Головуючий у 1 інстанції: Государський
Провадження № 22-ц/783/3905/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника Львівської
обласної державної телерадіокомпанії
- Мудрак І.І., представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою Львівської
обласної державної телерадіокомпанії
на рішення Галицького районного суду
м.Львова від 31 березня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_3 до Львівської
обласної державної телерадіокомпанії
про скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено. Поновлено ОСОБА_3 на посаді
завідувача відділу анонсування
програм дирекції програм з 27.06.2013 року.
Стягнуто з Львівської обласної
державної телерадіокомпанії в користь
ОСОБА_3 31 584 грн. середнього заробітку за
час вимушеного прогулу. Стягнуто з
Львівської обласної державної
телерадіокомпанії в дохід держави 243
грн. 60 коп. судового збору. Допущено до
негайного виконання рішення в частині
поновлення на роботі та присудження
ОСОБА_3 виплати заробітної плати у
межах суми платежу за один місяць в
розмірі 3 509 грн.

Рішення суду оскаржила Львівська
обласна державна телерадіокомпанія. В
апеляційній скарзі представник
стверджує про порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що про те, що позивачка
перебувала на лікарняному
телерадіокомпанія дізналася лише 6
вересня 2013 року. Стверджує, що остання
не безперервно перебувала на
лікарняному, а саме 23.03.2013 року та
24.03.2013 року вона перебувала в
працездатному стані. Посилається на
те, що позивачка була обізнана з
вимогами щодо повідомлення
роботодавця про непрацездатність, щодо
порядку оформлення і здачі на
підприємство листка непрацездатності
після закінчення хвороби. Вважає, що
судом не надано належної оцінки діям
відповідача щодо розшуку позивачки і
виявлення причин її відсутності на
роботі впродовж тривалого часу.
Зокрема, зазначає, що 15.05.2013 року на
адресу місця реєстрації позивачки
скеровано лист з повідомленням про
вручення, яким запропоновано з»явитись
на роботу і дати пояснення про причини
відсутності, однак такий повернуто за
закінченням терміну зберігання.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Львівської обласної
державної телерадіокомпанії - Мудрак
І.І. на підтримання апеляційної скарги,
пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4
про заперечення доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду
першої інстанції відповідає в повній
мірі.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено
такі обставини.

Позивачка працювала на посаді
завідувача відділу анонсування
програм дирекції програм Львівської
обласної державної телерадіокомпанії.

Наказом Львівської обласної державної
телерадіокомпанії №94-к від 27 червня 2013
року позивачку звільнено з вказаної
посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України
за прогул (відсутність на роботі без
поважних причин з 16.02.2013 року по 27.06.2013
року). (а.с.3)

6 вересня 2013 року позивачку ознайомлено
з наказом про звільнення, та вказаного
числа остання подала доповідну записку
з долученими оригіналами листків
непрацездатності. (а.с.4-6)

З листків непрацездатності
вбачається, що позивачка перебувала на
лікарняному: 18.02.2013 року, з 21.02.2013 року
по 22.03.2013 року, з 25.03.2013 року по 23.07.2013
року, з 25.07.2013 року по 5.09.2014 року. (а.с.7-10,
11а, 41-50, 68-71)

Згідно з довідкою МСЕК від 24 липня 2013
року позивачці встановлена 3 група
інвалідності. (а.с.11)

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
за №9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» при розгляді позовів
про поновлення на роботі осіб,
звільнених за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП, суди
повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п. 17 Постанови від 06 листопада 1992 року №
9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» правила про
недопустимість звільнення працівника
в період тимчасової непрацездатності,
а також у період перебування у
відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як
передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й
інших випадків, коли розірвання
трудового договору відповідно до
чинного законодавства провадиться з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. При цьому
маються на увазі щорічні, а також інші
відпустки, що надаються працівникам як
із збереженням, так і без збереження
заробітку.

Розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не може бути
визнано обґрунтованим, якщо в день
звільнення працівнику видано
лікарняний листок (довідку в
установлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу. Рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, прийняте органом,
який розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції обгрунтовано виходив з того,
що позивачка звільнена з роботи з
порушенням трудового законодавства,
оскільки звільнення останньої
проведено в в період її тимчасової
непрацездатності, в зв"язку з чим
наявні підстави для поновлення
позивачки на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Висновок суду відповідає встановленим
обставинам справи та дослідженим
доказам, які знаходяться в матеріалах
справи.

Посилання представника апелянта на те,
що про факт перебування позивачки на
лікарняному дізналися лише 6 вересня
2013 року, колегією суддів не приймається
до уваги.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України,
є будь - які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Як безспірно вбачається з листка
непрацездатності серії АГЖ №02005,
виданого 27 червня 2013 року Комунальною
4-ою міською клінічною лікарнею,
позивачка з 27 червня по 23 липня 2013
перебувала на амбулаторному лікуванні.
(а.с.10)

Доказів на підтвердження відсутності
позивачки на роботі без поважних
причин відповідачем не подано.

Крім того, звільнення позивачки в
період тимчасової непрацездатності
представником апелянта не
заперечулося в суді першої та
апеляційної інстанції, а тому причини
відсутності позивачки на роботі не
можуть бути визнані неповажними.

Поновлюючи позивачку на роботі, суд
першої інстанції стягнув з відповідача
на користь останньої середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 31 584 грн., виходячи з її
середньоденної заробітної плати
позивача у розмірі 164 грн. 15 коп., що
відповідає п.2, 8 «Порядку обчислення
середньої заробітної плати»,
затвердженого постановою КМУ від 8
лютого 1995 року №100.

Доводи апеляційної скарги не свідчать
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права, про
неправильність висновків суду, такі не
грунтуються на матеріалах справи та
спростовуються дослідженими доказами.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
колегія суддів не вбачає підстав для
зміни або скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Львівської обласної
державної телерадіокомпанії
відхилити.

Рішення Галицького районного суду
м.Львова від 31 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий :
Павлишин О.Ф.

Судді :
Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.