У Х В А Л А

02 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Нагорняка В.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про
перегляд ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 лютого 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості по
кредитному договору шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_3 в інтересах малолітньої
дитини ОСОБА_5 про визнання іпотечного
договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 10 липня
2013 року у задоволенні первісного
позову відмовлено, зустрічний позов
задоволено.

Посвідчений 27 вересня 2007 року
приватним нотаріусом Прилуцького
міського нотаріального округу
Чернігівської області ОСОБА_6,
іпотечний договір про передачу
належних на праві власності ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_1, в іпотеку ЗАТ
комерційний банк «Приватбанк» -
визнано недійсним.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 01 жовтня
2013 року рішення місцевого суду
скасовано, постановлено нове про
задоволення первісного позову.

В рахунок стягнення заборгованості
ОСОБА_4 Публічному акціонерному
товариству комерційний банк
«Приватбанк» в загальній сумі 199 714 дол.
41 цент за кредитним договором від 25
вересня 2007 року, звернуто стягнення на
житловий будинок загальною площею 147, 2
кв.м. та земельну ділянку площею 888 кв.м.,
за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу їх
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк» з
укладанням з іншою особою договору
купівлі-продажу, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення банком всіх дій, необхідних
для продажу предмету іпотеки з
встановленням початкової ціни продажу
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна на
час укладення договору
купівлі-продажу.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 з
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

За результатами розгляду касаційної
скарги ОСОБА_3, яка діє в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_5, на рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 01 жовтня 2013 року, ухвалою
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 лютого 2014 року
відмовлено ОСОБА_3, у відкритті
касаційного провадження на підставі п.
5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До суду надійшла заява від ОСОБА_3
про перегляд ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 лютого 2014 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме: ч.ч. 1, 3 ст.
29, ч. 6 ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 17, ч.ч. 2, 3
ст. 18 Закону України «Про охорону
дитинства», ч. 7 ст. 7, ч. 2 ст. 176, ст. 177
Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», що стало
наслідком, на думки заявника,
постановлення судами касаційної
інстанції різних за змістом судових
рішень.

На підтвердження своїх доводів, як на
приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції норм
матеріального права, вона посилається
на рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 11 листопада
2010 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 квітня 2011 року.

Розглянувши доводи, викладені у
заяві, та перевіривши зміст судових
рішень, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що у допуску справи
необхідно відмовити з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 6
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року
«Про судову практику застосування
статей 353-360 Цивільного процесуального
кодексу України» заява про перегляд
судових рішень у цивільних справах із
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 ЦПК, може бути
подана за сукупності таких умов:

- судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права;

- справи стосуються спорів, які виникли
з подібних правовідносин.

Під судовими рішеннями
у подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Пунктом 9 постанови визначено, що
судовими рішеннями, на які заявник
посилається на підтвердження підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, можуть бути рішення:

- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ;

- Вищого адміністративного суду
України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції;

- апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права.

Таким чином посилання ОСОБА_3 на
рішення місцевого суду як на приклад
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції норм
матеріального права є помилковим та не
може підтверджувати неоднакове
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права.

Посилання ж ОСОБА_3 як на приклад
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції норм
матеріального права на ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 квітня 2011
року, то колегія суддів дійшла
висновку, що при дослідженні вказаного
судового рішення та ухвали суду
касаційної інстанції, про перегляд
якої подано заяву, не вбачається
тотожність встановлених судами
фактичних обставин справи.
Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості по кредитному договору
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення та за зустрічним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_5 про визнання
іпотечного договору недійсним, за
заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 лютого 2014 року
- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.А. МакарчукСудді:А.О.
ЛеванчукА.В. МаляренкоВ.А. НагорнякТ.О.
Писана

5

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

Справа № 6-15930зп14

Доповідач - А.В. Маляренко