АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3941/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шендрик К. Л. Доповідач -
Свистунова О.В.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська від 12 лютого
2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О
В И Л А:

В жовтні 2013 року позивач звернувся до
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська з позовною заявою, в
якій просив стягнути з відповідача по
справі на свою користь заборгованість
у розмірі 31127,84 грн. за кредитним
договором № б/н від 08.12.2005 року, судові
витрати у розмірі 311,28 грн., сплативши
судовий збір, відповідно до вимог
чинного законодавства.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що відповідно до кредитного
договору № б/н від 08.12.2005 року, ПАТ КБ
«Приватбанк» було надано кредит ОСОБА_2
у розмірі 6000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Однак у порушення умов
договору, відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав, у зв'язку з чим виникла
заборгованість відповідача перед
позивачем, яка станом на 31.08.2013 року
складає 31127,84 грн., що складається з
наступного: 6016,93 грн. заборгованість за
кредитом; 23152,44 грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом; 500
грн. штраф (фіксована частина) та 1458,47
грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 12 лютого 2014 року позов задоволено у
повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН № НОМЕР_1, працюючого монтажником
МСР-2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
на користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк», МФО № 305299, , р/р 3111, заборгованість за
кредитним договором б/н від 08.12.2005 року
в сумі 31127 (тридцять одна тисяча сто
двадцять сім) грн. 84 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН № НОМЕР_1, працюючого монтажником
МСР-2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
на користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк», МФО № 305299, , р/р 0001, сплачену позивачем
суму судового збору в розмірі 311 (триста
одинадцять) грн. 28 коп.

У апеляційній скарзі
відповідач просить рішення суду
скасувати та постановити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог, з тих підстав, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
08.12.2005 року між сторонами було укладено
договір № б/н, згідно якого відповідач
отримав від позивача кредит у розмірі
6000 гривень 00 копійок у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Ці обставини підтверджуються
анкетою-заявою відповідача на
отримання кредиту, заявою відповідача
на отримання кредитки "VISA Classic", умовами
та правилами надання банківських
послуг. Підписана відповідачем заява
разом з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою складає між ним та
позивачем Договір, що підтверджується
особистом підписом відповідача у заяві
від 08.12.2005 року.

Відповідач не виконує свої обов'язки за
вказаним договором, через що, станом на
05.06.2013 року заборгованість відповідача
перед позивачем складає - 31127,84 грн., що
складається з наступного: 6016,93 грн.
заборгованість за кредитом; 23152,44 грн.
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 500 грн. штраф
(фіксована частина) та 1458,47 грн. штраф
(процентна складова), що
підтверджується наданим позивачем
розрахунком заборгованості ПАТ КБ
"Приватбанк" станом на 31.08.2013 р. та
випискою по особистому рахунку
кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк» №
НОМЕР_2 від 12.12.2013 р.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що в зв'язку з тим,
що укладений між сторонами договір,
відповідає вимогам закону,
зобов'язання по договору відповідачем
у встановлений строк не виконуються.

Крім того, суд не прийняв до уваги
заперечення відповідача щодо спливу
строків позовної давності, оскільки за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Але з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може.

Пунктами 5.3, 5.4 Розділу ІІ Умов та
правил надання банківських послуг,
встановлені вимоги щодо необхідності
здійснення щомісячного платежу, який
включає плату за користуванням
кредиту, передбачену тарифами, та
частину заборгованості по кредиту.

Як встановлено судом, відповідач
перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту з
31.01.2008 року, у той час як з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом
позивач звернувся в жовтні 2013 року,
включивши до позовних вимог як всю
заборговану суму, так і майбутні
платежі.

Так, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦПК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторін у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст.261 ЦК України початок
перебігу позовної давності спливає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Відповідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Колегія суддів з урахуванням положень
ч.2 ст.214 ЦПК України враховує правову
позицію Верховного Суду України за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення із мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, яка викладена у
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14, у
якій зазначено, що відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи визначені змістом
кредитного договору строки виконання
зобов'язання (здійснення щомісячного
платежу) та зміст розрахунку
заборгованості, враховуючи, що
останній платіж за кредитним договором
здійснений відповідачем у вересні 2008
року, початок перебігу строку позовної
давності почався з жовтня 2008 року і до
пред'явлення позову не переривався.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Отже, 3-х річний строк позовної
давності для захисту майнових
інтересів позивача минув. Крім того,
позивач звернувся до суду з даним
позовом після сплину строку позовної
дасності, який він не просить поновити
і не наводить причин поважності
пропуску такого строку, навпаки,
вважаючи його не пропущеним з огляду на
лонгування договору.

Ці доводи апеляційної
скарги не заслуговують на увагу,
оскільки суперечать нормам ЦК України
щодо позовної давності та висловленій
правовій позиції Верховним Судом
України.

Оскільки за приписами ст. 266 ЦК України
зі спливом строків позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки), вимоги ЦК щодо позовної
давності застосовуються й до
додаткових вимог банку щодо стягнення
штрафів.

Таким чином, суд, задовольнивши
позов,ухвалив по суті неправильне
рішення.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, судове
рішення не відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 309 ЦПК України
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська від 12 лютого
2014 року - скасувати.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді