АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1579/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19 Ротаєнко Д. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
Новіков О. М. УХВАЛА
19 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНовіков О. М.
суддівВініченко Б. Б. , Дмитренко М. І.
при секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 29 квітня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про стягнення боргу за договором
в с т а н о в и л а :
У грудні 2012 року ОСОБА_7 звернувся з
позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу
за договором позики. В обґрунтування
своїх вимог вказав, що згідно
укладеного договору позики у лютому 2010
року позивач передав ОСОБА_6 грошові
кошти в сумі 70 000 грн., що
підтверджується розпискою від 25 лютого
2010 року. Відповідно до укладеного
договору відповідач мав повернути борг
до 25 серпня 2010 року, але свої
зобовязання належним чином не виконав.
В зв'язку з вищевикладеним позивач
просив суд стягнути з відповідача
ОСОБА_6 на свою користь заборгованість
за договором позики у розмірі 106 575 грн.
84 коп. із яких: основна сума боргу - 70 000
грн.; інфляційні витрати - 15 386 грн.; три
відсотки річних від простроченої суми
- 5 949 грн. 04 коп.; відсотки за
користування позикою - 15 240 грн. 80 коп. та
стягнути судовий збір у розмірі 1 065 грн.
23 квітня 2014 року ОСОБА_7 збільшив
свої позовні вимоги та остаточно
просив стягнути на його користь
заборгованість в сумі 118 786 грн. 53 коп. та
судові витрати у сумі 1 187 грн. 87 коп., а
всього 119 974 грн. 40 коп.
Рішенням Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 29 квітня 2014
року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
борг в розмірі 118 786 грн. 53 коп., судові
витрати в сумі 1 309 грн. 67 коп., а всього 120
096 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить рішення суду скасувати, як
незаконне, необгрунтоване та ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши сторони, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія
проходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо, визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочини між фізичними особами на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів неоподаткового мінімуму доказів
громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі і
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження укладення договору
відповідач надав розписку від 25.02.2010
року відповідно до якої він одержав
кошти в сумі 70 000 грн. і зобов'язувався
повернути зазначену суму протягом
шести місяців.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобовязується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Позичальник, як передбачено статтею 1049
ЦК України, зобовязаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частиною першою статті 1048 ЦК України
передбачено право позикодавця на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суми
позики, він зобовязаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором або
законом.

Відповідачем борг у визначений строк
не повернуто.

За таких обставин, задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_7 та стягуючи з
ОСОБА_6 у рахунок повернення суми боргу
за договором позики, суд обгрунтовано
виходив з того, що на підставі
вказаного правочину між сторонами
виникли договірні зобовязання, за
невиконання яких настає
цивільно-правова відповідальність
боржника, що відповідає вимогам ст. 1049
ЦК України.

Рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, в межах заявлених позовних вимог
і на підставі доказів, яким суд дав
правильну правову оцінку. Розмір
стягненого боргу не оскаржувався.

Посилання апелянта на покази свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 непереконливі. Вони не
спростовують беззаперечно факту
укладення договору позики між
сторонами. Відповідач не звертався в
правоохоронні органи з приводу
фізичного чи психічного тиску при
написанні розписки.

Статтями 10, 60 ЦПК України на сторони
покладено обовязок довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

У встановленому законом порядку
договір позики не визнано недійсним,
оригінал боргового документа -
розписка знаходилася у позивача -
позикодавця, надана суду і приєднана до
матеріалів справи.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують
і не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 29 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :