РІШЕННЯ

Іменем України

20.06.2014 року
Справа № 133/2770/13-ц

Козятинський міськрайонний суд

Вінницької області

В складі: головуючого судді
Воронюк В.А.

при секретарі Полонській
Н.М.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката
ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Козятин цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про поділ спільно нажитого майна
подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась в суд із позовом
про розділ спільно нажитого майна
подружжя, який в ході розгляду справи
уточнила, зменшивши розмір позовних
вимог та просила встановити, що майно,
а саме: автомобіль марки Фольксваген
Транспортер , днз НОМЕР_1 та квартира
АДРЕСА_1 - є спільною сумісною власністю
подружжя набутого за час шлюбу та
наявним на час припинення спільного
ведення господарства з відповідачем та
провести поділ вищевказаного спільно
набутого майна подружжя між нею та
ОСОБА_3, визнати за нею право власності
на 1/2 ідеальну частку квартири під
АДРЕСА_1, вартістю 67 205 грн., та стягнути
з відповідача на її користь половину
вартості автомобіля марки Фольксваген
Транспортер, днз. НОМЕР_1 - 41 645 гривень, а
також стягнути з відповідача на її
користь судові витрати по справі. ( а.с.
142 ).

В обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що 01 березня 1997 року
вони з відповідачем уклали шлюб,
зареєструвавши його в відділі
реєстрації актів громадянського стану
Козятинського районного управління
юстиції. Від цього шлюбу у них
народилася дитина, син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З відповідачем припинили
сімейні відносини на початку липня 2013
року. Рішенням Козятинського
міськрайонного суду від 16 липня 2013 року
шлюб між ними було розірвано, а 20 липня
2013 року відповідач її вигнав з
квартири, забравши при цьому ключі. При
подачі позову про розірвання шлюбу до
суду нею було вказано, що спору про
спільно набуте майно за час шлюбу у них
з відповідачем не було, так як
надіялася, що це питання вирішиться
мирним шляхом.

За час шлюбу з відповідачем ними було
набуте майно, а саме: 23 жовтня 2002 року
придбана квартира під номером
шістнадцятим, що знаходиться в будинку
АДРЕСА_1, а також придбані два легкових
автомобілі.

Відповідно до довідки Козятинського
ВРЕР від 16.08.2013 року, на ім'я відповідача

було зареєстровано 08.05.2010 року та знято
з обліку для реалізації 23.07.2013 року
автомобіль Фольксваген Транспортер,
днз НОМЕР_1. Своєї згоди на зняття з
обліку для реалізації автомобіля марки
Фолькваген Транспортер вона не давала,
тому своїми діями відповідач грубо
порушив її права, як співвласниці
автомобіля. Їй про це стало відомо лише
після отримання відповіді з
Козятинського ВРЕР на запит адвоката.
Тобто, відповідач сам особисто, без її
на це згоди зняв з обліку автомобіль
для реалізації, тобто маючи намір
розпорядитися спільно надбаним ними за
час шлюбу майном, і вже після того як
нею пред'явлено позов до суду про
розірвання шлюбу, продав вказаний
автомобіль.

Таким чином, відповідач ущемив її права
на користування, володіння та
розпорядження спільно набутим майном
подружжя, яке належить їм обом на праві
спільної сумісної власності. Виходячи
з рівності часток подружжя в спільно
надбаному майні під час шлюбу, вона
бажає, щоб відповідач виплатив їй
компенсацію за половину вартості
автомобіля марки Фольксваген
Транспортер, днз. НОМЕР_1 - 41 645 гривень.

Відповідно до договору купівлі-продажу
квартири, її вартість на момент
придбання складала 15 000 гривень. Так як
квартира не підлягає реальному поділу,
бо немає можливості з однієї квартири
зробити дві окремі, з окремими входами
та організацією окремих санвузлів та
кухонь, то вона бажає, щоб суд визнав за
нею право власності на 1/2 ідеальну
частку квартири. Саме ця обставина, що
відповідач не бажає добровільно
вирішити питання поділу спільно
надбаного майна під час подружнього
життя, змушує звернутися з цим позовом
до суду.

