Справа №442/3088/14-ц
Провадження №2/442/1276/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дрогобичі
цивільну справу за позовом Кредитної
спілки «Львівська» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

КС «Львівська» звернулася до суду з
позовом до відповідача, в яких просить
стягнути заборгованість за кредитним
договором в розмірі 8142,91 грн.. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 25.01.2012 року між КС
«Львівська» та відповідачем був
укладений Договір споживчого кредиту
«Ринковий -Товарний» №2012-0129, від 25.01.2012
року в розмірі 4500 зі сплатою 52 % річних
за користування кредитом, терміном до
25.01.2014 року. Поряд з цим, відповідач
взятих на себе кредитних зобов'язань не
виконав, у зв'язку з чим станом на 30.04.2014
року заборгованість складає 8142,91 грн., з
урахуванням 3 % річних, що складає 120,35
грн., упущеної вигоди 2086,24 грн..

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подавши заяву
про розгляд справи у відсутності,
підтримання позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, не повідомивши причин, хоча
повістка йому була направлена
своєчасно на останню відому судові
адресу і, керуючись ст. 224 ЦПК України,
суд вважає цю особу повідомленою про
час та місце судового засідання. При
таких обставинах суд визнав неявку
відповідача неповажною та розглянув
справу у його відсутності, провівши
заочний розгляд справи.

Тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Небажання відповідача надавати докази
в обґрунтування своїх заперечень проти
позову, зокрема з причини ухилення від
участі в судових засіданнях, дає суду
право при заочному розгляді справи
обмежитися доказами, наданими
позивачем, що повністю відповідає
положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що
25.01.2012 року між Кредитною спілкою
«Львівською» та її членом ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір №2012-0129, на
суму 4500 гривень на придбання
будівельних матеріалів зі сплатою 52 %
річних, з кінцевим терміном погашення
25.01.2014 року.

Згідно п.п. 5) п. 3.1.1. кредитного договору
в разі несвоєчасної сплати відсотків
та кредиту за п.4.3. збільшується
відсоткова ставка до 75 % річних,
додаткові відсотки передбачені в
розмірі 0,15 % за кожен протермінований
день від залишку по кредиту для
покриття завданих витрат.

П. 4.1. Кредитного договору зазначено про
сплату суми кредиту в рівних частинах
щомісячно протягом всього періоду
користування кредитом або згідно з
погодженим графіком.

З розрахунку заборгованості за
вищевказаним кредитним договором
станом на 29.04.2014 року заборгованість з
розрахунку 52 % річних складає 5936,32 грн. а
саме: 3894,62 грн. - залишок по тілу кредиту;
заборгованість по відсотках - 1590 грн.;
відсотки за протермінування сплати
кредиту - 451,70 грн. (а.с.4-5), що спростовує
зазначену у позовній заяві суму
заборгованості в розмірі 7400,27 грн., де
вказані додаткові відсотки - 1715,66 грн.

КС «Львівська» реалізувала своє право
захисту шляхом звернення з позовом до
суду.

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про
кредитні спілки» кредитна спілка - це
неприбуткова організація, заснована
фізичними особами, професійними
спілками, їх об'єднаннями на
кооперативних засадах з метою
задоволення потреб її членів у
взаємному кредитуванні та наданні
фінансових послуг за рахунок
об'єднаних грошових внесків членів
кредитної спілки. Абзацом 3 ч.1 ст.21
цього Закону передбачено, що кредитна
спілка відповідно до свого статуту
надає кредити своїм членам на умовах їх
платності, строковості та
забезпеченості в готівковій та
безготівковій формі.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного законодавства у
встановлений строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України у
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Обґрунтованою є вимога про стягнення
суми 3 % річних, що відповідає вимогам
ст. 625 ЦК України та роз'ясненням, які
містяться у п. 18 Постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", стягнення
трьох процентів річних від
простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Поряд з цим, статтею 22 ЦК України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування, зокрема, на доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право було
порушене.

Позаяк, з урахуванням вимог положень ч.
4 ст. 623 ЦК України, суду не представлено
доказів вжиття кредитором заходів щодо
одержання неодержаних доходів. В
матеріалах справи відсутні докази
того, що позивачу заподіяні такі збитки
і що позивач мав намір якимось чином
розпорядитися такими коштами, і що
неповернення відповідачем суми вкладу
позбавило позивача скористатися своїм
правом і отримати реальну можливість
одержати доходи за рахунок цих коштів.

Покладення на відповідача
відповідальності у формі
відшкодування збитків за нездійснення
свого права суперечить в цілому
принципам юридичної відповідальності,
що настає за порушення саме
зобов'язань. З цих підстав вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
упущеної вигоди в розмірі 2086,24 гривень
не є обґрунтованими, а тому в
задоволенні таких слід відмовити.

Будь-яких доказів, які б спростовували
проведений позивачем розрахунок
заборгованості за вказаним кредитним
договором відповідачем не
представлено суду, тому вимоги щодо
стягнення заборгованості на суму 5936,32
грн. та 3% річних - 120,35 грн. слід
задоволити.

Крім того відповідно до ст. 88 ЦПК
України - сторона на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 224 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІННОМЕР_1) в користь
Кредитної спілки «Львівська» 6056,67 грн.
заборгованості за кредитним договором
від 25.01.2012 року №2012-0129, яка складається
з 3894,62 грн. - залишок по тілу кредиту;
заборгованість по відсотках - 1590 грн.;
відсотків за протермінування сплати
кредиту - 451,70 грн. та 120,35 грн. - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІННОМЕР_1) в користь
Кредитної спілки «Львівська» 243,60 грн.
судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Дрогобицький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
А.П. Івасівка