У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 23
жовтня 2013 року, ухвалу апеляційного
суду Чернігівської області від 10 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)
звернулось до суду з указаним позовом,
просило стягнути з ОСОБА_4
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 41 563 грн 56 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14
вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_4 укладено кредитний договір,
за умовами якого останньому надано
кредит у розмірі 3 346 грн 80 коп. до 14
вересня 2008 року зі сплатою 12 % річних.

Станом на 13 березня 2013 року
заборгованість за кредитним договором
становить 41 152 грн 04 коп. (з яких тіло
кредиту - 3 346 грн 80 коп., проценти - 16 916
грн 96 коп., комісія - 902 грн., 17 550 грн 47
коп. - пеня, 2 435 грн 81 коп. - штраф)

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 23 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 10 січня 2014 року, позов
задоволено. Стягнуто з відповідача на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором у розмірі 41 152 грн 04
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 14 вересня 2007
року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4
укладено кредитно-заставний договір,
який складається із заяви
позичальника, Тарифів банку та Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам ("Розстрочка" (Стандарт), за
умовами якого позичальнику надано
кредит у розмірі 3 346 грн 80 коп. до 14
вересня 2008 року зі сплатою 12 % річних.

Станом на 13 березня 2013 року
заборгованість за вказаним кредитним
договором становить 41 563 грн 56 коп. (з
яких тіло кредиту - 3 346 грн 80 коп.,
проценти - 16 916 грн 96 коп., комісія - 902
грн., 17 550 грн 47 коп. - пеня, 2 435 грн 81 коп. -
штраф).

Задовольняючи позов ПАТ КБ
"ПриватБанк", суд першої інстанції, із
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
відповідач порушив умови кредитного
договору, тому стягненню підлягає
заборгованість у межах строку позовної
давності, який сторони визначили у
ньому.

Із висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на таке.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Вирішуючи спір, суди дійшли
обґрунтованого висновку про те, що банк
не пропустив строк звернення до суду з
позовом, оскільки відповідно до умов п.
5.5 Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам ("Розстрочка" (Стандарт)
сторони збільшили строк позовної
давності до 5 років за вимогами про
стягнення кредиту, процентів за
користування кредитом, винагороди,
неустойки (пені, штрафів).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Відповідні висновки містяться в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року (справа № 6-116цс13).

Як убачається із заяви позичальника,
яка є невід'ємною частиною укладеного
між сторонами кредитно-заставного
договору, погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, за який
приймається період з 20 до 25 числа
кожного місяця, позичальник повинен
надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у розмірі 379 грн 62
коп. (а.с. 5).

Вирішуючи спір, суди у порушення ст. ст.
214, 215, 303, 315 ЦПК України на умови
договору уваги не звернули, не
врахували, що договором визначено
повернення кредитних коштів
щомісячними платежами, внаслідок чого
дійшли передчасного висновку про
задоволення позову у повному обсязі.

Крім того, із наданого позивачем до
суду першої інстанції розрахунку
заборгованості, правильність якого
заперечував відповідач, вбачається, що
прострочена процентна ставка за
кредитним договором становить 182 %
річних.

Суди не перевірили належним чином
доводи і заперечення сторін, не
мотивували, на підставі якого пункту
договору, укладеного між сторонами,
підлягає стягненню прострочена
процентна ставка у розмірі 182 % річних.

Крім того, суди не взяли до уваги, що
відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки (штрафу, пені) може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує суму збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Істотними обставинами
в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Як убачається із
розрахунку заборгованості за
кредитним договором, розмір
заборгованості за тілом кредиту
становить 3 346 грн 80 коп., проценти - 16 916
грн 96 коп., а неустойка (штраф та пеня) -
19986 грн 28 коп.

Вирішуючи спір, суди не
перевірили належним чином доводи та
заперечення сторін, не врахували
положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та не
перевірили наявність підстав, що мають
істотне значення для зменшення розміру
неустойки.

Допущені судами
порушення норм матеріального та
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного її вирішення, тому судові
рішення необхідно скасувати на
підставі ст. 338 ЦПК України та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 23
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Чернігівської області від 10 січня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

О.В. Попович