Справа №579/436/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сіра Г. І.Номер провадження
22-ц/788/1152/14 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І., Таран С. А.,

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Кролевецького районного
суду Сумської області від 13 травня 2014
року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
начальника управління Пенсійного
фонду України в Кролевецькому районі
Срібранець Наталії Михайлівни, першого
заступника начальника управління
Пенсійного фонду України в
Кролевецькому районі Лисенко Тетяни
Анатоліївни про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Кролевецького районного суду
Сумської області від 13 травня 2014 року
відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні
позовних вимог до начальника
управління Пенсійного фонду України в
Кролевецькому районі Срібранець
Наталії Михайлівни, першого заступника
начальника управління Пенсійного
фонду України в Кролевецькому районі
Лисенко Тетяни Анатоліївни про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Вказане рішення суду позивач оскаржив
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги стосовно стягнення
матеріальної шкоди у вигляді упущеної
вигоди, а також моральної шкоди у
повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що неправильними є
висновки суду першої інстанції про те,
що позивач начебто наполягав на тому,
що відповідачі змусили його припинити
підприємницьку діяльність, так як він
лише наголошував на тому, що свідомі
незаконні дії відповідачів, які
виразились у пред'явленні до нього
вимог про сплату єдиного податку, стали
наслідком того, що він припинив свою
підприємницьку діяльність, в
результаті чого йому була заподіяна
шкода у вигляді упущеної вигоди, а
також він переніс моральні страждання.

Крім того, позивач не погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що після постановлення Харківським
апеляційним адміністративним судом
ухвали від 10 липня 2013 року жодних вимог
по сплаті боргу до нього вже не
пред'являлось, так як 09 серпня 2013 року
позивачу була пред'явлена інша вимога
за № Ф1413/3 на суму 1592,04 грн.

Також суд першої інстанції всупереч
рішенням адміністративних судів, які
набрали законної сили і які
підтвердили незаконність претензій на
його адресу з боку відповідачів,
безпідставно зробив висновок про те, що
відповідачі діяли в межах повноважень,
дотримуючись своїх прав та обов'язків.

В апеляційній скарзі зазначається і
про безпідставність твердження суду
про відсутність підстав для
відшкодування шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_3 з 19 грудня 2007 року був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець та знаходився на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в Кролевецькому районі як
платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

13 лютого 2013 року управлінням
Пенсійного фонду України в
Кролевецькому районі була прийнята
вимога за № Ф 1370, яку підписала
начальник Срібранець Н.М., про сплату
позивачем боргу з єдиного внеску в сумі
4571,01 грн., що була оскаржена позивачем.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10 липня 2013
року, а також ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 27
лютого 2014 року, визнано протиправною та
скасовано вказану вимогу управління
Пенсійного фонду України в
Кролевецькому районі (а.с.37-39, 51-53, 58,
109-111).

Іншою вимогою управління Пенсійного
фонду України в Кролевецькому районі
від 21 березня 2013 року за № Ф 1413, яка була
підписана керівником Срібранець Н.М.,
зобов'язано позивача сплатити
заборгованість зі сплати єдиного
внеску в сумі 1698,23 грн. Крім того,
рішенням управління Пенсійного фонду
України в Кролевецькому районі від 22
березня 2013 року за № 126, підписаного тим
же керівником установи, застосовано до
ОСОБА_3 штрафні санкції за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою звітності,
передбаченої Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» за 2012 рік в
розмірі 170 грн. Вказані вимога та
рішення управління Пенсійного фонду
України в Кролевецькому районі за
позовом ОСОБА_3 були визнані
протиправними та скасовані відповідно
до постанови Сумського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року, залишеної без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 липня 2013
року (а.с.33-36, 47-50, 54, 57).

Також 20 травня 2013 року управління
Пенсійного фонду України в
Кролевецькому районі в особі керівника
Лисенко Т.А. прийняло вимогу про сплату
позивачем боргу з єдиного внеску за № Ф
1413/2 в сумі 2892,26 грн., яка за позовом
ОСОБА_3 була визнана протиправною та
скасована відповідно до постанови
Сумського окружного адміністративного
суду від 20 червня 2013 року, залишеної без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21 серпня 2013 року (а.с.23-24, 30-32, 44-46, 56).

Згідно вимоги управління Пенсійного
фонду України в Кролевецькому районі
про сплату недоїмки від 09 серпня 2013
року за № Ф 1413/3, підписаної
відповідачем Срібранець Н.М.,
зобов'язано позивача сплатити недоїмку
зі сплати єдиного внеску в сумі 1592,04
грн. Вказана вимога, яку оскаржив
позивач, визнана протиправною та
скасована постановою Сумського
окружного адміністративного суду від 03
жовтня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02 грудня 2013
року (а.с.18-19, 25-29, 40-43, 55).

Як зазначено у повідомленні про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця від 15 лютого
2014 року за № 03.3-14/12 того ж дня, тобто 15
лютого 2014 року, відповідно до заяви
позивача від 01 квітня 2013 року внесено
запис до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців про проведення
державної реєстрації щодо припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (а.с.61, 62).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів належними та
допустимими доказами факту того, що
незаконні дії відповідачів призвели до
того, що він був змушений припинити
підприємницьку діяльність, внаслідок
чого йому було завдано матеріальної
шкоди у вигляді упущеної вигоди, а
також моральну шкоду. До того ж, як
вбачається зі змісту оскаржуваного
судового рішення, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що позов
пред'явлено до неналежних
відповідачів.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Положеннями статті 56 Конституції
України передбачено, що кожен має право
на відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Аналіз наведених норм права, з
урахуванням встановлених у справі
обставин, дає підстави стверджувати, що
за наявності підстав вважати, що
позивачу була завдана шкода
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю відповідачів, як
посадових осіб управління Пенсійного
фонду України в Кролевецькому районі,
як органу державної влади,
відповідальність несе держава.

В той же час, як вбачається з матеріалів
справи, позивач пред'явив вимоги про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди до конкретних
посадових осіб: начальника управління
Пенсійного фонду України в
Кролевецькому районі Срібранець
Наталії Михайлівни та першого
заступника начальника управління
Пенсійного фонду України в
Кролевецькому районі Лисенко Тетяни
Анатоліївни, з урахуванням процентного
співвідношення ступеня вини кожної з
них, тобто до осіб, які не є належними
відповідачами у даній справі.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог до вказаних
посадових осіб є законним і
обґрунтованим, а доводи апеляційної
скарги про зворотнє не ґрунтуються на
законі.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність причинно-наслідкового
зв'язку між діяльністю відповідачів, як
посадових осіб органу державної влади,
які приймали стосовно позивача рішення
про сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску, хоча ті вимоги і рішення
впослідуючому визнавались судами
протиправними і скасовувались, та
наслідками у вигляді припинення
позивачем здійснення підприємницької
діяльності і, на чому він наголошує,
заподіяння у зв'язку з цим матеріальної
шкоди у вигляді упущеної вигоди, яку
він міг би отримати від здійснення
підприємницької діяльності, а також
моральної шкоди від душевних
страждань, враховуючи, що припинення
підприємницької діяльності є
самостійним усвідомленим
волевиявленням і позивач не довів, що з
боку відповідачів вчинялись будь-які
дії, спрямовані на припинення ним цієї
діяльності.

При цьому не заслуговують на увагу
доводи апеляційної скарги стосовно
того, що позивач був змушений припинити
підприємницьку діяльність внаслідок
її економічної необґрунтованості
через протиправні дії відповідачів,
враховуючи і те, що загальна сума вимог
про сплату недоїмки, пред'явлена до
нього управлінням Пенсійного фонду
України в Кролевецькому районі,
становила 10753,54 грн. (4571,01 грн. + 1698,23 грн. +
2892,26 грн. + 1592,04 грн.) та 170 грн. штрафу, в
той час як визначена ним сума упущеної
вигоди від припинення підприємницької
діяльності за період з 01 квітня 2013 року
по 23 грудня 2013 року склала 283791,10 грн.
(а.с.22).

Зауваження в апеляційній скарзі про те,
що суд першої інстанції допустився
помилки при визначенні дати припинення
позивачем підприємницької діяльності
не є підставою для задоволення
апеляційної скарги, так як вказане
питання може бути вирішено судом
першої інстанції шляхом виправлення
описки.

До посилання в апеляційній скарзі на
те, що після постановлення ухвали
Харківським апеляційним
адміністративним судом від 10 липня 2013
року, якою були захищені його порушені
з боку відповідачів права, останні
знову порушили його права, пред'явивши
до нього нову вимогу про сплату
недоїмки за № Ф1413/3 від 09 серпня 2013 року
на суму 1592,04 грн., колегія суддів
ставиться критично, враховуючи, що
позивач не довів, що наслідком такої
дії стало припинення ним
підприємницької діяльності, так як
заяву щодо цього він подав ще 01 квітня
2013 року (а.с.61).

До того ж, предметом апеляційного
перегляду Харківського апеляційного
адміністративного суду, викладеного в
ухвалі від 10 липня 2013 року, не була
вказана вимога управління Пенсійного
фонду України в Кролевецькому районі №
Ф1413/3 від 09 серпня 2013 року.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків місцевого суду також не
спростовують і не містять посилань на
такі порушення, які б слугували
підставою для зміни чи скасування
рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає, отже, апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Кролевецького районного суду
Сумської області від 13 травня 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -