Провадження № 2/161/796/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

13 червня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області в
складі головуючого-судді - Пушкарчук
В.П.

при секретарі - Акайомовій Т.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного
майна, -

в с т а
н о в и в :

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, вказавши на ті обставини, що з
06 серпня 1999 року по 02 грудня 2009 року з
відповідачем перебували у
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають
сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час перебування в шлюбі
сторони разом з іншими співвласниками
придбали 1-ий поверх двоповерхового
будинку (декілька квартир за адресою:
АДРЕСА_1, 1/3 частина яких являється
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і
була зареєстрована на відповідача
ОСОБА_2).

Після набуття права власності дані
квартири із статусу житлового фонду
були переведені в статус нежитлового
приміщення. Тобто в даному нежитловому
приміщенні 1/3 частина являється
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
яка була передана в довгострокову
оренду Луцькому центральному
відділенню ВАТ «Кредитпромбанк» та
перебуває в оренді до сьогоднішнього
часу.

Оскільки подружжя не досягло згоди
щодо поділу майна, яке було придбано
ними в період шлюбу, тому позивач
просила поділити майно в судовому
порядку, визнавши за нею право
власності на 1/6 частину нежитлового
приміщення, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_1 змінив
позовні вимоги, просив стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову
компенсацію від вартості 1/6 частини
нежитлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, в розмірі
242 650,00 грн. та зобов'язати відповідача
сплатити грошову компенсацію ОСОБА_4
протягом місяця з дна набрання
законної сили рішенням суду.

19.12.2013 року ОСОБА_2 подав суду
зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, про
поділ спільного майна, згідно якої
просив визнати за ним право на ? частини
в частці відповідача у спільній
власності на квартиру по АДРЕСА_2,
оскільки дана квартира була придбана в
період шлюбу.

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_1 збільшив
розмір позовних вимог, просив стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову
компенсацію від вартості 1/6 частини
офісного приміщення загальною площею
116,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, та вартості 1/6
частини двохкімнатної квартири № 1
загальною площею 56,3 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, в розмірі
694 400,00 грн. та зобов'язати відповідача
сплатити грошову компенсацію ОСОБА_4
протягом місяця з дна набрання
законної сили рішенням суду.

Представник позивача ОСОБА_1 в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги з підстав, зазначених у позовній
заяві та заяві про збільшення позовних
вимог. Просив позов задовольнити та в
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний
позов не визнали з підстав, викладених
в запереченні проти позову, просили
відмовити в його задоволенні. ОСОБА_2
зустрічний позов не підтримав. Пояснив,
що подав його, щоб при розподілі майна
було враховано все майно, набуте
подружжям під час шлюбу. Він не
претендує на квартиру по проспекту
Відродження, а хоче, щоб позивач ОСОБА_4
також врахувала і його частку при
розподілі майна.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши документи справи, суд
прийшов до висновку про відмову в
задоволенні первісного позову ОСОБА_4
та зустрічного позову ОСОБА_2 з
наступних підстав.

Згідно ст. 21 СК України шлюб є дійсним
при укладенні (реєстрації) його в
органах державної реєстрації актів
цивільного стану.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено,
що майно, набуте подружжям за час шлюбу,
є їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно із зазначеною нормою при
вирішенні питання про визнання майна
подружжя їх спільною сумісною чи
особистою приватною власністю
з'ясуванню підлягають як підстави й час
набуття такого майна, так і джерела
його придбання.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 06.08.1999 року по 02 грудня 2009 року з
відповідачем перебували у
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають
сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час перебування в шлюбі сторони
разом з іншими співвласниками
придбали 1-ий поверх двоповерхового
будинку за адресою: м. Луцьк вул.
Винниченка, 24. 1/3 частина офісного
приміщення загальною площею 116,8 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
та 1/3 частина двохкімнатної квартири №
1 загальною площею 53,6 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Проте судом встановлено, що нежитлове
приміщення загальною площею 166,5 кв.м по
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
часткової власності по 1/3 частині
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на підставі свідоцтва
про право власності, виданого згідно
рішення виконавчого комітету Луцької
міської ради від 02.06.2011 року № 390-2 та
зареєстрованого КП «Волинське ОБТІ» в
електронному реєстрі прав власності
25.06.2011 року за № 2570311, ОСОБА_8 на підставі
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу ОСОБА_9
30.11.2012 року за № 1738 та зареєстрованого
КП «Волинське ОБТІ» в електронному
реєстрі прав власності 05.12.2012.

Рішенням Луцького міськрайонного
суду від 12.09.2013 року (справа № 161/891/13ц)
встановлено, що договір дарування 1/3
частини нежитлового приміщення від
30.11.2013 року є дійсним оскільки при
видачі ОСОБА_2 02.06.2011 року свідоцтва про
право власності на 1/3 частини
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 були
дотримані вимоги чинного
законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України
зазначені обставини, які встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Позивач включила до складу
спільного майна об'єкти нерухомого
майна (1/3 частини офісного приміщення
загальною площею 116,8 кв.м., 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1), яких немає в
наявності в сторін на час розгляду
справи і які не знаходяться у третіх
осіб. Відсутнє у сторін майно не
підлягає поділу.

Відповідно до п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна» до складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

На час припинення спільного ведення
господарства, тобто 14.12.2009 року,
позивачу не належали на праві
власності по 1/6 частини офісного
приміщення загальною площею 116,8 кв.м та
квартири АДРЕСА_1. За відсутності
правовстановлюючих документів на
частини об'єктів нерухомого майна
позивач безпідставно вимагає
стягнення з відповідача вартості
грошової компенсації 1/6 частин об'єктів
нерухомого майна відповідно 622 950,00
гривень і 71 450,00 гривень, разом 694 440,00
гривень.

Розмір грошової компенсації за об'єкти
нерухомого майна позивач обґрунтовує
висновками оцінювача ТзОВ «Волинське
агентство нерухомості» від 04.04.2014 року
про ринкову вартість станом на
листопад-грудень 2009 1/3 частини офісного
приміщення загальною площею 116,8 кв.м. по
АДРЕСА_1 1 245 900,00 гривень, 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1 142 900,00 гривень.
Аналогічна оцінка зазначених об'єктів
нерухомого майна вказана в довідках
ТзОВ «Волинське агентство
нерухомості» №№ 31, 32 від 04.04.2014 року,
які подані суду представником
позивача.

Висновки оцінювача не відповідають
вимогам ст. 12 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні», ст. 56 Національного стандарту
№ 1 «Загальні засади оцінки майна і
майнових прав», затвердженого
постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440,
Національному стандарту № 2 «Оцінка
нерухомого майна», затвердженого
постановою КМУ від 28.10.2004 року № 1442.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні» звіт про оцінку майна є
документом, що містить висновки про
вартість майна, та підтверджує
виконані процедури з оцінки майна
суб'єктом оціночної діяльності -
суб'єктом господарювання відповідно до
договору. Звіт підписується
оцінювачами, які безпосередньо
проводили оцінку майна, і скріплюється
печаткою та підписом керівника
суб'єкта оціночної діяльності. Вимоги
до змісту звіту про оцінку майна,
порядку його оформлення та
рецензування встановлюються
положеннями (національними
стандартами) оцінки майна. Зміст звіту
про оцінку майна повинен містити
розділи, що розкривають зміст
проведених процедур та використаної
нормативно-правової бази з оцінки
майна.

В зв'язку з відсутністю об'єктів
нерухомого майна відповідач подав суду
довідку агентства нерухомості
«Анастасія» від 14.04.2014 року про
орієнтовну ринкову вартість станом на
01.01.2010 року офісного приміщення
загальною площею 116,8 кв.м. і квартири № 1
загальною площею 53,8 кв.м. по АДРЕСА_1,
згідно якої вартість 1/6 частини
відповідно могла складати 186 880,00 - 264 744,00
гривень і 35 736,00 - 50 024,00 гривень.

З огляду на зазначені обставини
відповідно до ст. 212 ЦПК України з
урахуванням вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК
України суд оцінює висновки оцінювача
та довідки ТзОВ «Волинське агентство
нерухомості» від 04.04.2014 року як
неналежні і недопустимі докази у
справі в обґрунтування ринкової
вартості об'єктів нерухомого майна.

З пояснень відповідача ОСОБА_2 та
поданих сторонами письмових доказів
вбачається, що реконструкція
нежитлового приміщення загальною
площею 166,5 кв.м. по АДРЕСА_1 проводилась
в дві черги: в 2007 виконані будівельні
роботи з реконструкції квартир №№ 2, 3
під нежитлове приміщення загальною
площею 116,8 кв.м., в 2011 році виконані
будівельні роботи з реконструкції
нежитлового приміщення площею 116,8 кв.м.
і квартири № 1 під нежитлове приміщення
загальною площею 166,5 кв.м.

Співвласники ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_7 на проведення першої і другої
черги реконструкції нежитлового
приміщення та покупки квартири АДРЕСА_1
використали кредитні кошти банків.

Сума погашених ними боргових
зобов'язань за кредитами банків згідно
доданих квитанцій за 2010-2012 роки
становила 845 703,47 гривень (в 2010 році - 197
246,59 гривень, в 2011 році - 248 969,14 гривень, в
2012 році - 399 487,74 гривень). Частка
відповідача ОСОБА_2 в погашенні
кредитів в 2010-2012 роках становить 281 901
гривень.

Відповідно до п. 24 постанови
Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року при поділі
майна подружжя враховуються також
борги подружжя та правовідносини за
зобов'заннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Оцінюючи пояснення представників
сторін, відповідача ОСОБА_2, подані
сторонами докази можна дійти до
висновку, що первісний та зустрічний
позови не підлягать до задоволення з
урахуванням даних обставин.

Зокрема, за час шлюбу з 06.08.1999 року до
14.12.2009 року ОСОБА_4, ОСОБА_2 набуто майно
на суму 279 498,00 гривень:

- на підставі договору
купівлі-продажу від 06.02.2002 року - 1/3
частини квартири АДРЕСА_2 вартістю 5 109,00
гривень (15 327/3=5 109);

- на підставі договору
купівлі-продажу від 03.12.2003 року - 1/3
частини квартири АДРЕСА_3 вартістю 5 245
гривень (15 734/3=5 244,67);

- на підставі договору
купівлі-продажу від 21.04.2006 року - 1/3
частини квартири АДРЕСА_1 вартістю 84 190
гривень (252 569/3=84 189,67);

- на підставі договору № 08/07-14 про
участь у фонді фінансування
будівництва від 08.07.2008 року - об'єкт
інвестування квартири АДРЕСА_4, за який
оплачено ОСОБА_2 згідно квитанції № 1301
від 08.07.2008 року - 184 954,56 гривень. Згідно
додаткової угоди до договору № 08/07-14
від 08.07.2008 року про участь в фонді
фінансування будівництва від 09.04.2012
року та договору про уступку права
вимоги від 09.04.2012 позивач ОСОБА_4 набула
права та обов'язки довірителя ФФБ
«Левада-« 1» за договором про участь у
ФФБ № 08/07-14 від 08.07.2008 року та право
вимоги на об'єкт інвестування.

Розмір частки кожного із сторін
визначається 1/2 - 139 749,00 гривень.

На підставі правовстановлюючих
документів сторони отримали в
володіння та користування:

- ОСОБА_4 майнові права на об'єкт
інвестування квартири АДРЕСА_4 - 184 954,56
гривень;

- ОСОБА_2 придбані за договорами
купівлі-продажу по 1/3 частини квартир
№№ 2, 3, 1 по АДРЕСА_1 на суму 94 544 гривні.

Розмір частки ОСОБА_4 перевищує
частку ОСОБА_2 на 45 205,00 гривень (184 954-139
749=45 205) без урахування погашеної ОСОБА_2
частки за кредитними зобов'язаннями,
яка становить 140 950,50 гривень (281 901/2=140
950,50).

Відповідачем не заявлена вимога
про стягнення грошової компенсації в
розмірі, яка становить 186 155,50 гривень (45
205+140 950,50=186 155,50).

Зустрічний позов ОСОБА_2 про
включення до складу майна подружжя
вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 5
236,00 гривень не підлягає до задоволення
з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_2
в судовому засіданні зустрічний позов
не підтримав.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58 60, 83, 88, 213, 214, 215
ЦПК України, ст. 28 КпШС України, ст.ст.
60-63, 69-71 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя
відмовити із-за безпідставності.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про поділ спільного майна відмовити
із-за безпідставності.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 (десяти) днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.П.
Пушкарчук