Справа № 2-3604/11 Головуючий у 1 інстанції:
Філюк Т.М. Провадження № 22-ц/773/766/14
Категорія: 27 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Стрільчука В.А., Грушицького
А.І.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_1 на повторне заочне
рішення Луцького міськрайонного суду
від 27 квітня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А
:

01 вересня 2009 року Відкрите (на даний час
- Публічне) акціонерне товариство «Банк
«Фінанси та Кредит» звернулося в суд із
зазначеним позовом, який мотивує тим,
що між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та
МП «Мороз» 12 липня 2007 року був
укладений договір про відновлювальну
кредитну лінію № 0003-01-07, на підставі
якого останньому було надано кошти в
розмірі 75000 доларів США з кінцевим
строком погашення заборгованості до
11.07.2009 року на умовах, визначених
кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
за цим договором між банком та
відповідачем ОСОБА_1 09.07.2008 року було
укладено договір поруки № 0003-01-07/1,
відповідно до умов якого останній
поручався перед банком солідарно у
повному обсязі відповідати за
своєчасне виконання МП «Мороз» усіх
його зобов'язань за договором про
відновлювальну кредитну лінію.

Позичальник не виконував належним
чином свої зобов'язання за договором,
внаслідок чого станом на 11.12.2009 року
утворилася заборгованість у розмірі
774684,41 грн., які позивач просив стягнути
з відповідача ОСОБА_1 солідарно з
боржником МП «Мороз», а також
відшкодувати судові витрати /заява про
збільшення позовних вимог/ (а.с.46, 47).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 28 лютого 2011 року згідно поданої
банком заяви позов до МП «Мороз»
залишено без розгляду (а.с.135).

Повторним заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 27 квітня 2011
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь філії
«Північно-Західне регіональне
управління» Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 774684 грн. 41 коп., 1700 грн.
судового збору та 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
просить скасувати це рішення в частині
стягнутих відсотків та ухвалити в цій
частині нове рішення - про відмову в
стягненні заборгованості по відсотках.

Вважає, що судом допущено неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

В апеляційний суд ні відповідач, ні
його представник ОСОБА_2 (а.с.165) двічі в
судове засідання не з'явилися, хоча
відповідно до вимог ч.5 ст.76 ЦПК України
були належним чином повідомлені про
день та годину розгляду справи,
оскільки вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі.

Представник позивача у судовому
засіданні 30.05.2014 року апеляційну скаргу
заперечив та просив її відхилити,
залишивши судове рішення без змін.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши докази в межах доводів
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів від суми позики
згідно з умовами договору.

Із матеріалів справи вбачається, що
12.07.2007 року між банком та МП «Мороз»
було укладено договір про
відновлювальну кредитну лінію № 0003-01-07,
за яким останньому відкрито
відновлювальну кредитну лінію на
загальну суму 75000 доларів США з
кінцевим терміном погашення отриманих
коштів до 11.07.2009 року включно, з
встановленням відсоткових ставок за
надання кредиту згідно п.п.1.1, 3.1 - 13,5%
річних за період з дня видачі кредиту і
до 11.07.2009 року, 20% річних за період з
12.07.2009 року і до фактичного погашення
заборгованості, 14,5% річних у випадку
невиконання умов відносно оборотів,
вказаних у п.п.8,3, 8.5 (а.с.8-11).

Згідно угоди № 1 від 21.04.2008 року до
договору про відновлювальну кредитну
лінію № 0003-01-07 від 12.07.2007 року внесено
зміни в п.п.1.1, 3.1 договору та
встановлено процентні ставки: 14,5%
річних за період з дня видачі кредиту і
до 11.07.2009 року, 21,75% річних за період з
12.07.2009 року і до фактичного погашення
заборгованості. Інші умови залишені
незмінними (а.с.18).

Згідно угоди № 2 від 01.07.2008 року до
договору про відновлювальну кредитну
лінію № 0003-01-07 від 12.07.2007 року внесено
зміни в п.п.1.1, 3.1 договору та
встановлено процентні ставки: 16% річних
за період з дня видачі кредиту і до
11.07.2009 року, 24% річних за період з 12.07.2009
року і до фактичного погашення
заборгованості. Інші умови залишені
незмінними (а.с.13).

Згідно угоди № 3 від 09.10.2008 року до
договору про відновлювальну кредитну
лінію № 0003-01-07 від 12.07.2007 року внесено
зміни в п.п.1.1, 3.1 договору та
встановлено процентні ставки: 18% річних
за період з дня видачі кредиту і до
11.07.2009 року, 27% річних за період з 12.07.2009
року і до фактичного погашення
заборгованості. Інші умови залишені
незмінними (а.с.19).

Крім того, 09.07.2008 року між позивачем та
відповідачем укладено договір поруки
№ 0003-01-07/1, предметом якого є надання
поруки поручителем перед кредитором за
виконання боржником своїх обов'язків
по договору про відновлювальну
кредитну лінію № 0003-01-07 від 12.07.2007 року у
тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж
строки, що і боржник (а.с.23-25).

