Номер провадження 2/289/9/14
Справа № 289/377/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014
м.Радомишль

Радомишльський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого Свінцицький Л. В.

при секретарі - Білошицькій І.Ю.

з участю представника позивача-ОСОБА_1

представника відповідача-ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в Радомишльському районному
суді Житомирської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 ,
при третій особі - Радомишльській
міський раді про усунення перешкод у
користуванні спільною власністю , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з
позовом, в якому зазначила, що їй на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на праві
приватної власності належить 9/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1, що
складає квартиру НОМЕР_1, житловою
площею, 35,2.кв.м. З часу придбання
квартири її матір»ю після якої вона
отримала квартиру у спадок у її
користуванні знаходився також сарай та
частина напівпідвального приміщення,
розташованого під квартирою. До 1999 року
напівпідвальне приміщення знаходилося
в користуванні відповідачки ОСОБА_2 та
матері позивачки ОСОБА_3 В 1999 році
позивачка з»ясувала, що усе
напівпідвальне приміщення знаходиться
у користуванні відповідачки ОСОБА_2 У
зв»язку з господарською необхідністю
(підключення квартири до системи
централізованого водопостачання та
водовідведення, а також до системи
газопостачання) вона в 2009 році
звернулася до відповідачки з проханням
добровільно повернутися до спільного
використання напівпідвалу, проте та
відповіла відмовою. Довідавшись, що
відповідачка по справі вже оформила
документи про право власності на
напівпідвальне приміщення позивачка в
липні 2011 року звернулася до
Радомишльського районного суду
Житомирської області з позовом про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло. Рішенням
апеляційного суду Житомирської
області від 10.07.2012 року визнано
недійсним Свідоцтво про право
власності на житло від 14.12.1999 року № 1299,
видане виконавчим комітетом
Радомишльської міської ради на ім»я
ОСОБА_5 та Свідоцтво про право на
спадщину за законом від 01.10.2009 року,
видане Радомишльською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_2 на
квартиру НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1. В
зв»язку з тим, що позивачка вважає себе
співвласником напівпідвального
приміщення, та оскільки напівпідвальне
приміщення загального користування
використовується відповідачкою
одноособово без будь-яких належних
правових підстав просила суд усунути
перешкоди в користуванні спільним
напівпідвальним нежитловим
приміщенням, розташованим в
багатоквартирному житловому будинку
АДРЕСА_1, шляхом виселення з нього
ОСОБА_2 та зобов»язати ОСОБА_2 не чинити
перешкод ОСОБА_7 у доступі та
використанні вказаного приміщення з
метою проведення через нього
комунікацій до квартири ОСОБА_7. Судові
витрати по справі просила покласти на
Відповідачку.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав,проти його задоволення
заперечив,вваєжає,що ОСОБА_2 володіє
напівпідвальним приміщенням на
законних підставах.

Представник міської ради в судове
засідання не з»явився,про день та час
слухання справи був належним чином
повідомлений.

Вислухавши пояснення
представників сторін,дослідивши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги обгрунтованими та вважає що
позов підлягає до задоволення в
повному обсязі з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_7 є власником 9/100 частин житлового
будинку, квартири НОМЕР_1 в будинку
АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про
право на спадщину , виданого
Радомишльською державною нотаріальною
конторою 26.08.1999 року, реєстровий № 2-569.

Відповідачці ОСОБА_2 на підставі
Свідоцтва про право на спадщину,
Виданого Радомишльською державною
нотаріальною конторою 01.10.2009 року ,
реєстровий № 2-1160 належала квартира
НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1.

Проте згідно рішення Апеляційного
суду Житомирської області від 10 липня
2012 року визнано недійсними рішення
виконкому Радомишльської міської ради
про видачу ордеру ОСОБА_5 на підвальне
приміщення в АДРЕСА_1, а також визнано
недійсним Свідоцтво про право
власності на вказане житло та
Свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане ОСОБА_2.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України від 19 листопада 2012 року
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 10 липня 2012
року залишено без змін.

Рішенням Радомишльської міської
ради № 483 від 01.04.2013 року спірне
приміщення прийнято у комунальну
власність міста.

У квітні 2013 року відповідачка ОСОБА_2
звернулася до Радомишльського
районного суду Житомирської області з
позовною заявою до Радомишльської
міської ради про визнання за нею права
власності на спірне приміщення за
набувальною давністю.

Ухвалою Радомишльського районного
суду від 27 травня 2013 року провадження у
справі про усунення перешкод в
користуванні спільною власністю було
зупинено, до вирішення справи за
позовом про визнання права власності
на спірне приміщення за набувальною
давністю.

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 04.02.2014
року було відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
права власності на спірне приміщення
за набувальною давністю,.

Цим же рішенням визнано незаконним
та скасовано Рішення виконкому
Радомишльської міської ради від 01.04.2013
року № 483 « Про прийняття майна у
комунальну власність міської ради»
квартири НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1

Рішенням Апеляційного суду
Житомирської області від 19 травня 2014
року Рішення Радомишльського
районного суду Житомирської області
від 04.02.2014 року в частині визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю скасовано та
ухвалено нове. В задоволені позову
ОСОБА_2 до Радомишльської міської ради
про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною давністю
відмовлено з інших підстав. У решті
рішення залишено без змін.

Ухвалою Радомишльського районного
суду Житомирської області від 08.04.2014
року провадження у справі про усунення
перешкод в користуванні спільною
власністю було відновлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані брати участь у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової території
відповідно до своєї частки у майні
будинку. Допоміжні приміщення
(кладовки,

сараї, і т.ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам
квартири у дво-або багатоквартиному
житловому будинку належать на праві
спільної сумісної власності
приміщення загального користування,
опорні конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або в середині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Конституційний суд України
рішенням № 4-рп/2004 від 02.03.04 р. офіційно
роз'яснив положення ст. 1 та п. 2 ст. 10
Закону України «Про приватизацію
державного жилого фонду», в частності,
у відношенні прав співвласників
багатоквартирного будинку на
допоміжні приміщення було зазначено,
що вони являються загальною спільною
власністю співвласників
багатоквартирного будинку та
передаються ним безоплатно, одночасно
з приватизацією квартир і окремо
приватизації не підлягають.

У ст. 1 Закону України «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» вказано, що
«допоміжними приміщеннями
багатоквартирного будинку являються
приміщення призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку» (сходові клітини, вестибюлі,
перехідні шлюзи, позаквартирні
коридори, колясочні, кладові,
сміттєкамери, горища, підвали, шахти і
машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення).

Таким чином суд дійшов висновку, що
оскільки спірне напівпідвальне
приміщення є допоміжним, а відтак є
спільною власністю усіх співвласників
багатоквартирного житлового будинку.

Як встановлено в судовому
засіданні відповідачка ОСОБА_2
фактично проживає у спірному
приміщенні та чинить перешкоди у
користуванні ним іншим співвласникам.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджується
своїм майном на власний розсуд.

За умовами ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод в
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Таким чином, позовні вимоги є
обґрунтованими, підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Прийшовши до висновку про
задоволення позову, суд стягує з
відповідачки на користь позивачки
понесені нею судові витрати : судовий
збір в сумі 114,70 гривень та витрати на
правову допомогу в сумі 5000 гривень,
підтверджені відповідними платіжними
квитанціями.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.10, 212, 213-215 ЦПК України,
ст.319, 321, 382, 391 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні спільною
власністю - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_7 спільним напівпідвальним
приміщенням, розташованим в
багатоквартирному житловому будинку
АДРЕСА_1, шляхом виселення з нього
ОСОБА_2.

Зобов»язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди
ОСОБА_7 у доступі та використанні
вказаного приміщення з метою
проведення через нього комунікацій до
квартири ОСОБА_7.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7
судові витрати: судовий збір в сумі 114,70
гривень та витрати на правову допомогу
в сумі 5000 гривень.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана до Апеляційного суду
Житомирської області через
Радомишльський районний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
не були присутні під час його
проголошення мають право оскаржити
рішення протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя Радомишльського
Л. В. Свінцицький районного
суду