Справа № 127/3471/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретаря Сивенюк
О.М.,

представника позивача Довгаля І.О.,

представника відповідача

та третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судового засідання №3
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» до ОСОБА_3, третя особа
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И
В:

Публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, зазначивши, що 20.01.2006 року між
АКБ «Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № CNL -B00/003/2006, згідно
умов якого, позивач надав ОСОБА_4 кредит
на суму 24000,00 доларів США., строком до
20.01.2016 року, з фіксованою процентною
ставкою - 14% річних. 20.01.2006 року між
сторонами було укладено Договір
іпотеки, згідно умов якого в якості
забезпечення зобов'язання за Кредитним
договором № CNL -B00/003/2006 було надано
нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1. Однак, боржником не виконано
зобов'язання згідно кредитного
договору, в силу чого позивач змушений
звернутись до суду та просить суд
звернути стягнення на предмет іпотеки
за Договором іпотеки № CNL -B00/003/2006 від
20.01.2006 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1,
зі способом реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів та за початковою ціною предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
визначеною експертною оцінкою в рамках
виконавчого провадження; вирученні під
час публічних торгів кошти, направити
ПАТ «ОТП Банк» для погашення
заборгованості ОСОБА_4 за кредитним
договором № CNL -B00/003/2006 від 20.01.2006 року у
розмірі 122374 грн. 98 коп.

В судовому засіданні представник
позивача Довгаль І.О. позовні вимоги
підтримав в повному обсязі,
обгрунтувавши їх обставинами,
викладеними в позовній заяві та просив
їх задоволити, додатково зазначивши, що
позивач звернувся до суду з окремим
позовом про стягнення заборгованості
по відповідному кредитному договору,
справа по якому розглядається і по
справі призначена експертиза з метою
з'ясування розміру заборгованості.

Відповідач в судовому засіданні
зазначив, що з метою допомоги ОСОБА_4
підписала не зрозумілі їй документи,
якби їй належним чином повідомили про
наслідки підписання відповідних
документів в разі не виконання ОСОБА_4
своїх зобов'язань - не підписувала б
такі документи. Пояснила, що є
пенсіонером по віку, іншого житла не
має.

Представник відповідача та третьої
особи ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти позову заперечувала, просила в
задоволенні позову відмовити,
зазначила, що сума боргу не
встановлена, оскільки в іншому
судовому процесі визначається розмір
заборгованості, наразі по справі
призначена експертиза з метою
з'ясування розміру заборгованості.
Звернула увагу суду, що відповідач є
пенсіонером і не має іншого житла.

Суд вивчивши матеріали справи, взявши
до уваги позицію учасників судового
розгляду, встановив, визначив та
дослідив наступні докази, обставини та
відповідні правовідносини:

Відповідно до Кредитного договору № CNL
-B00/003/2006 від 20.01.2006 року Акціонерний
комерційний банк «Райффайзенбанк
Україна» надає ОСОБА_4 кредит у розмірі
24000,00 доларів США, цільове призначення
кредиту на споживчі цілі, фіксована
процентна ставка - 14%, дата остаточного
повернення 20 січня 2016 року (а.с. 13-17).

Згідно кредитної заявки від 20.01.2006 року
Філія Райффайзенбанк Україна в м.
Вінниці видала 20 січня 2006 року ОСОБА_4
24000,00 доларів США, шляхом перерахування
кредитних коштів з Кредитного рахунку
на поточний рахунок № 3126
відкритий в Філії Райффайзенбанк
Україна в м. Вінниці (а.с. 18).

Додаткові договори, укладені до
Кредитного договору № CNL -B00/003/2006 від
20.01.2006 року, вказують, що сторони по
кредитному договору періодично
протягом 2009 р. - 2013 р. змінювали
процентну ставку за кредитом.(а.с. 53-73).

Зміст Договору іпотеки № CNL -B00/003/2006,
укладеного 20.01.2006 року між Акціонерним
комерційним банком «Райффайзенбанк
Україна» як Іпотекодержателем та
ОСОБА_3 як Іпотекодавцем, вказує, що
Іпотекодавець передає
Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме
майно, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, в забезпечення зобов'язань
ОСОБА_4 згідно Договору № CNL -B00/003/2006 від
20.01.2006 року, за умовами яких боржник
зобов'язаний повернути
Іпотекодержателю кредит в сумі 24000,00
доларів США, з кінцевим терміном
повернення 20.01.2016 року. (а.с. 74-81).

Витяг про реєстрацію у Державному
реєстрі іпотек № 11175922 від 08.02.2007 року
зазначає, що на квартиру АДРЕСА_1,
накладено обтяження на підставі
договору іпотеки від 20.01.2006.
Іпотекодержателем є АКБ
«Райффайзенбанк Україна», а
Іпотекодавцем є ОСОБА_3 (а.с. 82).

Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна № 11175889 від 08.02.2007 вказує, що на
квартиру АДРЕСА_1, накладено обтяження -
заборона на нерухоме майно, на підставі
договору іпотеки від 20.01.2006, власник
майна ОСОБА_3(а.с. 83).

Згідно розрахунку заборгованості за
кредитним договором № CNL -B00/003/2006 від
20.01.2006 року, заборгованість ОСОБА_4
перед Банком станом на 30.12.2013 року
становить 15310,27 дол. США (а.с. 8-12).