09.10.2008 року між сторонами укладено
додаткову угоду № 1 про внесення змін і
доповнень до договору поруки № 0003-01-07/1
від 09.07.2008 року, якою узгоджено
виконання поручителем умов договору
про відновлювальну кредитну лінію №
0003-01-07 від 12.07.2007 року в редакції від
09.07.2008 року (а.с.21).

Судом встановлено, що боржник - МП
«Мороз» порушило умови кредитного
договору від 12.07.2007 року, що виразилося
у несвоєчасному поверненні отриманих в
банку грошових коштів.

Статтями 553, 554 ЦК України передбачено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку і
відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником. В
такому разі боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Розмір заборгованості позичальника
перед банком станом на 11.12.2009 року
становить 774684,41 грн., з яких 593077,49 грн. -
по кредиту, 110139,11 грн. - по відсотках,
71467,81 грн. - пеня, що стверджується
відповідними розрахунками, наданими
суду першої та апеляційної інстанцій
(а.с.47, 174-201).

Виходячи з викладеного, кредитор мав
право вимагати виконання зобов'язання
як від боржника, так і від поручителя, а
суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позов.

Покликання апелянта, що судом
проведено стягнення коштів лише з
нього, хоча у правовідносинах з банком
вони з позичальником виступають в
якості солідарних боржників - не
заслуговують на увагу, оскільки
відповідно до вимог ч.1 ст.543 ЦК України
у разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Банк скористався своїм правом подати
заяву про залишення позову до МП
«Мороз» без розгляду, а суд першої
інстанції відповідно до вимог п.5 ч.1
ст.207 ЦПК України зобов'язаний у такому
випадку залишити позов до вказаного
відповідача без розгляду.

Покликання апелянта на незгоду із
нарахованим позивачем розміром
заборгованості за договором не
заслуговують на увагу з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
покликається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Як зазначено у рішенні Європейського
Суду у справі «Пономарьов проти
України», сторони мають вживати заходи,
щоб дізнатись про стан відомого їм
судового провадження.

Однак, як слідує із матеріалів справи
апелянт ОСОБА_1 не бажає цікавитися не
тільки про стан відомого йому судового
провадження, а й рухом поданої ним же
апеляційної скарги, чим самоусунувся
від виконання своїх обов'язків. За
період перебування даної справи у
провадженнях судів першої та
апеляційної інстанцій відповідач не
надав жодного належного та допустимого
доказу для спростування вимог позивача
по суті позову, а подавав лише
різноманітні заяви та скарги з метою
затягування розгляду справи.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23 лютого 2006 року суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод (далі -
Конвенція) встановлено, що кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Згідно з нормами ст.17 Конвенції жодне з
положень цієї Конвенції не може
тлумачитись як таке, що надає будь-якій
державі, групі чи особі право займатися
будь-якою діяльністю або вчиняти
будь-яку дію, спрямовану на скасування
будь-яких прав і свобод, визнаних цією
Конвенцією, або на їх обмеження в
більшому обсязі, ніж це передбачено в
Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію,
Україна взяла на себе зобов'язання
гарантувати кожній особі права та
свободи, закріплені у Конвенції,
включаючи право на справедливий
судовий розгляд протягом розумного
строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников
проти Росії» Європейський суд
зазначив, що розумність тривалості
провадження визначається залежно від
конкретних обставин справи, враховуючи
критерії, визначені у прецедентній
практиці Суду, зокрема, складність
справи, поведінка заявника та
поведінка компетентних органів влади.

У справі «Преда і Дардарі проти Італії»
Суд вказав, що метою норми ст.17
Конвенції є запобігання використанню
принципів, на яких ґрунтується
Конвенція, щоб здійснювати будь-яку
діяльність, спрямовану на скасування
прав і свобод, визнаних цією
Конвенцією. Крім того, Суд звертає
увагу на те, що зловживанням правом
визнається і така діяльність, яка
фактично не спричинила шкоди, однак
мала своєю метою у майбутньому
використати певне право для порушення
прав інших осіб.

З аналізу зазначених норм Конвенції та
практики Європейського суду
вбачається, що питання про порушення
ст.17 Конвенції, яка закріплює один із
основоположних принципів Конвенції -
принцип неприпустимості зловживання
правами, може поставати лише у
сукупності з іншою статтею Конвенції,
положення якої у конкретному випадку
дають підстави для висновку про
зловживання особою наданим їй правом.

Із наданого позивачем апеляційному
суду розрахунку заборгованості
вбачається, що на виконання умов
договору про відновлювальну кредитну
лінію № 0003-01-07 від 12.07.2007 року
позичальником вносились частково у
погашення заборгованості певні
грошові кошти.

Не бажаючи з'являтися у судове
засідання, відповідач не спростував
наданих за результатами розгляду його
ж апеляційної скарги розрахунків
заборгованості, який колегія суддів
вважає вірним.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції на підставі встановлених в
судовому засіданні фактів, що
підтверджуються належними доказами,
правильно визначено правовідносини
між сторонами і застосовано норми
матеріального права, що регулюють ці
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
відхилити, а повторне заочне рішення
Луцького міськрайонного суду від 27
квітня 2011 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді