Справа № 342/1883/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1321/2014
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г.І. Г. І.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Малєєва А.Ю.,
Фединяка В.Д.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: представника
ОСОБА_2- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Городенківського районного суду від 14
квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В
обгрунтування своїх вимог посилалась
на те, що через образливі висловлювання
чоловіка щодо неї, через його погрозу
фізичною розправою спільне проживання
сторін стало неможливим, а збереження
шлюбу суперечить їхнім інтересам. У
зв'язку із таким постійним емоційним
хвилюванням та психологічним
напруженням ОСОБА_4 змушена була
звертатися за захистом до працівників
РВ УМВС в Городенківському районі та в
службу у справах дітей Городенківської
РДА. У зв'язку з цим, термін для
примирення просила не надавати, а шлюб
між нею та відповідачем розірвати.

Рішенням Городенківського районного
суду від 14 квітня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4
зареєстрований 12.01.2008 року у відділі
реєстрації актів цивільного стану
Городенківського районного управління
юстиції в Івано-Франківській області,
актовий запис №2 - розірвано.

Дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено
проживати з позивачем ОСОБА_4

Після розірвання шлюбу позивачу
залишено прізвище «ОСОБА_4».

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неповне з'ясування судом обставин
справи, неналежну оцінку судом доказів
та на порушення норм матеріального і
процесуального права.

На думку апелянта, ухвалюючи рішення
про розірвання шлюбу суд першої
інстанції не з'ясував фактичні
взаємини подружжя, дійсні причини
позову про розірвання шлюбу та не
забезпечив участі у судовому засіданні
обох сторін.

В порушення вимог ч.1 ст.14 СК України суд
першої інстанції не звернув увагу, що
на час розгляду справи позивач
знаходилась за межами України, а тому
звернутися в суд з позовом та написати
заяву про розгляд справи за її
відсутності ОСОБА_4 не могла. Крім того,
за межами території України був і
відповідач, від імені якого участь в
судових засіданнях брав адвокат, який
заявляв клопотання про перенесення
судових засідань. Однак, суд
необґрунтовано та всупереч вказаним
обставинам ухвалив рішення без участі
сторін.

Також апелянт вказує, на те, що
обгрунтування позовних вимог ОСОБА_4 не
відповідають дійсності, оскільки
відповідач не зловживає спиртними
напоями, не вчиняє суперечок, навпаки
має повагу серед громадськості, працює,
отримує заробітну плату, яку витрачає
на потреби сім'ї. При цьому також
утримує житловий будинок та веде
спільне господарство з позивачем.

Крім того, визначаючи місце проживання
малолітньої дитини сторін, суд першої
інстанції не заслухав думку батька
дитини з цього приводу, як і не врахував
його заперечень.

Рішення суду першої інстанції з цих
підстав апелянт просив скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовити.

В засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_2 доводи апеляційної
скарги підтримав з наведених у ній
мотивів.

ОСОБА_4 до суду не з'явилася, хоч належно
повідомлялася судом про розгляд
справи; від імені ОСОБА_4 суду надіслано
заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
представника ОСОБА_2, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається. що
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 12.01.2008 року, що
підтверджується свідоцтвом про шлюбі
серії НОМЕР_1 від 12.01.2008 року (а.с. 4).

За час перебування сторін в шлюбі у них
народилась дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що сторони не
проживають разом однією сім'єю
протягом останніх двох років,
спільного господарства не ведуть,
мають різні погляди на життя, а тому
подружнє життя сторін та збереження
шлюбу є неможливим. Малолітню доньку
сторін суд залишив проживати з матір'ю.

Однак погодитись в повній мірі з цим
колегія суддів Апеляційного суду не
може.

Відповідно до ч.1 ст. 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини … та інші обставини
життя подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у постанові N 11 від 21 грудня 2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», зокрема у
п.п. 10, 14 проголошена Конституцією
України охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей. Із цією метою
суди повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

У випадку коли при розірванні шлюбу в
судовому порядку встановлено, що
подружжя не досягло згоди про те, з ким
із них будуть проживати неповнолітні
діти, про порядок та розмір виплати
коштів на утримання дітей, дружини
(чоловіка), а також про поділ спільного
майна подружжя, або буде встановлено,
що такої згоди досягнуто, але вона
порушує інтереси дітей чи одного з
подружжя, суд вирішує зазначені
питання по суті одночасно з вимогою про
розірвання шлюбу з дотриманням закону,
який регулює ці правовідносини.

Встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що судом першої
інстанції справа розглядалася без
участі сторін, незважаючи на письмові
заперечення відповідача щодо
розірвання шлюбу та озвучені його
представником доводи про те, що
зазначені ОСОБА_4 підстави позову
жодним чином не обґрунтовані, а сама
вона вже тривалий час перебуває за
межами України. Малолітня дитина
подружжя без згоди на те батька - ОСОБА_2
також вивезена за кордон.

Така позиція висловлена представником
ОСОБА_2 і в засіданні апеляційної
інстанції. На обґрунтування своїх
доводів він представив відповідь
Держприкордонслужби на запит у рамках
кримінального провадження щодо
перетину ОСОБА_4 та її малолітньою
донькою державного кордону у січні 2013
року.

З матеріалів справи також вбачається,
що розглядаючи справу про розірвання
шлюбу, суд першої інстанції одночасно
вирішив питання про місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_5, без
залучення служби у справах дітей, що є
порушенням вимог ст.ст. 19 СК та 45 ЦПК
України, оскільки ОСОБА_2 заперечував
щодо проживання їх малолітньої дочки з
матір'ю. Крім того, як встановлено
судом, та підтверджується листом
Служби у справах дітей Городенківської
РДА Івано-Франківської області
визначити на даний час місце
проживання малолітньої дитини не є
можливим, оскільки місце перебування
як відповідача, так і позивача не
відоме.

Однак дійсних причин розірвання шлюбу
суд першої інстанції не з'ясував,
обмежившись лише мотивами, що
викладені в позовній заяві ОСОБА_4 Крім
цього, зважаючи на заперечення ОСОБА_2
не вирішив питання щодо особистої
участі обох сторін в судовому
засіданні, а для забезпечення
інтересів дитини не з'ясував навіть
фактичного місця її перебування на
даний час.

Зважаючи на це, колегія суддів вважає,
що постановлене судом першої інстанції
рішення не може вважатися законним і
обґрунтованим і підлягає до
скасування.

Оскільки апеляційний суд законодавчо
позбавлений права в такому разі
скасувати рішення з направленням
справи на новий розгляд, відповідно як
і залучити відповідний орган до участі
в справі та вирішити спір як суд першої
інстанції, то по суті спору на підставі
встановленого слід ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

На підставі наведеного та ст.ст. 19, 112 СК
України , керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 313, 314,
316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Городенківського районного
суду від 14 квітня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
О.Є. Меленко

Судді:
А.Ю. Малєєв

В.Д. Фединяк