Копія висновку про вартість об'єкта
оцінки, виготовленого ТОВ «ЦЕБ
«Капітал-Інвест», зазначає, що ринкова
вартість будинковолодіння з
господарськими будівлями та спорудами,
що належать ОСОБА_4 і розташовані в
АДРЕСА_2, станом на 25.04.2014 року становить
549923 грн. 00 коп., а ринкова вартість
земельної ділянки, належної ОСОБА_4
становить 169240 грн. 00 коп.(а.с. 125, 126).

Звіт № 72/14 про незалежну оцінку
ринкової вартості майна вказує, що
ринкова вартість двохкімнатної
квартири АДРЕСА_1, власником якої є гр.
ОСОБА_3, на дату оцінки 29.04.2013, складає:
529910 грн. (а.с. 127-131).

Зміст довідки № 822 від 22.04.2014 року,
виданої Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Житлово-Експлуатаційне Об'єднання»,
зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1,
проживає та постійно зареєстрована з
30.09.1987 року як власник гр. ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 132).

Відповідно до Витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
№ 21993252 від 22.05.2014 року, інформація про
зареєстроване право власності на
нерухоме майно ОСОБА_3 - відсутня (а.с.
133,134).

Довідка Пенсійного фонду України
м. Вінниця № 3139 від 21.05.2014 року зазначає,
що ОСОБА_3 є пенсіонером та отримує
пенсію за віком (а.с. 136).

Зміст відповіді Комунального
підприємства «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації» від 17.06.2014
року № 503, зазначає, що згідно
матеріалів інвентаризаційної справи №
6630 на квартиру АДРЕСА_1 станом на 29.12.2012
р. квартира в цілому зареєстрована за
ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Норма ч.1 ст. 575 ЦК України зазначає, що
іпотекою є застава нерухомого майна,
що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку»
прописує, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону, при цьому
зазначається, що однією з підстав
звернення стягнення на предмет іпотеки
є рішення суду.

Зміст ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» зазначає про необхідність
надсилання іпотекодавцю та боржнику
письмову вимогу про усунення порушення
основного зобов'язання, однак, ч.3 даної
статті прописує, що в разі можливого
знищення, пошкодження чи втрати
предмета іпотеки, іпотекодержатель
може здійснити свої права, визначені в
ст. 12 цього Закону, без попереднього
повідомлення іпотекодавця.

Стаття 39 Закону України «Про
іпотеку» прописує, що У разі
задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки у рішенні суду зазначаються:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок
якого підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення

прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої

статтею 38 цього Закону; пріоритет та
розмір вимог інших кредиторів, які
підлягають задоволенню з вартості
предмета іпотеки; початкова ціна
предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Відповідно до п. 41, п. 42 Постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.12
зазначається, що при вирішенні спору
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд має дати оцінку
співмірності суми заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна,
якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав. Оскільки
вказане положення закону є оціночним,
то суд має належним чином його
мотивувати, співставити обставини зі
змістом цього поняття, визначитись, чи
не суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини (зокрема, про право на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті 3 ЦК), при цьому в
резолютивній частині в обов'язковому
порядку має зазначатись загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки.

Норма п.п. 1 п.1 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» зазначає,
що протягом дії цього Закону не може
бути примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно.

За даних обставин, враховуючи, що на час
розгляду справи сума заборгованості за
відповідним кредитним договором
остаточно не визначена, оскільки
сторони по договору оспорюють її в
іншому судовому процесі, що об'єктивно
позбавляє суд можливості додержатись
правової позиції Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ та вимог ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» щодо обов'язкового
зазначення в резолютивній частині
рішення загального розміру вимог та
всіх його складових, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки, з огляду на те, що
відповідач по справі є особою похилого
віку, пенсіонером, при цьому майно, на
яке просить звернути стягнення
позивач, є єдиним жилим приміщенням
відповідача, оскільки іншого житла,
належного відповідачу, в судовому
засіданні не встановлено, а єдиним
джерелом доходу відповідача є пенсія,
розмір якої не дозволить відповідачу, в
разі звернення стягнення на його
квартиру, винаймати інше житло, що буде
мати важкі та незворотні наслідки для
відповідача як повноцінного суб'єкта
громадянського суспільства, беручи до
уваги те, що вартість заставного майна
значно більша ніж заявлений позивачем
розмір заборгованості по кредиту,
разом з тим, на думку суду, реалізація
позивачем свого першочергового права
на задоволення вимог за рахунок
предмета застави в даному випадку є
передчасною та суперечить загальному
змісту та призначенню права, яким
урегульовано відповідні відносини, так
як у судовому засіданні встановлено
наявність майна, в тому числі
нерухомого, яке належить боржнику за
відповідним кредитним договором, за
рахунок якого також можливо задоволити
вимоги позивача та додержатись
загальних засад цивільного
законодавства - справедливості,
добросовісності та розумності, при
яких іпотекодавець, що є особою
похилого віку, не буде позбавлений
єдиного житла, вартість якого набагато
більша від заявленої суми
заборгованості позичальника, вартість
майна останнього перебільшує суму
заявленого позивачем боргу, проте
представник позивача не зазначив суду
жодних обставин неможливості
задовольнити свої вимоги за рахунок
належного боржнику майна, а тому,
оцінюючи докази у їх сукупності,
додержуючись принципу справедливості,
добросовісності та розумності, беручи
до уваги те, що відповідний кредит був
наданий в іноземній валюті, при цьому
на день розгляду справи діє Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», норми якого поширюються на
відповідні правовідносини, суд вважає,
що у позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 526, 575 ЦК України, ст. ст.
12, 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку»,
п.п. 1 п.1 Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В
:

Відмовити в позові Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» до
ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя