У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника
Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Харківського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Данилівського
дослідного державного лісгоспу
УкрНДІЛГА до Дергачівської районної
державної адміністрації Харківської
області, Управління Держземагенства у
Дергачівському районі Харківської
області, ОСОБА_3, треті особи: Державна
інспекція сільського господарства у
Харківській області, Державна
реєстраційна служба Дергачівського
районного управління юстиції
Харківської області, про визнання
незаконним та скасування
розпорядження, скасування державної
реєстрації земельної ділянки, за
касаційною скаргою заступника
прокурора Харківської області на
ухвалу Дергачівського районного суду
Харківської області від 18 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 23 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Харківський
міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері звернувся до
суду із указаним позовом в інтересах
держави в особі Данилівського
дослідного державного лісгоспу
УкрНДІЛГА, у якому просив визнати
незаконним та скасувати розпорядження
Дергачівської районної державної
адміністрації № 1320 від 4 грудня 2009
року про передачу земельної ділянки у
власність ОСОБА_3 для ведення
особистого селянського господарства
та скасувати державну реєстрацію
указаної земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначав, що
указана земельна ділянка площею 2 га за
інформацією ДП «Харківська державна
лісовпорядна експедиція» від 25 вересня
2013 року перебуває у постійному
користуванні Данилівського дослідного
державного лісгоспу, її віднесено до
державного лісового фонду,
приватизації вона не підлягає. Але
розпорядженням райдержадміністрації у
порушення чинного законодавства
безпідставно було змінено цільове
призначення земель на землі
сільськогосподарського призначення.

Ухвалою Дергачівського районного суду
Харківської області від 18 грудня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 23 січня 2014 року, провадження у
справі закрито з підстав п. 1 ч. 1 ст. 205
ЦПК України, оскільки вона не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Харківської області,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить
скасувати судові ухвали та направити
справу до суду першої інстанції для
розгляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд,
закриваючи провадження у справі
виходив з того, що справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства, спір є адміністративним і
повинен розглядатися за правилами КАС
України.

Проте погодитись з такими висновками
судів не можна з огляду на наступне.

Установлено, що відповідно до
розпорядження Дергачівської районної
державної адміністрації № 1320 від 4
грудня 2009 року про передачу земельних
ділянок у власність громадянам для
ведення особистого селянського
господарства на території
Черкасько-Лозівської сільської ради та
списку, що додається до цих
розпоряджень, ОСОБА_3 у власність
підлягала наданню земельна ділянка
площею 2 га.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
однією з підстав закриття провадження
у справі є подання заяви, яка не
підлягає розгляду в судах у порядку
цивільного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК
України розгляд справ, зокрема, у
спорах, що виникають із права
власності, належить до компетенції
судів загальної юрисдикції в порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) компетенція
адміністративних судів поширюється,
зокрема, на спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності, а також спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
законом.

Вжитий у цій процесуальній нормі
термін «суб'єкт владних повноважень»
означає орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхню
посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень ( п. 7
ч. 1 ст. 3 КАС України).

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органами
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою
особою, предметом яких є перевірка
законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно й прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінських функцій.

Критеріями розмежування справи
цивільного судочинства від справи
адміністративного судочинства є
одночасно: суб'єктивний склад
учасників процесу та характер спірних
правовідносин.

Крім того, виходячи з норм ч. 1 ст. 374 ЦК
України, ст. 80 Земельного кодексу
України суб'єктами права власності на
землю, є зокрема, територіальні
громади, які реалізують це право
безпосередньо або через органи
місцевого самоврядування, на землі
комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності ( ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЗК
України).

Земельним Кодексом України
передбачено, що до повноважень
місцевих державних адміністрацій у
галузі земельних відносин належить:
а) розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом; б) участь у розробленні та
забезпеченні виконання
загальнодержавних і регіональних
(республіканських) програм з питань
використання та охорони земель; в)
координація здійснення землеустрою та
державного контролю за використанням
та охороною земель; г) підготовка
висновків щодо надання або вилучення
(викупу) земельних ділянок; ґ) викуп
земельних ділянок для суспільних
потреб у межах, визначених цим
Кодексом; д) підготовка висновків щодо
встановлення та зміни меж сіл, селищ,
районів, районів у містах та міст; е)
здійснення контролю за використанням
коштів, що надходять у порядку
відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва,
пов'язаних із вилученням (викупом)
земельних ділянок; є) координація
діяльності державних органів
земельних ресурсів; ж) вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Із наведеного випливає, що при
здійсненні повноважень власника землі
місцева державна адміністрація не є
суб'єктом владних повноважень у тому
значенні цього терміну, в якому його
вжито у п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, а
рівноправним суб'єктом земельних
відносин.

Крім того, земельні відносини
поділяються на публічні та приватні.
Відповідно і спори в таких відносинах
можуть бути як публічно-правовими, так
і приватно-правовими (цивільними,
господарськими).

Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками
цивільних відноси є: держава Україна,
Автономна Республіка Крим,
територіальні громади, іноземні
держави та інші суб'єкти публічного
права.

Територіальні громади набувають і
здійснюють цивільні права та обов'язки
через органи місцевого самоврядування
у межах їхньої компетенції,
встановленої законом.

Таким чином, при прийнятті
розпорядження про надання
ОСОБА_3 у власність земельної ділянки
Дергачівська районна державна
адміністрація Харківської області
діяла як суб'єкт цивільних
правовідносин, як власник землі.

Проте, закриваючи провадження в справі,
суди не звернули увагу на те, що
правовідносини, які склались між
сторонами, стосуються захисту права та
підстав набуття права власності
(користування) на земельну ділянку та
припинення цього права, і позивач як
користувач земельної ділянки має право
порушувати питання про захист його
порушеного права, зокрема щодо
законності передачі земельної ділянки
у користування іншій особі.

Тобто, в даному випадку виник спір про
право, а не спір між фізичною особою та
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень, дій чи
бездіяльності, а тому даний спір не є
публічно-правовим, оскільки виник спір
про право, який належить до компетенції
загальних судів.

Враховуючи те, що суди при визначенні
процесуального положення сторін, не
з'ясували належним чином змісту і
характеру правовідносин, що виникли
між ними, а також не врахували того, що
цивільні процесуальні правовідносини
можуть виникнути тільки між носіями
цивільних процесуальних прав і
обов'язків у цивільному процесі, їх
висновки про те, що зазначений позов не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства є помилковими, а також з
урахуванням того, що позовні вимоги є
взаємопов'язаними, ухвали судів
попередніх інстанцій підлягають
скасуванню, а матеріали справи
передачі на розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Харківської області задовольнити.

Ухвалу Дергачівського районного суду
Харківської області від 18
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 23
січня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко