2/258/1494/14 258/2708/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р. Кіровський
районний суд м. Донецька у складі:

Судді - Юр'євої Т.І

при секретарі - Власенко Н.М.

за участю:

представника позивача - Лівада О.А.

відповідача - ОСОБА_2

адвоката - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, зустрічному позову про
визнання кредитного договору
виконаним, про розірвання кредитного
договору, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, у
якому вказує, що відповідно до
укладеного договору № DOK2RK23080369 ВІД
26.11.2004 року ОСОБА_2 (Відповідач) 26.11.2004
року отримав кредит у розмірі 1439 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач не виконує свої
зобов'язання за Кредитним договором до
наступного часу. Кредитним договором
обумовлено, що договір діє з моменту
його укладення і до повного виконання
зобов'язань сторонами, тобто термін
дії договору обумовлений моментом
повного виконання зобов'язань.
Прострочена заборгованість станом на
31.01.2014 року склала 21083,58 грн., де 4498,54
грн. - заборгованість про процентам
за користування кредитом, 89,95 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 16495,09 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором.

Від цієї суми заборгованості
віднімається сума у розмірі 2399,73 грн.,
яка була задоволена судовим наказом
Кіровського райсуду м. Донецька від
20.01.2006 року з відповідача на користь
банку, різниця становить - 18683,85 грн.

Позивач просить стягнути з Відповідача
заборгованість за кредитним договором
у вищевказаній сумі та витрати за
сплату судового збору.

Відповідач звернувся до суду із
зустрічним позовом, в якому вказує, що
Відповідачем (Банком) вищевказаний
кредит йому надавався у сумі 1439 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Даний кредит надавався строком на 1 рік
- до 26.11.2005 року. Згідно судового наказу
Кіровського райсуду м. Донецька від
20.01.2006 року з нього на користь банку
стягнуто 2399,73 грн. - сума
заборгованості по вищевказаному
кредитному договору. Після отримання
цієї суми Банк ні жодного разу не
повідомив його про остаток
заборгованості, ніякого попередження
про сплату заборгованості йому не
надсилав, а ще 8 років продовжував
нараховувати суму заборгованості. Він
вважає, що Банк без поважної причини
пропустив строк позовної давності як
за основними вимогами, та і
спеціальний строк позовної давності
по вимогам про стягнення пені.
Позивач по зустрічному позову вважає,
що він виконав свої зобов'язання за
кредитним договором на підставі
судового наказу від 20.01.2006 року, тому
просить вважати договір виконаним.
Позивач просить розірвати
вищевказаний кредитний договір. Він
також просить у позові Банку
відмовити за впливом строку позовної
давності.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримала
позовні вимоги, зустрічний позов не
визнала, суду, крім вищевказаного в
позові, пояснила, що відповідач до
банку із заявою про закриття
вказаного кредиту не звертався.
Останній раз 01.06.2011 року з карткового
рахунку відповідача в рахунок
погашення кредиту стягнуто 1 коп., тому
кредит вважається не закінченим,
строк позовної давності не сплив.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, суду
пояснив, що вищевказаній споживчий
кредит він отримав 26.11.2004 року при
покупці телевізора -дживісі та DVD -
пленер. В зв'язку з матеріальними
труднощами кредит він сплачувати не
зміг. 27.10.2005 року працівники банку
(Позивача) у нього з дому забрали
телевізора -дживісі та DVD - пленер, в
зв'язку з неповерненням кредиту. Як
вбачається з позову, крім того, згідно
судового наказу від 20.01.2006 року з нього
стягнуто на користь Приватбанку 2399,73
грн. Більш 8 років до нього не
надходила ніяких повідомлень про
заборгованість за вказаним кредитом.
Він просить застосувати строки
позовної давності. Він просить визнати
вищевказаний споживчий кредит
виконаним, та розірвати його.

Суд, вислухавши сторони,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов і зустрічний позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Встановлено, що між сторонами
склалися договірні відносини.
Відповідно до укладеного договору №
DOK2RK23080369 ВІД 26.11.2004 року ОСОБА_2
(Відповідач) 26.11.2004 року отримав
споживчий кредит у розмірі 1439 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Даний кредит надавався строком на 1 рік
- до 26.11.2005 року.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно умов договору та вимог ЦК
України.

Відповідно до вимог ст. 527
Цивільного кодексу України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор-прийняти виконання
зобов'язання.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Позивач свої зобов'язання щодо
надання кредиту виконав належним
чином, а відповідач ухиляються від
виконання своїх зобов'язань за
договором.

Згідно судового наказу Кіровського
райсуду м. Донецька від 20.01.2006 року з
ОСОБА_2 на користь банку стягнуто 2399,73
грн. - сума заборгованості по
вищевказаному кредитному договору
(заборгованість по кредиту - 1439 грн., по
відсоткам - 589,85 грн., штраф -155 грн., пеня).

Позивач в позові вказує, що вказаний
судовий наказ виконаний, тому він
вважає з загальної суми
заборгованості відповідача за
вказаним кредитним договором, яку
розрахував на суму 21 083,58 грн. слід
відняти суму за судовим наказом - 2399,73
грн., та просить стягнути з
відповідача на користь банку різницю
у сумі 18 683,85 грн.

Згідно виписки з особового рахунку
відповідача за період з 02.12.2004 року по
30.05.2014 року на погашення по кредитному
договору від 26.11.2004 року надійшли
наступні суми:

- 30.03.2010 року в рахунок погашення
заборгованості за кредитом з
карткового рахунку відповідача
списано 4,83 грн.

- 01.04.2010 року в рахунок погашення
заборгованості за кредитом з
карткового рахунку відповідача
списано 560,65 грн.

- 01.04.2010 року в рахунок погашення
заборгованості за кредитом з
карткового рахунку відповідача
списано 1434,17 грн.

- 01.06.2011 року в рахунок погашення
заборгованості за кредитом з
карткового рахунку відповідача
списано 1 копійка.

Згідно п.1.3 Кредитного договору
забезпеченням виконання Займодавцем
зобов'язань по даному договору
виступає телевізора -дживісі та DVD -
пленер.

В зв'язку з закінченням строку
договору 27.10.2005 року представники
банку вилучили у ОСОБА_2 вищевказані
споживчі товари у якості залогу, що
підтверджується актом прийомки -
передачі майна від 27.10.2005 року, що в
судовому засіданні підтвердив
представник банку та вона пояснила,
що вказані товари до наступного часу
знаходяться на зберіганні у
Приватбанку, але вони не ніяким чином
не можуть бути реалізовані, тому що
власником є відповідач, тому саме він
повинен сплатити заборгованість за
кредитом, а банк поверне йому вказане
майно.

Згідно наданого до позову
розрахунку заборгованості за
вищевказаним кредитним договором
станом на 31.01.2014 року, заборгованість
за кредитом - 00 грн, в тому числі по тілу
- 00 грн.; заборгованість по відсоткам
складає 4 498,54 грн.; заборгованість по
комісії - 89,95 грн.; погашено пені (
списано) - 361,98 грн.; заборгованість з
пені - 16 495,09 грн.

Судом встановлено, що Позивачем
(Банком) Відповідачу ні жодного разу за
період з 2006 року по 2014 рік не була
направлена письмова вимога про
погашення грошових зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором.

Статтями 256, 257 ЦК України
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 1 статті 259 ЦК України
передбачає, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Відповідно до ст. 260 ЦК України
позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленимистаттями 253 - 255
цього Кодексу. Порядок обчислення
позовної давності не може бути
змінений за домовленістю сторін.

Згідно абзацу першому частини
п'ятої статті 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Як встановлено ст. 253 та ч. 3 ст. 254 ЦК
України, перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок. Строк, що
визначений місяцями, спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

У даному випадку дії строк
виконання зобов'язань встановлений
кредитним договором, а саме кредит
надавався на 12 місяців - з 26.11.2004 року.

Згідно даних представником
позивача меморіальних ордерів 1.04.2010
року в рахунок погашення
заборгованості за вищевказаним
кредитним договором останній раз були
перераховані з карткового рахунку
відповідача на користь банку 1 994,82 грн.,
тому перебіг строку позовної давності
почався з 01.04.2010 року.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що 01.06.2011 року з карткового
рахунку відповідача на користь банку
в рахунок погашення заборгованості
за вищевказаним кредитом списано 1
копійка, суд розцінює це списання, як
бажання позивача вписатися в строк
позовної давності.

Позивач звернувся до суду з
позовом 11 березня 2014 року , тобто по над
більш ніж 3 роки з дати останньої
уплати за кредитним договором. (01.04.2010
року).

Відповідно до частин четвертої та
п'ятої статті 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові, але
якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

В ході слухання справи відповідач
подавав суду свої заперечення проти
позову, у яких просив відмовити у
позові, у зв'язку з пропуском банком
строку позовної давності.

Суд прийшов до висновку, що є
підстави вважати, що банк пропустив
строк позовної давності без поважних
причин. Вказані обставини є підставою
для відмови у позові про стягнення
кредитної заборгованості.

У зустрічному позові про
визнання кредитного договору
виконаним, та про розірвання
вищевказаного кредитного договору, суд
вважає відмовти з наступних підстав:

Згідно п.3.4 Кредитного договору
від 26.11.2004 року вказано, що припинення
дій даного договору здійснюється
відповідно до норм діючого
законодавства України.

Відповідно до ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняються частково,
або в повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняються виконанням,
проведеним належним чином.

Суд враховує, що не має юридичних
підстав для припинення вищевказаного
кредитного договору.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 1054, 598, 599 ЦК
України, ст. ст. 256, 257, 258, 213, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ :

У позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором № DOK2RK23080369 від
26.11.2004 року відмовити.

У зустрічному позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання кредитного
договору виконаним, про розірвання
кредитного договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Кіровський районний суд
м. Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: