Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді:
- Максимчук З.М.,

суддів:
- Григоренка М.П.,Демянчук С.В.,

при секретарі судового
засідання - Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Рівне
апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
07 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВІК-ЕКСПО» про
витребування трудової книжки, зміну
дати звільнення, стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а
:

Рішенням Рівненського міського
суду від 07 квітня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено частково. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВІК-ЕКСПО» на
користь ОСОБА_4 заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 18.09.2012
року по 17.04.2013 року в розмірі 7 984,67
гривень, моральну шкоду в розмірі 1000
гривень.

Вирішено питання про судовий
збір.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4- ОСОБА_5 доводить про
незаконність та необґрунтованість
рішення суду через неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що суд в своєму рішенні
встановив факт невидачі працівнику
/позивачу/ його трудової книжки, проте
помилково прийшов до висновку, що
позивачем отримано трудову книжку 12
квітня 2013 року. Суд не взяв до уваги той
факт, що після отримання в судовому
засіданні ОСОБА_4 трудової книжки,
26.12.2013 року виявлено факт відсутності
запису про звільнення позивача, що
являється грубим порушенням норм
трудового законодавства України.
Вважає, що його вимоги щодо стягнення
моральної шкоди є обґрунтованими,
оскільки йому дійсно була заподіяна
діями відповідача моральна шкода, яка
полягає у душевних стражданнях, яких
позивач зазнав і продовжує зазнавати
внаслідок порушення його трудових
прав, які набули вже триваючого
характеру. За таких обставин,
відповідач продовжує зловживати своїм
становищем, не вносить запису до
трудової книжки.

________________________________________________________________________
_______

Справа № 569/7692/13-ц
Головуючий у 1
інстанції - Н.М. Діонісьєва

Провадження № 22-ц/787/1213/2014
Суддя-доповідач -
З.М.Максимчук

Просить змінити рішення суду
першої інстанції , скасувавши в частині
відмови від задоволення позовних вимог
щодо стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу за період з 12.04.2013
року по 26.12.2013 року, моральної шкоди,
зміни дати звільнення, та прийняти в
цій частині нове рішення наступного
змісту:»Зобов»язати ТзОВ «ВІК-ЕКСПО»
змінити дату звільнення на 26.12.2013 року,
стягнути з ТзОВ «ВІК-ЕКСПО» на користь
ОСОБА_4 заробітну плату за час
вимушеного прогулу на період з 17.09.2012
року по 26.12.2013 року у розмірі 17534,81
гривень, моральну шкоду у розмірі 6 000
гривень.

В запереченнях на апеляційну
скаргу ТзОВ «ВІК-ЕКСПО» зазначає, що
апеляційна скарга носить
безпідставний та необґрунтований
характер, а рішення суду першої
інстанції є таким, що прйняте у повній
відповідності з вимогами норм
матеріального та процесуального права,
а відтак апеляційна скарга є такою, що
не підлягає до задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення апелянта на підтримання
доводів апеляційної скарги, а також
заперечення цих доводів зі сторони
відповідача, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що є підстави для
задоволення апеляційної скарги
частково, виходячи із наступного.

Задовольняючи позов
частково, суд першої інстанції виходив
із того, що стягненню з відповідача на
користь позивача підлягає середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
починаючи з дня звільнення позивача і
до дня отримання ним трудової книжки,
тобто 12 квітня 2013 року. Середній
заробіток необхідно обчислювати
відповідно до п.2 абз.4 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№100, відповідно до якого
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
попередні два місяці роботи. Кількість
днів вимушеного прогулу з 18.09.2012 року по
12.04.2013 року складає 145 днів. З
розрахункового періоду виключені
святкові і неробочі дні. Сума
компенсації заробітної плати за час
вимушеного прогулу становить : за
вересень 2012 року /9 роб. днів/- 495,9
гривень, за жовтень 2012 року /23 роб.дні/ -
1118 гривень, за листопад 2012 року /22
роб.дні/- 1118 гривень, за грудень 2012 року
/21 роб.день/ - 1134 гривень, за січень 2013
року /19 роб. днів/ - 1147 гривень, за лютий
2013 року /20 роб. днів/ - 1147 гривень, за
лютий 2013 року /20 роб. днів/ - 1147 гривень,
за квітень 2013 року /10 роб. днів/ - 521,36
гривень, а всього 7 828,26 гривень.
Оцінивши доводи та докази представника
позивача в частині стягнення
відшкодування моральної шкоди, суд
прийшов до висновку про недоведеність
неправомірних дій відповідача у
вигляді затримки видачі трудової
книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу. А оскільки
вимога про визнання звільнення
незаконним та скасування наказу про
звільнення позивачем не заявляється,
позовна вимога про зміну дати
звільнення до задоволення не підлягає.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції колегія суддів
повністю погодитись не може.

Судом встановлено, що з 10.01.2012
року по 17.09.2012 року ОСОБА_4 перебував у
трудових відносинах з ТзОВ
«ВІК-ЕКСПО».

Наказом від 17.09.2012 року № 161-К
ОСОБА_4 було звільнено з роботи за
власним бажанням, відповідно до ст.38
КЗпП України /а.с. 4/.

Відповідно до вимог ч.1 ст.47 КЗпП
України власник, або уповноважений ним
орган зобов»язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
КЗпП України.

В день звільнення, тобто 17.09.2012
року позивач трудову книжку не отримав.

Згідно Інструкції про
порядок ведення трудових книжок на
підприємствах, установах і
організаціях, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України №58 від 29 липня 1993
року , зареєстрованим у Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110
трудова книжка видається працівнику в
день звільнення з внесеним до неї
записом про звільнення, під його
розписку в особистій картці і книзі
обліку трудових книжок підприємства.
Якщо в останній робочий день працівник
на роботі відсутній, власник чи
уповноважений ним орган направляє йому
поштове повідомлення про необхідність
одержати трудову книжку. Якщо трудова
книжка своєчасно працівником не
одержана, то вона зберігається у
відділі кадрів підприємства протягом
двох років окремо від трудових книжок
працівників, а по закінченні цього
строку зберігається в архіві
підприємства протягом 50 років.

19.09.2012 року на адресу ОСОБА_4 було
направлено повідомлення про те, що
необхідно з»явитись за трудовою
книжкою /а.с. 17-19/.

З 28.09.2012 року , як вказує позивач в
позовній заяві, він був відсутній в
Україні в зв»язку з тим, що виїхав на
заробітки до Росії.

05.02 2013 року, в зв»язку з
перебуванням позивача за кордоном і
неможливістю отримати особисто
трудову книжку остання була видана
рідній сестрі позивача ОСОБА_6

12 квітня 2013 року, як
вбачається з пояснень свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, позивач особисто звернувся до
відділу персоналу ТзОВ «ВІК-ЕКСПО»,
маючи при собі трудову книжку вимагав у
менеджера з персоналу грошові кошти за
те, що трудова книжка видана сторонній
особі і в трудовій книжці відсутній
запис про його звільнення.

17.09.2013 року трудова книжка
позивача ОСОБА_6 передана в канцелярію
суду першої інстанції /а.с. 77/ В цей день
представник позивача, будучи присутнім
в судовому засіданні, трудову книжку
позивача не отримала/ а.с.78/, як пояснила
в судовому засіданні апеляційного
суду, тому що не відбулось судове
засідання. В подальшому, з»являючись до
суду в день призначення справи 15.10.2013
року /а.с.79/, 13.11.2013 року /а.с.93/, 05.12.2013 року
/а.с.95/, представник позивача трудову
книжку не отримувала, отримала лише
26.12.2013 в день, коли судове засідання не
відбулося.

Згідно ст. 235 КЗпП України, п.4.1
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок на підприємствах,
установах і організаціях працівникові
виплачується середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу. Днем
звільнення в такому разі вважається
день видачі трудової книжки. Про новий
день звільнення видається наказ і
вноситься запис до трудової книжки.

Як вбачається з роз"яснень п. 32
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
трудових спорів " №9 від 06 листопада 1992
року у випадку стягнення на користь
працівників середнього заробітку за
час вимушеного прогулу в зв"язку з
затримкою видачі трудової книжки він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи із заробітної плати за
останні два календарні місяці роботи.
Розрахунок середнього заробітку за час
вимушеного прогулу визначається
відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Згідно п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №13 від 24
грудня 1999 року "Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці" вбачається, що,
задовольняючи вимоги про оплату праці,
суд має навести в рішенні розрахунок, з
яких він виходив при визначенні сум, що
підлягають стягненню. Оскільки
справляння і оплата прибуткового
податку з громадян є відповідно
обов"язком роботодавця та працівника,
суд визначає зазначену суму без
утримання цього податку і інших
обов"язкових платежів, про що зазначає
в резулятивній частині рішення суду.

Вказані вимоги Закону судом
першої інстанції виконані не були.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського, міськрайонного суду
в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, початком перебігу
тримісячного строку для звернення до
суду позивача з позовом про
витребування трудової книжки,
стягнення середнього заробітку за час
затримки трудової книжки слід вважати
17.09.2012 року- день звільнення ОСОБА_4 з
роботи і отримання повного розрахунку
/а.с.4/. З позовом ОСОБА_4 звернувся лише
18.04.2013 року.

Крім того, статтею 234 КЗпП України
передбачено, що у разі пропуску з
поважних причин строків, установлених
ст.233 цього Кодексу, районний, районний
у місті, міський чи міськрайонний суд
може поновити ці строки.

З огляду на наведене, в разі
пропуску строку на звернення до суду
з»ясуванню підлягають причини такого
пропуску й за наявності поважних
причин цього підлягає поновленню
загальний строк.

Матеріалами справи встановлено,
що позивач з заявою про поновлення
строку на звернення до суду не
звертався, клопотання про поновлення
пропущеного строку не заявляв, причини
пропуску та доказів в підтвердження
наявності поважних причин пропуску
звернення до суду з позовом не надав,
не встановлено їх і в судовому
засіданні апеляційного суду.

Відповідно до п.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» встановлені
статтями 228, 233 КЗпП України строки
звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному
випадку суд зобов»язаний перевірити і
обговорити причини пропуску цих
строків, а також навести у рішенні
мотиви, чому він поновлює або вважає
неможливим поновити порушений строк.
Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.

Як вбачається з п.16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної /немайнової/ шкоди» до вимог
про відшкодування моральної шкоди у
випадках, передбачених трудовим
законодавством застосовується
тримісячний строк позовної давності
/ст.233 КЗпП/.

Виходячи із вищенаведеного,
колегія суддів вважає, що оскільки
вимоги позову є обґрунтованими, однак
позивачем пропущено строк звернення до
суду з позовом, і не подано заяви про
поновлення цього строку, то у
відповідності до ст. 309 ЦПК України
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову у зв»язку з
пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково .

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 07 квітня 2014
року за позовом ОСОБА_4 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ВІК-ЕКСПО» про витребування трудової
книжки, зміну дати звільнення,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4
відмовити за пропуском строку
звернення до суду.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
З.М.Максимчук

Судді:
М.П.Григоренко

С.В.Демянчук