів з цього приводу не виникало,
відносини з позивачкою погіршились
лише після смерті дядька коли вона
прийняла спадщину та стала власником
квартири. При цьому, посилався на
пояснення в судовому засіданні свідка
ОСОБА_10. Але суд, вислухавши свідка,
вважає, що його пояснення не
підтверджують факт постійного
проживання відповідача в квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, оскільки свідок
зазначив, що лише підвозив відповідача
до квартири, сам в квартирі ніколи не
був та підтвердити наявність в
квартирі особистих речей відповідача
не може. Свідок також зазначив, що про
факт проживання відповідача в квартирі
йому відомо лише зі слів останнього,
крім того, він також підвозив його до
будинку на АДРЕСА_2 де він з його слів
мешкав з дружиною та дітьми, мав
підсобне господарство на вул. Одеській.
Той факт, що свідок ОСОБА_10 привозив до
квартири перфоратор не може свідчити
про наявність в квартирі особистих
речей відповідача. При цьому, свідок не
підтвердив того факту, що відповідач
повідомляв йому про зміну замків на
квартирі позивачкою. Свідок ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 в судовому засіданні також
зазначили, що замки на вхідних дверях у
квартирі позивачка не змінювала та з
цього приводу відповідач до сусідів не
звертався, проте свідки підтвердили
факт наявності в відповідача ключем
від квартири. Відповідач нікуди не
звертався зі скаргами та заявами з
приводу перешкод з боку позивачки в
користуванні квартирою.

При цьому, суд не може прийняти до
уваги в якості доказу по справі
наданий позивачкою акт про не
проживання відповідача в квартирі
АДРЕСА_1 , оскільки в судовому
засіданні було встановлено, що на
місто виходила лише майстер технічної
ділянки ОСОБА_11, але підписаний він
також майстром ОСОБА_12, яка в судовому
засіданні підтвердила, що на місце не
виходила. Проте, суд вважає за
необхідне зазначити, що допитані в
якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11
підтвердили в судовому засіданні факт
не проживання відповідача в спірній
квартирі та відсутності в ній його
особистих речей? крім того, акт був
підписаний свідком ОСОБА_15, яка не
з'явилась до судового засідання дня
надання особистих пояснень у зв'язку з
виїздом в іншу область.

Права власника житлового будинку,
квартири, визначені ст.. 383 ЦК України
та ст.. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім*ї, інших осіб і і
розпорядження своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливо лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України, члени сім*ї власника житла,
які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз змісту зазначених правових
норм свідчить про те, що право члена
сім*ї власника будинку(квартири) на
користування цим житлом існує лише
при наявності у власника права
власності на це майно.

Отже, суд приходить до висновку про те,
що право членів сім*ї власника будинку
(квартири) на користування цим житлом
та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника права власності
на це майно, а відтак, припинення права
власності особи на це житло припиняє
право членів її сім*ї на користування
цим будинком (квартирою).

При цьому, передбачаючи право власника
житлового будинку (квартири) на
відчуження цих об'єктів, Закон не
передбачив при переході прав і
обов'язків попереднього власника до
нового власника в частині збереження
права користування житлом членів сім*ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку (квартири), на відміну
від договору найму (оренди житла).

Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає
збереження такого право користування
житлом лише для членів сім*ї, які
припинили сімейні відносини з
власником будинку при умові
збереження права власності на будинок
цього ж власника, тобто при незмінності
власника майна.

Суд вважає, що відповідач не був членом
сім*ї померлого ОСОБА_5 та не є членом
сім*ї позивачки.

Виходячи з викладеного і враховуюче, що
відповідач не був членом сім*ї ОСОБА_5
та не є членом сім*ї позивачки, яка
вважається новим власником квакртри,
суд вважає, що він втратив право
користування житловим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1, тому вимоги
позивачки в цій частині підлягають
задоволенню.

Стосовно частини позиву щодо зняття
відповідача ОСОБА_4 з реєстрації місця
проживання за адресою: АДРЕСА_1, суд
вважає за необхідне позивачці
відмовити, оскільки вирішення питання
щодо знаття з реєстраційного обліку не
входить до компетенції суду.

Керуючись ст. ст. 150, 156 ЖК України,
ст..ст. 383, ч. 1 ст. 405 ЦК України, ст..ст. 10,
11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку, третя особа
Ленінський районний відділ у м.
Донецьку ГУ ДМС України в Донецькій
області - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 таким що втратив
право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В частині позову щодо зняття
ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання
за адресою: АДРЕСА_1- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 судові витрати в сумі 114 грн. 70
коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції в 10-денний строк з дня
його проголошення .

Суддя:
Л.І.Хмельницька