Номер провадження: 22-ц/785/2828/14
Номер справи місцевого суду: 1512/2-149/11
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Процик М.В., Дрішлюк А.І.,

за участю секретаря - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Фінростбанк» на неправомірні дії
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області Грасовського Д.О., за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Фінростбанк»
на ухвалу Київського районного суду
м. Одеси від 03 грудня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА :

17.07.2013 року ПАТ «Фінростбанк»
звернулося до суду зі скаргою на
неправомірні дії старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Білгород -
Дністровського міськрайонного
управління юстиції Одеської області
Грасовського Д.О., в якій просило:

визнати факт порушення старшим
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області Грасовським Д.О. при
виконанні ним виконавчого листа №
2-149/11, виданого 12.05.2011 року Київським
районним судом м. Одеси про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фінростбанк»
заборгованості за договором кредиту №
1/00401 від 15.05.2008 року у сумі 1380686,73 грн.
встановленого законодавством України
порядку звернення стягнення на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1
належного боржнику ОСОБА_3 на праві
спільної часткової власності;

визнати дії старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області Грасовського Д.О. щодо
його письмового звернення від 08.04.2013
року за вих. № 03-14- 13721 до виконавчого
органу Білгород-Дністровської міської
ради Одеської області з питання
надання дозволу на реалізацію 1/2 частки
житлового будинку АДРЕСА_1, належної
боржнику ОСОБА_3 неправомірними;

визнати неправомірними дії старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області Грасовського Д.О. щодо
його звернення до Київського районного
суду м. Одеси із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання, складеною в порядку
ст. 36 Закону України «Про виконавче
провадження»;

зобов'язати старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області Грасовського Д.О.
звернутися до Київського районного
суду м. Одеси у порядку ст. 379 Цивільного
процесуального кодексу України з
поданням про визначення частки майна
боржника ОСОБА_3 у нерухомому майні,
яким він володіє спільно з ОСОБА_4 та
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Вимоги скарги ПАТ «Фінростбанк»
обґрунтовує тим, що на примусовому
виконанні у старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області Грасовського Д.О.
перебуває виконавчий лист № 2-149/11,
виданий 12.05.2011 року Київським районним
судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Фінростбанк»
заборгованості за договором кредиту №
1/00401 від 15.05.2008 року у сумі 1 380 686,73 грн.

Скаржник також вказує, що в рамках
відкритого 02.06.2011 року виконавчого
провадження № 26869165 з виконання
вищезазначеного виконавчого листа на
запит відділу ДВС
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області від КП
«Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентаризації» надійшло повідомлення
від 24.06.2011 року про те, що за боржником
ОСОБА_3 зареєстровано право власності
на 1/2 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 20.09.1995 року.

Довідкою від 04.10.2012 року за вих. № 2907
на повторний запит відділу ДВС КП
«Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентаризації» підтвердило наявність
зареєстрованого права власності
боржника ОСОБА_3 на вказану вище частку
нерухомого майна.

ПАТ «Фінростбанк» зазначає, що інша 1/2
частина житлового будинку по
АДРЕСА_1 належить на праві власності
рідній сестрі боржника ОСОБА_4, що
підтверджується копією свідоцтва про
право на спадщину, виданого
Білгород-Дністровською державною
нотаріальною конторою 16.04.1995 року.

Таким чином, скаржник стверджує, що
за даними документами згідно положень
ст. 355 ЦК України боржник ОСОБА_3 володіє
нерухомим майном спільно з ОСОБА_4

Банк також вказує, що 10 липня 2013 року
старший державний виконавець відділу
ДВС Грасовський Д.О. факсимільним
зв'язком направив на адресу стягувана
копію листа виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
від 25.06.2013 року за вих. № 32/1841 на його
звернення до вказаного виконавчого
органу місцевого самоврядування з
питання надання дозволу на примусову
реалізацію частки нерухомого майна
боржника ОСОБА_3 та копію заяви
старшого державного виконавця
Грасовського Д.О. до Київського
районного суду м. Одеси про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання рішення.

Скаржник вважає, що старшим
державним виконавцем відділу ДВС
Грасовським Д.О. при здійсненні ним
виконавчих дій з виконання виконавчого
листа № 2-149/11, виданого 12.05.2011 року
Київським районним судом м. Одеси про
стягнення з Бежана 0,В. на користь ПАТ
«Фінростбанк» заборгованості за
договором кредиту № 1/00401 від 15.05.2008 року
у сумі 1380686,73 грн. порушено порядок
звернення стягнення на частину
житлового будинку АДРЕСА_1 належної
боржнику на праві спільної часткової
власності, адже замість того, щоб
звернутися з поданням до Київського
районного суду м. Одеси з питанням про
визначення частки майна боржника
ОСОБА_3, у майні, яким він володіє
спільно з іншою особою у порядку
визначеному ч. 6 ст.52 Закону України
«Про виконавче провадження», ст. 379 ЦПК
України, скаржник вважає, що старший
державний виконавець Грасовський Д.О.,
не визначившись з правовою природою
даних правовідносин, вирішив дане
питання на свій розсуд, всупереч
вимогам закону.

ПАТ «Фінростбанк» стверджує, що
державний виконавець Грасовський Д.О.
дійшов до хибного висновку про те, що
зареєстровані в даному житловому
будинку неповнолітні діти
співвласника будинку ОСОБА_4 також
мають право користування ще й 1/2
частиною вказаного будинку іншого
співвласника, яким є боржник ОСОБА_3

Скаржник вказує, що, звернувшись в
порядку п. 4.5.9. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженою Наказом МЮУ від 02.04.2012 N 512/5
з письмовим повідомленням від 08.04.2013
року за вих. № 03-14-13721 до начальника
служби у справах дітей
Білгород-Дністровської міської ради за
дозволом на реалізацію частки
нерухомого майна, належного боржнику
ОСОБА_3, за обставини реєстрації у
вказаному житловому будинку
неповнолітніх дітей державний
виконавець Грасовський Д.О. до даного
повідомлення додав не усі документи,
якими він володів на той час та які
необхідно було подати для об'єктивного
вирішення поставленого ним перед
органом опіки та піклування питання,
внаслідок чого комісія з питань
захисту прав дитини виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області
заперечувала проти примусової
реалізації частки нерухомого майна
ОСОБА_3

Зазначене, як на думку скаржника,
порушення порядку звернення стягнення
на нерухоме майно боржника ОСОБА_3
призвело до необгрунтованого
звернення старшого державного
виконавця Грасовського Д.О. з власної
ініціативи до Київського районного
суду м. Одеси із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання рішення, складеною
ним на підставі ст. 36 Закону України «
Про виконавче провадження».

З огляду на вищевикладене, ПАТ
«Фінростбанк» вказує, що обставин, які
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у даному
виконавчому провадженні не існує.

Скаржник вважає, що у державного
виконавця є усі законні підстави для
примусового звернення стягнення на
частку нерухомого майна, належного
боржнику ОСОБА_3 для задоволення вимог
стягувана за виконавчим документом.

Ухвалою Київського районного суду
м. Одеси від 03 грудня 2013 року у
задоволенні скарги ПАТ «Фінростбанк»
відмовлено.

Ухвалу суду оскаржує ПАТ
«Фінростбанк».

В апеляційній скарзі ПАТ
«Фінростбанк» просить ухвалу суду
скасувати і постановити нову ухвалу,
якою скаргу ПАТ «Фінростбанк» на
неправомірні дії старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

В суд апеляційної інстанції
скаржник та державний виконавець не
з;явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
що свідчать повідомлення про вручення
повістки. Справа розглянута у
відповідності до вимог ч.2 ст.197 та ч.2
ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що на примусовому
виконанні у державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області Грасовського Д.О.
перебуває виконавчий лист № 2-1458/11,
виданий 12.05.2011року Київським районним
судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3
на користь ПАТ « Фінростбанк»
заборгованості за кредитним
договором № 1/00401 від 15.05.2008року у сумі
1380686,73грн.

В рамках відкритого 02.06.2011року
виконавчого провадження № 26869165 з
виконання вищевказаного виконавчого
листа на запит відділу ДВС
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області від КП «
Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентарізації» надійшло повідомлення
від 24.06.2011року про те, що за боржником
ОСОБА_3 зареєстровано право власності
на ? частину житлового будинку по
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 20.09.2005року.

Інша ? частина житлового будинку по
АДРЕСА_1 належить на праві власності
ОСОБА_4

Згідно ч.6 ст.52 Закону України « Про
виконавче провадження» стягнення на
майно боржника звертається в розмірі
і обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов;язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів ,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Згідно ст.379 ЦПК України питання про
визначення частки майна боржника у
майні, яким він володіє спільно з
іншими особами, вирішується судом за
поданням державного виконавця.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
домоволодіння АДРЕСА_1 належить
боржнику ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві
спільної часткової власності, тобто із
визначенням розміру часток кожного із
них по ? і у державного виконавця не
було підстав звертатись до суду в
порядку ч.6 ст.52 Закону України « Про
виконавче провадження» , оскільки
частка боржника ОСОБА_3 визначена у
свідоцтві про право на спадщину та
складає ? частину будинку.

Із матеріалів справи вбачається, що в
домоволодінні проживають малолітні
діти співвласника будинку ОСОБА_4

В матеріалах справи відсутні докази
виділу в натурі боржнику ОСОБА_3
належної йому ? частки будинку,
відсутні докази укладання угоди між
співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
визначення порядку користування
вказаним вище домоволодінням, тому
державний виконавець правомірно
виходив з того, що малолітні діти мають
право на користування будинком в
цілому.

Відповідно до п.4.5.9 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02.04.2012року у разі передачі на
реалізацію нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти
необхідний попередній дозвіл органа
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Якщо такий дозвіл
не надано, державний виконавець
звертається до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання.

В порядку передбаченому п. 4.5.9
вищевказаної інструкції державний
виконавець правомірно звернувся з
письмовим повідомленням до начальника
служби у справах дітей
Білгород-Дністровської міської ради
за дозволом на реалізацію частки
нерухомого майна, належного боржнику
ОСОБА_3 з урахуванням реєстрації та
проживання у вказаному житловому
будинку малолітніх дітей, та одержавши
відмову Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області надати
дозвіл на примусову реалізацію частки
нерухомого майна ОСОБА_3, обгрунтовано
звернувся до Київського районного
суду м. Одеси з заявою про встановлення
або зміну способу і порядку виконання
рішення.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції обгрунтовано прийшов
до висновку, що державний виконавець
діяв у межах повноважень та у спосіб,
що передбачений Законом України « Про
виконавче провадження», Інструкцією з
організації примусового виконання
рішень.

В апеляційній скарзі вказується на
те, що судом першої інстанції не
досліджувались обставини, з якими
відділ ДВС пов;язав необхідність
звернення до суду з заявою про
встановлення порядку або зміну способу
виконання рішення суду в порядку ст.36
Закону України « Про виконавче
провадження».

Колегія суддів не приймає до уваги
дані доводи, оскільки державний
виконавець звернувся до суду з заявою
про встановлення або зміну способу і
порядку виконання на підставі п. 4.5.9
Інструкції з організації примусового
виконання рішень.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення органу опіки та піклування
надано не за встановленою законом
формою спростовується самим рішенням
Білгород-Дністровської міської ради,
як органа опіки та піклування,
підписаного заступником міського
голови та виготовленого на бланку
Білгород-Дністровської міської ради.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що державний виконавець не здійснив
повної перевірки майнового стану
боржника ОСОБА_3 не входять в перелік
дій державного виконавця які
оскаржуються .

В апеляційній скарзі вказується
також на те, що враховуючи положення
ст.ст.21,24,41 Конституції України та
ст.ст.316,317,319,358,361 ЦК України право
співвласника не може бути обмежене
іншими співвласниками, а тому висновок
суду першої інстанції про те, що діти
співвласника будинку ОСОБА_4 мають
право користування ще й ? частиною
вказаного будинку другого
співвласника, який є боржником за
виконавчим листом ОСОБА_3 є помилковим.

Колегія суддів не приймає до уваги
дані доводи, оскільки виділу ? частини
будинку, який належить ОСОБА_3 в натурі
не здійснено , тому права малолітніх
дітей іншого співвласника ОСОБА_4 не
можуть бути обмежені у відповідності
до норм законів на які є посилання в
апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2п.1, 312 ч.1п.1, 315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Фінростбанк»
відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 03 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко

Судді
М.В. Процик

А.І.Дрішлюк