Позивачка в судовому засіданні
уточнений позов підтримала та
пояснила, 01 березня 1997 року вони з
відповідачем уклали шлюб. Сімейне
життя з відповідачем не склалось , тому
16 липня 2013 року вона звернулася в суд
із позовом про розірвання шлюбу, а 9
серпня 2013 року шлюб між ними був
розірваний. З відповідачем за період
шлюбу придбали квартиру АДРЕСА_1 та два
автомобілі Фольксваген транспортер.
Відповідач ОСОБА_3 після подачі позову
до суду вигнав її із квартири, що
змусило її звертатись до суду з позовом
про вселення, та без її згоди, щоб не
проводити розподіл майна, продав
автомобіль Фольксваген транспортер
держномер НОМЕР_1 своїй сестрі ОСОБА_7 .
Так як квартира не підлягає поділу в
натурі, просила виділити їй ? ідеальну
частину квартири АДРЕСА_1. Крім того
просила стягнути з відповідача на її
користь вартість ? частки автомобіля
Фольксваген транспортер держномер
НОМЕР_1 в розмірі 41645 грн так як даний
автомобіль був придбаний ними за
спільні кошти в період шлюбу, своєї
згоди на зняття з обліку для реалізації
автомобіля вона не давала, вже після
того як нею пред'явлено позов до суду
про розірвання шлюбу, продав вказаний
автомобіль.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_2
уточнений позов підтримала та
пояснила, що майно, на яке вказує
позивачка було придбане сторонами в
період передування їх у шлюбі, а отже
є їх спільною сумісною власністю та
згідно вимог СК України повинно
ділитись між сторонами порівно, якщо
інше не передбачено договором між ними.
Відповідач без згоди позивачки продав
автомобіль Фольксваген транспортер
держномер НОМЕР_1 своїй сестрі ОСОБА_7 в
той час, як справа про розірвання шлюбу
перебувала у проваджені суду. Про те,
що ОСОБА_3 позичав гроші у своєї сестри,
а потім віддав їй автомобіль в замін за
борги, позивачка не знала. Дана угода
була укладена без згоди позивачки.
Тому вважає, що оскільки автомобіль на
момент розірвання шлюбу був спільною
сумісною власністю подружжя та вибув
із володіння ОСОБА_3 без згоди
позивачки після розірвання шлюбу, тому
такий автомобіль повинен ділитись
порівну між сторонами та просила
стягнути з відповідача на користь
позивачки ? частину його вартості в
розмірі 41645 грн. Поросила також
виділити позивачці ? ідеальну частку
квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнає в
частині розподілу квартири, в частині,
що стосується розподілу автомобілів
позов не визнає та пояснив, що в період
шлюбу позивачці у спадок перейшла
квартира в м.Козятині , яку вона
переобладнала у магазин. Для цього
потрібні були кошти. Позивачка не
працювала, коштів не мала . Він в 2011
році з відому позивачки позичив у
своєї сестри ОСОБА_7 100000 грн на ремонт
магазину, що належить позивачці.. Коли у
них з позивачкою стався у сім'ї скандал,
йому потрібно було повернути борги
сестрі, тому він по біржовій угоді
передав автомобіль Фольксваген
транспорте держномер НОМЕР_1 своїй
сестрі ОСОБА_7 Про це позивачка знала.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов
визнає частоково в частині розподілу
квартири, в решті позов не визнає та
пояснив, що автомобіль Фольксваген
транспорте держномер НОМЕР_1 не
підлягає розподілу, оскільки він був
відчужений в період перебування сторін
у шлюб на відшкодування боргу по
договору позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ,
тобто на період звернення з даним
позовом до суду автомобіль Фольксваген
транспорте держномер НОМЕР_1 вибув із
власності відповідача в інтересах
сім'ї , про що позивачка знала. При
таких угодах нотаріально посвідченої
заяви другого з подружжя не
вимагається. У разі вчинення одним із
співвласників правочину щодо
розпорядження спільним майном
вважається, що він вчинений за згодою
всіх співвласників. Тому просив у
позові відмовити.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що
ОСОБА_3.є її братом В 2011 році ОСОБА_1
отримала у спадок квартиру, яку
вирішила переобладнати у магазин. Для
облаштування магазину вона позичила
ОСОБА_3 100000 грн . Дану угоду оформили
договором позики.Коли стало питання
повертати борги, то ОСОБА_3
запропонував в рахунок погашення
боргу свій автомобіль Фольксваген. При
цьому говорив, що він з ОСОБА_1
обговорив це питання.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що в 2001 році з
його відому його дружина ОСОБА_7
позичила ОСОБА_3 100000 грн. , так як ОСОБА_1
мала відкривати магазин В 2013 році
ОСОБА_3 в рахунок відшкодування боргу
передав ОСОБА_7 автомобіль

Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов слід задовольнити
частково.

Судом встановлено, що сторони
знаходились в зареєстрованому шлюбі з
01 березня 1997 року, що підтверджується
копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2
(а.с.4)

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 12.08.2013 року
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було
розірвано (а.с.12).від шлюбу у сторін
народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає з відповідачем.

За час шлюбу сторони набули спільне
майно, а саме: 23 жовтня 2002 року,
відповідно до договору
купівлі-продажу, ними було придбано
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11), а також два
легкових автомобілі: автомобіль
Фольксваген Т4, днз НОМЕР_1, придбаний
відповідачем в 2008 році по біржовій
угоді №91/831 (а.с.9-10) та переданий 12.05.2010
року ОСОБА_12 згідно генерального
доручення ( а.с. 106 ) , а також
автомобіль Фольксваген Т4 днз НОМЕР_1,
який відповідно до довідки
Козятинського ВРЕВ, 08.05.2010 року було
зареєстровано на ім'я ОСОБА_3 та 23.07.2013
року знято для реалізації ( а.с. 6 ).

16 липня 2011 року було укладено договір
позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про
надання останньою позики 100000 грн
ОСОБА_3 ( а.с. 108 ).

Згідно довідки рахунку № 998615 ПП
«Авто Світ Плюс « від 23 липня 2013 року
ОСОБА_7 придбала автоммобіль
Фольксваген Транспортер держномер
НОМЕР_1 та зареєструвала на своє ім'я
(а.с. 91,92,93, ).

Згідно ч.1 ст.. 60 Сімейного кодексу
України та ч.3 ст. 368 ЦК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності, і кожна
річ, набута під час шлюбу, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно ст.. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
частка майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до принципів ч.1 ст. 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовились про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Коли об'єктом права спільної
сумісної власності є квартира, вона
може бути поділена в натурі, якщо на
вимогу учасників цієї власності
сторонам можна виділити ізольовані
житлові та інші приміщення із
самостійним виходом . Така позиція
зазначена в п.14 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовом про
захист права приватної власності. «

Якщо неподільні речі не можуть бути
реально поділені між подружжям
відповідно до їх часток, то суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

З огляду на вищевикладене суд
вважає, що оскільки квартира АДРЕСА_1
придбана ОСОБА_3 в період шлюбу, тому
вона є спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та підлягає
розподілу між ними в рівних частках.
Оскільки зазначену квартиру неможливо
поділити в натурі з облаштуванням
окремих виходів , тому суд вважає, що
дану квартиру необхідно поділити між
сторонами в рівних ідеальних частках
та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право
власності на ?? частку квартири
АДРЕСА_1.

Що стосується поділу автомобіля
Фольксваген Т4 днз НОМЕР_1, та стягнення
з відповідача на користь позивачки ?
частину його вартості, то в ційц
частині позовних вимог необхідно
відмовити. Приймаючи таке рішення суд
виходив з наступних фактичних
обставин та відповідних правових норм.
.

