У Х В А Л А

Іменем України

13 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
КОЖУХ О.А.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю апелянта ОСОБА_1 розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу судді Ужгородського
міськрайонного суду від 17 березня 2014 р.
про визнання неподаною та повернення
заяви у справі за її позовом до
Ужгородської райспоживспілки, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору, на стороні
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області, про захист
порушеного трудового права, визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

13.09.2013 ОСОБА_1 подала до Ужгородського
міськрайонного суду позовну заяву про
встановлення займаної посади, у якій
відповідачем зазначила Ужгородську
райспоживспілку, третьою особою
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді. Вказуючи на факти внесення
недостовірних, на її думку, записів до
трудової книжки щодо роботи у
райспоживспілці, на відсутність ряду
записів, ОСОБА_1 водночас конкретних
вимог у заяві не вказала (а.с. 2).

Ухвалою судді Ужгородського
міськрайонного суду від 18.09.2013 заяву
було залишено без руху, позивачу
запропоновано привести її у
відповідність до вимог ст.ст. 119-120 ЦПК
України (а.с. 19). ОСОБА_1 30.09.2013 подала
доповнення до позовної заяви, у якому,
втім, теж не були сформульовані позовні
вимоги (а.с. 21-28). У доповненні
відповідач був указаний наступним
чином: «Відповідач: Ужгородська
райспоживспілка Закарпатської
області… Голова правління ОСОБА_2.…».
Ухвалою судді від 15.10.2013 заяву було
визнано неподаною та було її повернуто
позивачу (а.с. 39).

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 15.01.2014 ухвалу
судді Ужгородського міськрайонного
суду від 15.10.2013 було скасовано, питання
передано на новий розгляд до того ж
суду (а.с. 61-63). Апеляційний суд в ухвалі
зазначив, зокрема, що залишаючи заяву
без руху суддя не врахував, що заява не
містить змісту позовних вимог, а саме -
що просить позивач, як це передбачено п.
3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, у зв'язку з чим
позивачем вказаний недолік усунутий не
був.

Ухвалою судді Ужгородського
міськрайонного суду від 03.03.2014 заяву
було залишено без руху (а.с. 71). Суддею
було вказано на необхідність обрання
належного способу захисту права, а
також було зазначено, що відповідно до
п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява
повинна містити зміст позовних вимог
та виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, недотримання
позивачем цих положень закону
позбавляє суд можливості виконати
вимоги ст. 122 ЦПК України.

На виконання вимог ухвали судді від
03.03.2014, позивач подав 13.03.2014 до суду
клопотання (а.с. 74-75), у якому
відповідача вказав наступним чином:
«Відповідач: Ужгородська
райспоживспілка Закарпатської
області… Голова правління ОСОБА_2».
Позовні вимоги в клопотанні були
сформульовані так: «прошу

1. Відновлення становища, яке
існувало до порушення.

2. Захистити моє порушене право на
достовірність записів у трудовій
книжці під час моєї трудової
діяльності в Ужгородській
райспоживспілці Закарпатської області
і визнати неправомірними дії
працівників відділу кадрів правління
Ужгородської райспоживспілки під
головуванням ОСОБА_2, причетних до
згаданих підробок.

3. Зобовязати голову правління
Ужгородської райспоживспілки ОСОБА_2.
відновити мені, ОСОБА_1, трудову книжку
з внесенням до неї всіх дійсних записів
займаних мною посад, що зазначені у
складеній мною таблиці, доданій до
повної заяви, а саме: 01.01.1970 р. я була
переведена на посаду завідуючої
лабораторії Ужгородського
плодоконсервного заводу, 04.03.1974 р. -
переведена на посаду начальника
консервного цеху, 28.04.1975 р. - переведена
на посаду начальника виробництва
Заготівельної контори РайСТ, 01.01.1983 р. -
переведена на посаду начальника
консервного виробництва.»

Ухвалою судді Ужгородського
міськрайонного суду від 17.03.2014 заяву
було визнано неподаною та було її
повернуто позивачу, оскільки виходячи
зі змісту отриманого судом клопотання
ОСОБА_1 не усунула недоліки позовної
заяви (а.с. 79).

ОСОБА_1 оскаржила ухвалу судді від
17.03.2014, вважає її незаконною, такою, що
ігнорує вимоги ухвали апеляційного
суду, оскільки суддя не вказав, які
недоліки треба було усунути, про дату і
час судового розгляду позивача не було
повідомлено, чим було порушено ст. 74 ЦПК
України. Крім того, апелянт зазначає, що
обґрунтування позовних вимог було
подано, а необхідні докази могли бути
витребувані в наступних судових
засіданнях. Просить ухвалу скасувати,
питання передати на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
апелянта ОСОБА_1, яка скаргу підтримала,
розглянувши справу за правилами ст. 305
ч. 2 ЦПК України за відсутності інших
учасників процесу, обговоривши доводи
апеляції, перевіривши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

За приписами ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється відповідно
до Конституції України, цього Кодексу
та Закону України «Про міжнародне
приватне право»; провадження в
цивільних справах здійснюється
відповідно до законів, чинних на час
вчинення окремих процесуальних дій,
розгляду і вирішення справи (ст. 2 ч.ч. 1,
3); кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів (ст. 3 ч. 1); суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ч.
1); суддя відкриває провадження у
цивільній справі не інакше як на
підставі заяви, поданої і оформленої в
порядку, встановленому цим Кодексом
(ст. 122 ч. 1).

Таким чином, особа може звернутися до
суду за захистом свого права не в
будь-який спосіб, а в порядку та у формі,
встановлених нормами ЦПК України, так
само і суддя управі відкрити
провадження в справі за умови
звернення до суду особи у передбачений
законом спосіб, а саме - шляхом подання
належно оформленої заяви (позовної
заяви).

Вимоги до форми і змісту позовної заяви
встановлені положеннями ст. 119 ЦПК
України, їм відповідають обов'язки
позивача зазначити в заяві, зокрема:

ім'я (найменування) позивача і
відповідача, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі (ч. 2 п. 2);

зміст позовних вимог (ч. 2 п. 3);

виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги (ч. 2 п. 5);

зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування (ч. 2 п. 6).

У заяві належить навести відповідне,
передусім - фактичне, обґрунтування,
зазначити докази, що підтверджують
кожну обставину (підстави позову), у
залежності від кола відповідачів за
позовом та залежно від змісту позовних
вимог (предмета позову), пред'явлених до
кожного з відповідачів, якщо їх
декілька. Ці вимоги щодо форми і змісту
заяви є взаємопов'язаними.

Беручи до уваги наведені в заявах
формулювання щодо відповідача (складу
відповідачів) та зміст мотивувальної
частини заяв, неможливо зробити
однозначного висновку про те, хто є
відповідачем за позовом: Ужгородська
райспоживспілка чи голова правління
ОСОБА_2., а якщо відповідачів двоє, то
яким є фактичне обґрунтування позову
щодо кожного з відповідачів, якими є
докази, що підтверджують обставини,
покладені в обґрунтування позову, щодо
дій (бездіяльності) кожного
конкретного відповідача, якими є
конкретні вимоги (зміст вимог) щодо
кожного з відповідачів.

До моменту подачі 13.03.2014 до суду заяви
на виконання вимог ухвали судді від
03.03.2014 ОСОБА_1 не формулювала змісту
позовних вимог як такого. У поданій
заяві ОСОБА_1 поставила вимоги, якими
просила захистити порушене право на
достовірність записів у трудовій
книжці під час її трудової діяльності в
Ужгородській райспоживспілці і
визнати неправомірними дії
працівників відділу кадрів правління
райспоживспілки під головуванням
ОСОБА_2., причетних до підробок, а також
просила зобов'язати ОСОБА_2. відновити
їй трудову книжку з внесенням до неї
всіх дійсних записів займаних посад, що
зазначені у складеній таблиці.

Тобто, ОСОБА_1 пред'явила вимоги як до
райспоживспілки, так і до її голови і
одночасно просила визнати
неправомірними дії працівників
відділу кадрів правління
райспоживспілки, причетних до
підробок, тож пред'явила вимоги і до
працівників відділу кадрів. Конкретних
працівників відділу кадрів ОСОБА_1 у
заяві не назвала, ставлячи у вину таким
працівникам порушення її трудових
прав, обґрунтування щодо того, ким саме,
які саме дії, що порушили права, коли, за
яких обставин були вчинені та чим це
підтверджується щодо кожного такого
працівника, у заяві не зазначила.

При апеляційному розгляді справи
ОСОБА_1 пояснила, що вважає
відповідачем ОСОБА_2., що, власне,
підтверджується і змістом доповнення
(клопотання) до апеляційної скарги від
12.06.2014, у якому відповідачем зазначено
лише голову райспоживспілки.

Отже, подача позивачем 13.03.2014
клопотання із змістом позовних вимог
не призвела до виконання вимог ухвали
судді від 03.03.2014 щодо необхідності
викладу позивачем обставин, якими
обґрунтовуються конкретні позовні
вимоги.

За таких обставин, безвідносно до того,
що подання доказів, на які позивач
посилається в заяві, уточнення вимог,
зміни у складі відповідачів тощо
можуть мати місце на подальших стадіях
провадження в справі, для відкриття
провадження в справі у судді не було
підстави у вигляді належно оформленої
заяви позивача. Ставлячи питання про
захист порушеного трудового права,
позивачу належить одразу визначитися,
про яке саме право йдеться і з огляду на
характер спірних правовідносин та
зміст позовних вимог - чи відповідальне
підприємство (юридична особа), із яким
позивач перебував у трудових
відносинах, за порушення права, чи
повинні брати самостійну участь в
справі керівник підприємства, інші
посадові (службові) особи підприємства
і якщо так, то в якій якості. Позивачу
належить одразу визначитись із
відповідачем (суб'єктним складом
відповідачів), чітко вказати, хто саме і
за якими вимогами повинен відповідати
за позовом. Невизначеність позивача
відповідно до цивільного
процесуального закону у зазначених
питаннях, а тому і подача заяви, що за
змістом та формою не відповідає
вимогам процесуального закону,
унеможливлюють виконання суддею вимог
ст. 122 ч. 1 ЦПК України щодо відкриття
провадження в справі.

Враховуючи вищенаведене, суддя
обґрунтовано визнав заяву неподаною та
повернув її позивачу, доводи апеляції
цього не спростовують. Твердження в
скарзі про порушення суддею вимог ст. 74
ЦПК України щодо повідомлення позивача
про час і місце розгляду справи, а також
посилання апелянта на необґрунтоване
залишення заяви без руху та визнання її
неподаною начебто через несплату
судового збору та неподання копій
документів безпідставні і не
заслуговують на увагу. Питання
відкриття провадження в справі
вирішується суддею одноособово, без
проведення судового засідання та
виклику сторін; залишаючи заяву без
руху, суддя не вказував на несплату
позивачем судового збору та неподання
ним копій документів. Безпідставним є і
твердження апелянта про начебто умисне
зволікання розгляду справи суддею,
який вирішував відповідні
процесуальні питання.

Відтак, на підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК
України апеляцію слід відхилити,
ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1,
ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
ухвалу судді Ужгородського
міськрайонного суду від 17 березня 2014 р.
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді