Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска
В.В.

суддів - Кожух О.А., Кондора
Р.Ю.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 30 квітня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

14 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд
з даним позовом, який обгрунтувала тим,
що за час спільного проживання з
відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_3 року
народився син ОСОБА_3, який проживає з
позивачкою та знаходиться на її
утриманні.

Після розірвання шлюбу в 2004 році
відповідач припинив приймати участь у
вихованні сина та надавати матеріальну
допомогу, хоча син навчається на
стаціонарній формі навчання.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 є
працездатним, зобов'язаний та має
можливість утримувати сина, отримує
доходи не за основним місцем роботи, що
є підставою для призначення аліментів
на утримання сина в твердій грошовій
сумі, просила стягнути з відповідача на
її користь аліменти на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у фіксованому
розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи із
дня подання позову до суду й до
повноліття дитини.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 30 квітня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в
розмірі 800 грн., починаючи з 14 січня 2014
року до досягнення ним повноліття.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, у якій посилаючись на
незаконність судового рішення із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив таке
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Межі доводів апеляційної скарги - судом
першої інстанції не взято до уваги, що
відповідач не має постійної роботи, не
має власного житла, не займається
підприємницькою діяльністю, проживає в
будинку батьків-пенсіонерів, сам є
інвалідом 2-ї групи та отримує пенсію по
інвалідності в розмірі 900 грн.. Крім
того, судом проігноровано доводи
відповідача про те, що він не
заперечував проти стягнення з нього
аліментів у розмірі 1/4 частки всіх його
заробітків, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму, встановленого
на дитину відповідного віку. Вважає, що
позивачкою обрано невірний спосіб
захисту порушеного права, а тому в
задоволенні позову слід відмовити
повністю.

У запереченні на апеляційну скаргу
позивачка ОСОБА_1 просить таку
відхилити як безпідставну, а законне
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Відповідач підтримав апеляційну
скаргу.

Позивачка просила апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1
та відповідач ОСОБА_2 перебували в
шлюбі з 1996 року, який було розірвано 07
червня 2004 року, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу серія
НОМЕР_2 від 07 червня 2004 року (а.с. 15).

Під час шлюбу в сторін народився син -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_3 (а.с. 6), який
проживає з позивачкою та знаходиться
на її утриманні.

Неповнолітній ОСОБА_3 навчається в
Ужгородському комерційному технікумі
на денній формі навчання на платній
основі по спеціальності «Фінанси та
кредит» (а.с. 17).

Позивачка ОСОБА_1 працює в товаристві з
обмеженою відповідальністю «ПМК-10» та
отримує середньомісячний доход в сумі
1170,00 грн. (а.с. 16).

Установлено, що сторони не проживають
разом, відповідач у добровільному
порядку не надає коштів на утримання
дитини і не піклується нею.

Згідно вимог ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Ухвалюючи рішення по даній справі, суд
першої інстанції, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані позивачкою докази,
дійшов обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позовних вимог
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини.

Разом з тим, судова колегія не може
погодитися з висновком суду про те, що
аліменти слід стягувати у твердій
грошовій сумі в розмірі 800
гривень щомісяця.

Відповідно до ст. 182 СК України, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує, зокрема, стан здоров'я та
матеріальне становище дитини, стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів, наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина, інші обставини, що
мають істотне значення.

Частиною 1 статті 184 СК України
визначено, що якщо платник аліментів
має нерегулярний, мінливий дохід, а
також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі.

Установлено, що відповідач ОСОБА_2 є
інвалідом ІІІ-ї групи, що
підтверджується довідкою
Косівсько-Полянської сільської ради №
762 від 28 квітня 2014 року (а.с. 35), ніде не
працює, але отримує регулярний
постійний дохід - пенсію в середньому
розмірі 900 гривень, що підтверджується
довідкою Ужгородського МУ ПСЕН № 124 від
29 квітня 2014 року (а.с. 36).

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку, що аліменти слід
стягувати не у твердій грошовій сумі,
як помилкового вважав суд першої
інстанції, а в частці від заробітку.

Враховуючи матеріальне становище
відповідача відповідно до ст.ст. 182,
183 СК України, судова колегія приходить
до висновку, що в силу ст. 180 СК України з
нього слід стягнути аліменти на
користь позивачки на утримання їхньої
неповнолітньої дитини в розмірі
1/3 частини усіх видів заробітків, але
не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з моменту
звернення позивачки до суду і до
досягнення дитиною повноліття, тому на
підставі ст. 309 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає до задоволення
частково, а рішення суду першої
інстанції зміні в цій частині.

Отже, абзац 2 резолютивної частини
рішення слід змінити та викласти в
такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
мешканця АДРЕСА_1, Рахівського району,
Закарпатської області,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх
видів його заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму, встановленого
для дитини відповідного віку,
починаючи з 14 січня 2014 року до
досягнення ним повноліття.»

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 30 квітня 2014 року змінити, абзац
2 резолютивної частини рішення
викласти в такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
мешканця АДРЕСА_1, Рахівського району,
Закарпатської області,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх
видів його заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму, встановленого
для дитини відповідного віку,
починаючи з 14 січня 2014 року до
досягнення ним повноліття».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: