Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1118/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Спори, що виникають із договорів
позики, кредиту Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - Кодрула М.А.

суддів - Кіселика С.А.,
Потапенко В.І.

за участю секретаря - Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 24 лютого 2014
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

11 грудня 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі-Банк)
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитом в сумі 26087 грн.22 коп.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що 18.09.2006 року між
Банком і ОСОБА_2 укладено кредитний
договір, згідно умов якого Банк надав
ОСОБА_2 кредит в розмірі 1056 грн.. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 20,40 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ),
Тарифами складає між нею та Банком
кредитно-заставний договір.

Відповідач умови договору та
зобов'язання за ним не виконувала, у
зв'язку з чим станом на 18.09.2013 року має
заборгованість в розмірі 26087 грн.22 коп.,
яка складається: 937,73 грн. -
заборгованість по кредиту, 8506,28 грн.
-заборгованість по процентах за
користування кредитом, 88,69 грн.-
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 14836,08 грн.- пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 1218,44 грн.- штраф
(процентна складова).

Посилаючись на зазначені
обставини, позивач просив задовольнити
його вимоги та стягнути судовий збір.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 24
лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовлено. Суд прийшов до висновку, що
укладений між сторонами кредит є
споживчим і банк пропустив строк
позовної давності, виходячи з того, що
відповідачеві надано строковий кредит
на строк з 18.09.2006 року по 17.09.2007 року,
термін позовної давності сторонами
визначений тривалістю 5 років, тобто
термін позовної давності сплив 17.09.2012
року.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду першої
інстанції з мотивів порушення норм
матеріального та процесуального права
і ухвалення нового рішення про
задоволення позову. Зокрема зазначено,
що суд не звернув увагу на той факт, що
мало місце переривання позовної
давності 03.02.2010 року та 10.02.2010 року
шляхом часткового погашення боржником
заборгованості по кредиту.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника банку, який підтримав
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Зазначеним
вимогам закону рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 18 вересня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір, що
складається з підписаної
позичальником Заяви та Умов про
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі
-Умови). За цим договором Банк надав
відповідачеві споживчий кредит в сумі
1056 грн. зі сплатою відсотків за його
користуванням в розмірі 20,40 % на рік на
суму залишку заборгованості по кредиту
на строк 12 місяців з 18.09.2006 року по 17.09.2007
року. На погашення заборгованості
позичальник зобов"язаний вносити
щомісячний платіж у сумі 110,84 грн.

Відповідно до заяви та п.5.5 Умов
надання споживчого кредиту терміни
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлено сторонами
тривалістю 5 років.

Взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором відповідач не
виконала, у зв'язку з чим станом на 18
вересня 2013 року виникла заборгованість
в сумі 26 087 грн. 22 коп., з них:

- заборгованість за кредитом - 937
грн.73 коп.,

- заборгованість по процентам за
користування кредитом - 8506 грн. 28 коп.,

- заборгованість по комісії за
користування кредитом - 88 грн. 69 коп.,

- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язання - 14836 грн.08 коп.,

- штраф ( п.5.3 Умов надання споживчого
кредиту)- 500 грн. (фіксована частина), 1218
грн.44 коп.(процентна складова), що
підтверджується розрахунком
банку(а.с.4).

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив із того, що строк виконання
зобов'язання по договору сплив 17.09.2012
року і банк пропустив строк звернення
до суду за захистом порушеного права.
Проте погодитися з таким висновком
суду не можна з наступних підстав.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612
ЦК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частинами 1 та 4 ст. 631 ЦК України
передбачено, що строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки. Для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258
ЦК України).

На підставі ч.1 ст.259 ЦК України
сторонами договору позовна давність
встановлена тривалістю 5 років (а.с.10).

Згідно частин 1 та 3 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов"язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

З наданого банком розрахунку
вбачається, що 03.02.2010 року на погашення
заборгованості відповідачем внесено
43,10 грн., а 10.02.2010 року 832,13 грн., що
свідчить про переривання перебігу
строку позовної давності.

Крім того, позовна давність
застосовуєтьсчя судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення (ч.3 ст.267 ЦПК УКраїни). Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності порушене право підлягає
захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Як роз'яснено у пункті 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18 грудня 2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі»,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Матеріалами справи
підтверджується, що відповідач, будучи
належним чином повідомлена про час і
місце розгляду справи в суд першої
інстанції не з"явилася і в суді
першої інстанції заяву про
застосування строку позовної давності
не подавала та не оспорювала факт
внесення нею коштів на погашення боргу
у 2010 році, а тому у суду не було правових
підстав для застосування строку
позовної давності.

Також колегія суддів апеляційного
суду вважає за необхідне зазначити, що
пункт 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена
у Постанові Верховного Суду України №
6-126цс13 від 20 листопада 2013 року у справі
за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
яка, відповідно до положень статті 360-7
ЦПК України, є обов'язковою для всіх
судів України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, що згідно з п.4
ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про задоволення позову
повністю, оскільки визначена банком на
підставі умов договору заборгованість
відповідачем не оспорена.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають до стягнення понесені
судові витрати у справі пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог, а
саме судовий збір в сумі 391 грн. 31 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 24 лютого 2014
року скасувати з ухваленням нового
рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» заборгованість станом на
18 вересня 2013 року за кредитним
договором №KGH3RX07381614 від 18 вересня 2006
року в розмірі 26087 (двадцять шість
тисяч вісімдесят сім) грн. 22 коп., а
також 391грн. 31 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: