АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4017/14
Доповідач - Макаров Г.О.
Справа №626/811/14ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі -
Остапович Л.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Красноградського
районного суду Харківської області від
22 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зміну
розміру аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

04.04.2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
зміну розміру аліментів. В
обґрунтування позову зазначив, що на
підставі рішення Красноградського
районного суду Харківської області від
22.06.2011 року він сплачує аліменти на
користь ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини
від заробітку та на підставі рішення
Красноградського районного суду від
24.03.2014 року він сплачує аліменти на
користь ОСОБА_3 на утримання дочки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ?
частини від заробітку та на утримання
ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини. Загальний
розмір стягнутих з нього аліментів
перевищує половину його заробітної
плати, що ставить його у важке
матеріальне становище. З таких
обставин, позивач просить суд, зменшити
розмір аліментів, що стягуються з
нього:

- на користь ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини до 1/6
частини з усіх видів його заробітку
(доходу);

- на користь ОСОБА_3 на утримання дочки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 частини до 1/6
частини з усіх видів заробітку (доходу)
та на її утримання до досягнення
дитиною трьох років з 1/6 частини до 1/8
частини з усіх видів заробітку (доход).

В судове засідання особи які беруть
участь у справі не з'явились про час та
місце розгляду справи повідомлені у
встановленому порядку.

Від позивача до суду 22.04.2014 року
надійшла письмова заява в якій просить
справу розглянути за його відсутності
свої позовні вимоги підтримує в
повному обсязі та просить їх
задовольнити, крім цього по суті
заявлених вимог пояснив, що загальний
розмір стягнутих з нього аліментів
перевищує половину його заробітку, що
не було ним враховано, коли він визнав
позов про стягнення аліментів на
утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
дружини ОСОБА_3, у зв'язку з чим на
сьогоднішній день у нього не вистачає
коштів для проживання та оплати
комунальних послуг.

Від відповідача ОСОБА_3 14.04.2014 року до
суду надійшла письмова заява в якій
просить розглянути справу без її
участі позовні вимоги позивача визнає
в повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_4 до суду 17.04.2014
року надійшла письмова заява в якій
просить розглянути справу без її
участі з урахуванням наданих нею
заперечень проти позову. В заперечень
на позов відповідач ОСОБА_4 позов про
зменшення розміру аліментів на
утримання сина, з 1/4 частини на 1/6
частину з усіх видів заробітку (доходу)
не визнала та просила відмовити в
задоволенні позову в цій частині. При
цьому послалась на те, що коли ОСОБА_2
визнав позов ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання дитини та
колишньої дружини, йому було відомо, що
з нього вже тривалий час стягуються
аліменти на її користь у розмірі 1/4
частини та, що загальний розмір
аліментів стягуваних з нього на
утримання двох дітей та дружини буде
перевищувати половину його заробітної
плати. При цьому відразу після того, як
судове рішення від 24.03.2014 року про
стягнення аліментів набрало законної
сили 04.04.2014 року, ОСОБА_2 в цей же день
подав до суду дану позовну заяву про
зменшення розміру стягнутих з нього
аліментів, фактично єдиною метою якою є
зменшити розмір стягуваних з нього
аліментів саме на її користь, тобто на
першу дитину, оскільки з іншою
відповідачкою вони перебувають у шлюбі
та живуть однією сім'єю і він утримує як
дитину так і дружину. З моменту
ухвалення рішення суду від 24.03.2014 року і
до подання позивачем даного позову не
змінився ні матеріальний ні сімейний
його стан, а також та стан здоров'я.

Рішенням Красноградського
районного суду Харківської області від
22 квітня 2014 року, позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зміну розміру
аліментів, задоволено частково.
Змінено розмір аліментів стягнутих за
рішенням Красноградського районного
суду Харківської області від 24.03.2014
року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3: на
утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у
розмірі 1/4 частини з усіх видів його
заробітку на 1/6 частину з усіх видів
заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для дітей відповідного віку,
щомісячно, починаючи з дня набрання
даного рішення суду законної сили і до
повноліття дитини; на утримання
дружини ОСОБА_3 з 1/6 частини заробітної
плати на 1/8 частини з усіх видів
заробітку, починаючи з дня набрання
даного рішення суду законної сили і до
виповнення дитині трьох років, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_4 року. В іншій частині
позову про зменшення розміру аліментів
на користь ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції ухвалене 22 квітня 2014 року
Красноградським районним судом
Харківської області у цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
зміну розміру аліментів, в частині
відмови у задоволені його позовних
вимог та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі. При
цьому посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, а також на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини, батьки несуть основну
відповідальність за виховання та
розвиток дитини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу
України, мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу
України, визначені обов'язки батьків
щодо виховання та розвитку дитини, а
саме: батьки зобов'язані піклуватися за
виховання дитини, про її здоров'я,
фізичний, духовний розвиток, готувати
до самостійного життя.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Як зазначено у ст. 182 Сімейного
кодексу України, при визначенні
розміру аліментів суд враховує: стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства», кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного та
соціального розвитку.

Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу
України, частка заробітку (доходу)
матері, батька, яка буде стягуватись як
аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з ч. 1 ст. 184 зазначеного Кодексу,
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходів одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного
кодексу України, мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
за винятком випадків, передбачених
статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» при визначенні
розміру аліментів суд враховує: 1) стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів; 3)
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права
дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії
Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989
р., ратифікованою Постановою Верховної
Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції «Про права дитини»,
дає кожній дитині право на рівень
життя, необхідній для її фізичного,
розумового, духовного, морального та
соціально розвитку. Батьки або інші
особи які виховують дитину, несуть
основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного
кодексу України, розмір аліментів на
дитину, визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника
аліментів або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках передбачених законом.

У п.23 вищезазначеної Постанови Пленуму
від 15.05.2006 року роз'яснено, що
відповідно до ст.192 СК України розмір
аліментів, визначений судовим рішенням
або за домовленістю між батьками, суд
може змінити за позовом платника або
одержувача аліментів у зв'язку зі
зміною матеріального чи сімейного
стану, погіршення чи поліпшення
здоров'я когось із них.

Згідно ч.1 ст.128 КзпП України, при кожній
виплаті заробітної плати загальний
розмір усіх відрахувань не може
перевищувати 20%, а у випадках, окремо
передбачених законодавством України,
50% заробітної плати, яка належить до
виплати працівникові, а згідно ч.2 ст.128
КзпП України, при відрахуванні з
заробітної плати за кількома
виконавчими документами за
працівником у всякому разі повинно
бути збережено 50% заробітку.

Відповідно ж до ч.3 ст. 128 КзпП України,
обмеження, встановлені частинами
першою і другою цієї статі, не
поширюється на відрахування із
заробітної плати при відбування
виправних робіт і при стягненні
аліментів на неповнолітніх дітей. У цих
випадках розмір відрахувань із
заробітної плати не може перевищувати
70% відсотків.

Крім того, згідно ч.2 ст.70 ЗУ «Про
виконавче провадження»,обмеження
розміру відрахувань із заробітної
плати встановлюється законодавством
про працю, тобто ст.128 КЗпП України.

До того ж, ч.4 ст.70 ЗУ «Про виконавче
провадження є аналогічною ч.3 ст.128
КЗпП України, стосовно не поширення
обмежень на відрахування із заробітної
плати в разі стягнення аліментів на
неповнолітніх дітей.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

Судом встановлено, що позивач у справі
має малолітніх - сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Красноградського районного
суду Харківської області від 22 червня
2011 року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, було
стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на
утримання їх сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку (доходів), щомісячно,
починаючи з 08.06.2011 року і до повноліття
дитини, але не менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку
(а.с. 9).

Рішенням Красноградського районного
суду Харківської області від 24 березня
2014 року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, було
стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на
утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку, починаючи з 11.03.2014 року до
повноліття дитини та на її утримання у
розмірі 1/6 частини заробітної плати,
починаючи з 11.03.2014 року, до виповнення
дитиною трьох років, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 10).

Позивач у справі є працездатним та має
постійне місце роботи у відокремленому
підрозділі «Красноградської дистанції
колії» Державного підприємства
«Південна залізниця» майстром
шляховим» отримує стабільну заробітну
плату, загальна сума доходу за період з
вересня 2013 року по лютий 2014 року склала
27892,94 грн., з яких сплачено аліментів
5716,13 грн. (а.с.8).

Відповідач у справі ОСОБА_3 позов про
зменшення розміру аліментів стягнутих
з ОСОБА_2 на її користь на утримання
дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/4 частини
до 1/6 частини з усіх видів заробітку
(доходу) та на її утримання з 1/6 частини
до 1/8 частини з усіх видів заробітку
(доходу) визнала в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.61 Цивільного
процесуального кодексу України в цій
частині позов доказуванню не підлягає
і він підлягає задоволенню, оскільки
визнання позову відповідачем ОСОБА_3 не
суперечить вимогам чинного
законодавства та не порушує права
свободи та інтереси інших осіб.

Стосовно позовних вимог про зменшення
розміру аліментів стягуваних на
користь ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини до 1/6 частини з усіх видів
заробітку (доходів), суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що в цій частині позов не підлягає
задоволенню враховуючи наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, що
після ухвалення рішення
Красноградського районного суду
Харківської області від 24.03.2014 року
про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 на утримання дитини та
дружини, вже 04.04.2014 року, тобто в день
набрання цим рішення чинності, позивач
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про
зменшення розміру аліментів на
утримання дітей та дружини при цьому не
надав суду жодного належного та
допустимого доказу того, що за 10 днів (з
24.03.2014 року по 04.04.2014 року) настали
підстави передбачені ч.1 ст. 192
Сімейного кодексу України, які надають
позивачу право на зменшення розміру
аліментів на утримання дитини.

Таким чином з ОСОБА_2 були стягнуті
аліменти за двома судовими рішеннями
на користь неповнолітніх дітей в
розмірі 1/2 частини (1/4+1/4=1/2) з усіх видів
заробітку тобто в межах, що передбачені
ст.128 КЗпП України та ст.70 Закону
України «Про виконавче провадження».

Розмір аліментів стягнених з ОСОБА_2 на
утримання його дружини ОСОБА_3 до
виповнення дитиною трьох років, не
впливає на розмір аліментів стягнених
з нього на користь ОСОБА_4 на утримання
неповнолітньої дитини.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що як на час звернення позивача
до суду з даним позовом так і на час
розгляду справи, не існувало жодних
правових підстав для зменшення розміру
аліментів стягнених з ОСОБА_2 за
рішенням Красноградського районного
суду Харківської області від 22 червня
2011 року на користь ОСОБА_4 на утримання
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини
на 1/6 частину з усіх видів заробітку
(доходу), оскільки з моменту прийняття
рішення Красноградського районного
суду Харківської області від 24 березня
2014 року і до пред'явлення даного позову
не настали підстави передбачені ст.192
Сімейного кодексу України на зміну
розміру аліментів, не надано таких
доказів і на підтвердження позовних
вимог.

Судова колегія вважає, що доводи
викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2
не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи апеляційним судом.

З урахуванням наведеного суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_2.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Красноградського
районного суду Харківської області від
22 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: