Справа № 367/8038/13-ц Головуючий у І
інстанції Чернов Д.Є.Провадження №
22-ц/780/3954/14 Доповідач у 2 інстанції
ФінагєєвКатегорія 45
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 09 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом та просила
визнати за нею право власності на 2/3
частини, а за ОСОБА_3 на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1, визнати транспортні
засоби Daewoo Lanos, 2005 року випуску, Skoda Yeti,
2009 року випуску та земельну ділянку
площею 0,2205 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_2 об'єктами спільної сумісної
власності подружжя, припинити право
власності ОСОБА_1 на зазначені
транспортні засоби та земельну
ділянку, визнати за ОСОБА_2 право
власності земельну ділянку площею 0, 2205
га та вищевказані автомобілі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з
серпня 1983 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано у вересні 2013 року. У
період шлюбу сторони придбали квартиру
АДРЕСА_1 та два автомобілі. Рішенням
ради відповідачу було виділено
земельну ділянку площею 0,2205 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку. Оскільки квартира
була придбана в кредит і основну
частину витрат по кредиту здійснила
позивач разом з сином, ОСОБА_1 просила
визнати за ними право власності на
квартиру, а все інше майно залишити у
власності відповідача.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 09 квітня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції через порушення норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що суд
першої інстанції безпідставно
зазначив у рішенні про неможливість
визначити спосіб розподілу спільного
майна подружжя через ненадання доказів
щодо його вартості. Суд помилково
дійшов висновку про належність
земельної ділянки відповідачу на праві
особистої приватної власності. Крім
того, судом першої інстанції порушено
вимоги ст. ст. 4, 157 ЦПК України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що з 20 серпня 1983 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
10 вересня 2013 року, що підтверджується
рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 10 вересня 2013
року.

19 червня 2003 року ОСОБА_2 видано
свідоцтво про право власності на житло,
а саме квартиру АДРЕСА_1. Власниками
квартири є ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
частка кожного з них становить 1/3
(а.с.11-12).

Під час перебування у шлюбі за ОСОБА_2
зареєстровано транспортні засоби: Daewoo
Lanos (ТF69Y, НОМЕР_1, дв.:НОМЕР_2, к.: НОМЕР_3, ш.:
НОМЕР_4, 2005 року випуску, зелений) та Skoda
Yeti (НОМЕР_5, дв.:НОМЕР_6, к.:НОМЕР_7, ш.:
НОМЕР_8, 2009 року випуску, сірий) (а.с.14).

Рішенням Блиставицької сільської ради
11 сесії 5 скликання від 21 вересня 2007
року ОСОБА_2 було виділено земельну
ділянку площею 0, 2205 га. для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
розташовану по АДРЕСА_2 (а.с.13).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
надала доказів щодо вартості майна.
Земельна ділянка є особистою приватною
власністю ОСОБА_2, оскільки одержана
ним шляхом приватизації.

Однак, колегія суддів не може повністю
погодитися з висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 69 СК України дружина
та чоловік мають право на поділ майна,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно п.п. 23-25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя»,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, зокрема, можуть
бути: квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що
транспортні засоби набуті ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 під час шлюбу, а, отже, вказане
майно є спільною сумісною власністю
подружжя і підлягає поділу між ними.

Згідно з п. 25 Постанови Пленуму
Верховного суду України N 11 від 21.12.2007
року "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" - вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за
умови звернення подружжя (одного з них)
до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині поділу автомобілів, суд першої
інстанції на зазначене уваги не
звернув та дійшов помилкового висновку
про відсутність підстав до задоволення
вимог позивача. Висновки суду в цій
частині не відповідають обставинам
справи та не ґрунтуються на наявних у
справі доказах.

За таких обставин колегія суддів
вважає за необхідне поділити зазначені
автомобілі між подружжям шляхом,
визнання права власності на ідеальні
частки в зазначеному майні за
позивачем та відповідачем.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою власністю чоловіка чи
дружини є земельна ділянка, набута ним,
нею, за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України.

Пунктом 18-2 постанови Верховного Суду
України від 16.04.2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» передбачено, що
відповідно до положень статей 81, 116 ЗК
окрема земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином частку із земельного
фонду.

Отже, земельна ділянка, набута ОСОБА_2
шляхом безоплатної приватизації у
період шлюбу, є його особистим майном, а
відтак і поділу не підлягає. Висновки
суду в цій частині є обґрунтованими та
такими, що відповідають фактичним
обставинам справи.

Заявляючи позовну вимогу про поділ
квартири шляхом визнання за ОСОБА_1
права власності на 2/3 частини, а за
ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири, позивач
не звернула увагу на те, що квартира
перебуває у спільній частковій
власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і їх
частки є визначеними. У позовній заяві
ОСОБА_1 фактично просить припинити
право відповідача на частку у
спільному майні. При цьому позивач не
звернув уваги, що відповідного позову
ним до суду заявлено не було.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову про поділ
автомобілів, придбаних позивачем та
відповідачем за час перебування у
шлюбі, не відповідають фактичним
обставинам справи, та не ґрунтуються на
наявних у справі доказах, а тому
рішення підлягає скасування з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 09 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2:

- автомобіль Daewoo Lanos (ТF69Y, НОМЕР_1,
дв.:НОМЕР_2, к.: НОМЕР_3, ш.: НОМЕР_4, 2005 року
випуску, зелений);

- автомобіль Skoda Yeti (НОМЕР_5,
дв.:НОМЕР_6, к.:НОМЕР_7, ш.: НОМЕР_8, 2009 року
випуску, сірий);

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на ? частину за кожним на:

- автомобіль Daewoo Lanos (ТF69Y, НОМЕР_1,
дв.:НОМЕР_2, к.: НОМЕР_3, ш.: НОМЕР_4, 2005 року
випуску, зелений);

- автомобіль Skoda Yeti (НОМЕР_5,
дв.:НОМЕР_6, к.:НОМЕР_7, ш.: НОМЕР_8, 2009 року
випуску, сірий);

У задоволенні іншої частини позову
ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.