Згідно з роз'ясненнями п.30 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 1 «Про практику
застосування законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя « у випадку, коли при розгляді
вимог про поділ спільного майна
подружжя буде встановлено, що одним з
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в
інтересах сім'ї чи не на її потреби,
таке майно або його вартість
враховується при поділі .

Як зазначено у п. 23,24 даної постанови,
що вирішуючи спори між подружжям, суди
повинні встановлювати обсяг спільно
нажитого майна наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело та час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Стаття 65 Сімейного кодексу
України передбачає, що дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
спільної сумісної власності, за
взаємною згодою. При укладені
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

Статтею 369 ЦК України передбачено,
що співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Як було зазначено вище, що в період
шлюбу сторони придбали автомобіль
Фольксваген Т4 днз НОМЕР_1, який
відповідно до довідки Козятинського
ВРЕВ, 08.05.2010 року було зареєстровано на
ім'я ОСОБА_3 та 23.07.2013 року знято для
реалізації ( а.с. 6 ).

16 липня 2011 року було укладено
договір позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_7
про надання останньою позики 100000 грн
ОСОБА_3 в інтересах сім'ї ( а.с. ).

Згідно довідки рахунку № 998615 ПП
«Авто Світ Плюс « від 23 липня 2013 року
ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_3 автомобіль
Фольксваген Транспортер держномер
НОМЕР_1 та зареєструвала на своє ім'я
(а.с. 91,92,93, ). Даний правочин було
здійснено ОСОБА_3 в період перебування
у шлюбі з ОСОБА_1 для забезпечення
повернення боргу ОСОБА_7 , який ним було
отримано в інтересах сім'ї по договору
позики , тобто на момент звернення з
позовом до суду , зазначеного майна у
відповідача не було , а отже воно не
може бути предметом поділу..

Виходячи з аналізу норм ст..65 СК
України та ст.. 369 ЦК України у разі, якщо
одним із співвласників майна, що є у
спільній сумісній власності, вчинено
правочин щодо розпорядження цим
майном, на вчинення якого не
вимагається нотаріально посвідченої
згоди інших співвласників, такий
правочин може бути визнано недійсним у
випадку, якщо особою буде доведено, що
інша сторона правочину діяла
недобросовісно, тобто знала або
повинна була знати про відсутність
згоди на вчинення такого правочину
інших співвласників .

Позивачка не зверталась про
визнання недійсним договір позики
вчинений ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та не
визнавала недійсною біржову угоду на
відчуження спірного автомобіля.

Таким чином оскільки автомобіль
Фольксваген Транспортер держномер
НОМЕР_1 вибув із володіння ОСОБА_3 у
період перебування сторін у шлюбі з
метою погашення боргу по договору
позики від 16.07.2011 року ( а.с.108 ) , кошти
згідно якого були отриманий в
інтересах сім'ї ,а отже та на момент
розгляду справи не був в наявності,
тому він не підлягає розподілу.

Керуючись ст. ст.
60,61,63,65,69,70,71Сімейного Кодексу України,
ст. 368,369, 372 ЦК України, ст. ст.3,10,57-60, 88 ч.1,
208,209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1.

Провести поділ квартири АДРЕСА_1
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та визнати за
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на ?
ідеальну частину квартири АДРЕСА_1
вартістю 67205 грн за кожним.

В частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 вартості ? частини
автомобіля марки Фольксваген
Транспортер держномер НОМЕР_1 в
розмірі 41645 грн - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у
вигляді судового збору у розмірі 672
грн

В частині позовних вимог щодо
стягнення витрат за проведення
товарознавчої експртизи ОСОБА_1
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Вінницької області через Козятинський
міськрайонний суд протягом десяти
днів після проголошення рішення.

Суддя :
В.А.Воронюк

20.06.2014