У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 18 червня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Відкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» про
відшкодування майнової та моральної
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 21лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

17 вересня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому з урахуванням
уточнень просив стягнути з ОСОБА_5
майнову шкоду в розмірі 39 050, 21 грн та
моральну шкоду в сумі 15 000 грн; стягнути
з Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» (далі - ВАТ HACK
«Оранта») 35 000 майнової шкоди та 5 000 грн
моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21
серпня 2009 року водій ОСОБА_5, керуючи
автомобілем марки «ЗІЛ-130», р.н. НОМЕР_1,
не переконавшись, що це буде безпечно і
не створить перешкод іншим учасникам
дорожнього руху, перетнув суцільну
лінію дорожньої розмітки в
непередбаченому для цього місці, почав
виконувати розворот та допустив
зіткнення з автомобілем марки «Субару
Легассі», р.н. НОМЕР_2 під його (позивача)
керуванням.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали
механічні пошкодження.

Автомобіль відповідача був
застрахований у ВАТ HACK «Оранта».

За наслідками ДТП відносно всіх його
учасників дорожнього руху
працівниками ДАІ складено
адміністративні протоколи про
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України.

Постановою Рівненського районного
суду від 21 грудня 2009 року провадження у
справі про адміністративне
правопорушення відносно нього за ст. 124
КпАП України закрито за відсутністю в
його діях складу правопорушення.

Постановою Рівненського міського суду
від 23 грудня 2009 року провадження у
справі про притягнення ОСОБА_5 до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КпАП України закрито у зв'язку із
закінченням строків, передбачених ст. 38
цього Кодексу, тобто з нереабілітуючих
обставин.

Зважаючи на вину відповідача у ДТП,
просив задовольнити позов.

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 09
грудня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 21 лютого
2014 року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове, яким позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ НАСК «Оранта» на користь
ОСОБА_4 35 000 грн майнової шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 35 000
грн майнової шкоди та 2 000 грн моральної
шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення
місцевого суду від 09 грудня 2013 року,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
до ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив
з того, що позивач пропустив строк
позовної давності для звернення до
сулу.

Відмовляючи в задоволенні вимог до ВАТ
HACK «Оранта», суд зазначив, що позивач в
досудовому порядку не звертався до
страхової компанії з вимогами про
відшкодування завданої матеріальної
шкоди, тому звернення до суду з такими
вимогами є передчасним.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
часткове задоволення позову,
апеляційний суд виходив із його
доведеності.

Застосувавши норми ч.5 ст.267 ЦК України,
суд визнав поважними причини
пропущення позовної давності та
вважав, що порушене право позивача
підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, апеляційний
суд з урахуванням встановлених
обставин справи обґрунтовано дійшов
висновку про часткове задоволення
позову.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 21лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова