Справа № 152/758/14-ц
28 травня 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області
в складі: головуючого - судді Гаврищука
з участю секретаря судового засідання -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Лозівської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області, треті особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Реєстраційна служба
Шаргородського районного управління
юстиції Вінницької області, ОСОБА_3 про
встановлення факту права власності на
домоволодіння та визнання права
власності в порядку спадкування за
06.05.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаною позовною заявою, в якій
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла
її мати - ОСОБА_4, яка по день смерті
проживала та була зареєстрована в
АДРЕСА_1 Після смерті матері залишилося
спадкове майно, яке складається, в тому
числі, з земельної ділянки (пай) та із
права на житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходиться на АДРЕСА_1 як спадщина
після смерті її чоловіка та батька
позивача - ОСОБА_5. Спадщину після
смерті батька матір позивача прийняла,
але не встигла оформити свої спадкові
права. Вона є спадкоємцем майна матері
по заповіту та спадкоємцем першої
черги за законом. Інший спадкоємець за
законом - її сестра - ОСОБА_3 від
спадщини відмовилася, що
підтверджується заявами. Але оформити
спадкові права на житловий будинок
після смерті матері - ОСОБА_4 вона не
може, оскільки нотаріусом їй було
відмовлено в оформленні спадщини через
відсутність належно оформленого
правовстановлюючого документу на
житловий будинок, так як в свідоцтві
про право власності на житловий
будинок на ім'я матері не виписувалося
Просить встановити факт
належності житлового будинку та
господарських будівель, що розташовані
на АДРЕСА_1 - ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с. Теклівка; визнати
за нею - ОСОБА_1, право власності в
порядку спадкування за заповітом після
смерті матері - ОСОБА_4 на означений
житловий будинок з господарськими
що розташований на АДРЕСА_1 який
остання успадкувала після смерті свого
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник - ОСОБА_6, що діє на
підставі договору про надання правової
допомоги від 30.04.2014 року, підтримали
позовні вимоги. Просили встановити
факт належності житлового будинку під
літерою «А», загальною площею 56,4 м.кв., в
тому числі житловою площею 37,5 м.кв.;
веранди під літерою «а»; ганку під
літерою «а1» сараю під літерою «Б»;
огорожі « 1-3», воріт « 2», хвітрки « 3» -
розташовані на АДРЕСА_1 - ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с. Теклівка;
визнати за ОСОБА_1, право власності в
порядку спадкування за заповітом після
смерті матері - ОСОБА_4 на означений
житловий будинок з господарськими
що розташований на АДРЕСА_1 який
остання успадкувала після смерті свого
чоловіка - ОСОБА_5, але не встигла
оформити своїх спадкових прав. Суду
пояснили, що ОСОБА_5 при житті мав у
власності житловий будинок до 1970 року
забудови, розміщений на АДРЕСА_1 що
підтверджується записами в
погосподарських книгах Лозівської
сільської ради, технічним паспортом на
будинок, довідками Лозівської
сільської ради. Проте, при житті ОСОБА_5
не було видано свідоцтво про право
власності на будинок при загальній
інвентаризації будинків, що
відбувалася у Шаргородському районі,
починаючи з 1987 року, що є перешкодою для
оформлення спадкових прав позивача на
вказаний будинок. Спадщину після
смерті ОСОБА_5 прийняла і частково
оформила його дружина - матір позивача
ОСОБА_4 При житті матір позивача на
випадок своєї смерті зробила заповітне
розпорядження на користь позивача.
Сестра позивача - ОСОБА_3, що є
спадкоємцем за законом, спадщини після
смерті ОСОБА_4 не прийняла і на неї не
Представник відповідача - Лозівської
сільської ради Шаргородського району
Вінницької області - Гринчак О.С. в
судовому засіданні позов визнала. Суду
пояснила, що дійсно позивач є
спадкоємцем по заповіту ОСОБА_4 Інша
донька ОСОБА_4 - ОСОБА_3 спадщину після
смерті матері не прийняла та на неї не
претендує. Спадкодавець ОСОБА_4 по день
смерті проживала в АДРЕСА_2 власником
якого та надвірних господарських
будівель вона була, оскільки являлася
головою колгоспного двору. Вказаний
факт підтверджується записами в
погосподарських книгах, що
зберігаються в сільській раді. Ніколи і
ніхто не претендував на вказаний
будинок, в ньому завжди проживали
ОСОБА_5 з сім'єю, а після смерті
останнього - його дружина ОСОБА_4
Позивач народилася у вказаному
будинку. Земельна ділянка під будинком
виділена власнику будинку, а потім,
рішенням сільської ради після смерті
ОСОБА_5 передана його дружині - ОСОБА_4
Після смерті батька позивача її мати
була, відповідно до чинного на той час
законодавства, записана головою двору
та власником будинку по АДРЕСА_1 про
вказані обставини представнику відомо
із інформації, яка міститься в
погосподарських книгах. Відсутність
належно оформленого свідоцтва про
право власності на будинок на ім'я
ОСОБА_4 є перешкодою для позивача в
оформленні спадкових прав, тому
Лозівська сільська рада не має
заперечень щодо задоволення позовних
вимог ОСОБА_1

Третя особа ОСОБА_3 в судовому
засіданні не заперечувала щодо
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Представник третьої особи -
Реєстраційної служби Шаргородського
РУЮ Вінницької області в судове
засідання не з'явився, але від
начальника Служби надійшла заява про
розгляд справи у відсутності
представника Служби, щодо задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує (а.с.
45).

Вирішуючи спір суд встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року
в с. Теклівка Шаргородського району
Вінницької області помер ОСОБА_5.

ОСОБА_5 по день смерті, що сталася
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, постійно проживав та
був зареєстрований в АДРЕСА_1, що
підтверджується витягом з
погосподарської книги с. Теклівка
Лозівської сільської ради (а.с. 22-27).

Після смерті ОСОБА_5 залишилася
спадщина, яка складається, в тому числі,
із житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла
його дружина - ОСОБА_4 відповідно до
норм цивільного законодавства України,
що було чинним на час смерті
спадкодавця, особа яка проживала із
спадкодавцем, вступила у фактичне
володіння та управління спадковим
майном, розпорядившись домашніми та
особистими речами померлого (ст. 563 ЦК
УРСР).

До ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 проживала з
ОСОБА_5 і вони були членами колгоспного
двору та батько позивача був головою
сімї/головою колгоспного двору, що
підтверджується даними особових
рахунків, в тому числі НОМЕР_1
погосподарської книги Лозівської
сільської ради на 1986-1990 роки.
ІНФОРМАЦІЯ_5 року батько позивача
помер, після його смерті головою двору
і єдиним членом колгоспного двору
залишилися мати позивача.

Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР в ред. 1963
року, що був чинним на день смерті
ОСОБА_5 - в разі смерті члена
колгоспного двору спадкоємство в майні
двору не відкривалося (ч. 1). Якщо після
смерті члена колгоспного двору інших
членів двору не залишилося, до майна
двору застосовуються правила цього
розділу (ч. 2).

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 у 1986
році спадщина не відкривалася і ОСОБА_4
стала головою сім'ї і єдиним членом
колгоспного двору. Тож власність двору,
в тому числі нерухоме майно, належить
тільки матері позивача.

Згідно із даними з погосподарських
книг за 1986-1990 роки, тобто в період, коли
відбувалася технічна інвентаризація
житла на підставі рішення виконавчого
комітету Шаргородської районної Ради
народних депутатів Вінницької області
від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення
державного обліку житлового фонду в
селах району», пунктом 1 якого
передбачалося забезпечити проведення
первинного обліку житлового фонду
громадян, що мають житлові будинки на
праві особистої власності в селах
району, ОСОБА_4 зазначена головою двору
з особовим рахунком № 27, та власником
будинку з господарськими будівлями -
сараєм, кухнею та підвалами, що
знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 22-27).

Свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння їй не
видавалося.

За будинком по АДРЕСА_1 рахується
земельна ділянка площею 0,36 га, що
підтверджується довідкою Лозівської
сільської ради.

З довідки виконкому Лозівської
сільської ради від 28.03.2014 року за №462
вбачається, що будинок по АДРЕСА_1
належить ОСОБА_4 на підставі рішення
Шаргородської районної ради народних
депутатів за №244 від 22.10.1987 року. (а.с.17).

Із інвентаризаційної справи б/н,
оглянутої в судовому засіданні,
вбачається, що будинковолодіння в
АДРЕСА_1, складається з: житлового
будинку під літерою «А», загальною
площею 56,4 м.кв., в тому числі житловою
площею 37,5 м.кв.; веранди під літерою «а»;
ганку під літерою «а1» сараю під
літерою «Б»; огорожі « 1-3», воріт « 2»,
хвітрки « 3» - загальною вартістю 59790
грн.

З довідки КП «Могилів-Подільске МБТІ»
про технічний стан будинку, що
знаходиться на АДРЕСА_1 вбачається, що
будинок до 1970 року будівництва.
Загальний фізичний стан будинку -
добрий, має 36% зносу (а.с. 21). Відповідно
до п.5.1 Правил визначення фізичного
зносу житлових будинків СОУ ЖКГ
75.11-35077234. 0015:2009.

Всі зазначені вище докази
підтверджують факт належності ОСОБА_4
житлового будинку з надвірними
господарськими будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

При цьому, зазначеного вище висновку
суд дійшов, виходячи із того, що
постановою Ради Міністрів УРСР від
11.03.1985 року за № 105 «Про порядок
державного обліку житлового фонду»
постановлено завершити реєстрацію й
технічну інвентаризацію житлового
фонду у сільській місцевості.

На виконання означеної постанови
виконавчий комітет Шаргородської
районної Ради народних депутатів
Вінницької області ухвалив рішення від
22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення
державного обліку житлового фонду в
селах району», пунктом 1 якого
передбачалось забезпечити проведення
первинного обліку житлового фонду
громадян, які мають житлові будинки на
праві особистої власності в селах
району.

Із 1979 року в Україні (УРСР)
погосподарський облік у сільських
Радах народних депутатів здійснюється
за особливою формою статистичного
обліку.

Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів, затверджених
ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5,
документами погосподарського обліку
для сільських Рад народних депутатів,
зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська
книга».

Крім того, відповідно п.п.6,7 Вказівок по
веденню погосподарського обліку в
сільських Радах народних депутатів,
затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №
5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять
років здійснюють закладку
погоподарських книг станом на 1 січня.
Закладка погосподарських книг
здійснюється шляхом суцільного обходу
дворів і опитування населення в період
з 1 по 15 січня… Дані книг
погосподарського обліку
використовуються, зокрема, для обліку
житлових будинків, що належать
громадянам на праві приватної
власності.

Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по
веденню погосподарського обліку в
сільських Радах народних депутатів,
відповідно, 1979 року та 1985 року,
передбачено, що погосподарська книга
складається, зокрема, із розділу:
«Споруди, які є особистою власністю
господарства», у якому записуються
дані про житловий будинок, назву інших
споруд і рік їх будівництва.

Згідно з пунктом 62 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, затвердженої наказом
Міністра юстиції Української РСР від
31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням
приналежності будинку, який
знаходиться в сільському населеному
пункті, можуть бути відповідні довідки
виконавчого комітету сільської Ради
депутатів трудящих, які видавалися, в
тому числі, і на підставі записів у
погосподарських книгах.

Додатками №№ 18 та 33 до Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих, затвердженої наказом
Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за
№ 1/5, було встановлено зразки форм
довідок про право власності
колгоспного (селянського) двору на
жилий будинок та про право власності
робітника чи службовця на жилий
будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що
довідка про власника житлового будинку
видається згідно із записами у
погосподарській книзі виконавчого
комітету сільської (селищної) Ради
депутатів трудящих.

Тобто, записи у погосподарських книгах
визнавалися в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Із Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах,
селищах міського типу УРСР,
затвердженої заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31.01.1966 року, погодженої з
заступником Голови Верховного Суду
УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995
року за № 56 вбачається, що державній
реєстрації підлягали лише будинки та
домоволодіння в межах міст і селищ
міського типу, будинки ж, розташовані у
селах, реєстрації не підлягали.

Аналіз вказаних нормативно-правових
актів переконує суд у тому, що до
компетенції виконкомів місцевих рад
належало питання внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих рад.

Таким чином, враховуючи перевірені у
судовому засіданні докази, суд вважає,
що факт належності ОСОБА_4 на праві
власності житлового будинку з
надвірними господарськими будівлями в
с. Теклівка по АДРЕСА_1 - підтверджений,
а тому зазначений будинок з
господарськими будівлями входить до
складу спадщини після смерті ОСОБА_4,
спадщину після смерті якого прийняла і
частково оформила, позивач.

Встановлення факту належності ОСОБА_4
будинку з господарськими будівлями на
праві власності має для позивача
ОСОБА_1, юридичне значення, оскільки від
його встановлення залежить реалізація
її права на отримання спадщини. Іншого
порядку встановлення даного факту -
немає.

Таким чином, до складу спадщини, що
залишилася після смерті ОСОБА_4 ,
входить, крім іншого і житловий будинок
з надвірними будівлями, що знаходиться
на АДРЕСА_1

Єдиним спадкоємцем майна померлої
ОСОБА_4 є дочка останньої - ОСОБА_1, яка
спадщину після смерті матері прийняла
у передбаченому законодавством
України порядку.

Вказаний факт підтверджується
свідоцтвом про народження позивача
(а.с.11), свідоцтвом про її одруження (а.с.
9, 10) матеріалами спадкової справи до
майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року
ОСОБА_4за №671/11 (а.с. 50-56), а також
вбачається із пояснень в судовому
засіданні представника відповідача.

Донька спадкодавця, ОСОБА_3 спадщини
після смерті ОСОБА_4 не прийняла і на
неї не претендує (а.с. 15).

У видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_4 на житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1, позивачу ОСОБА_1
відмовлено 18.04.2013 року державним
нотаріусом Шаргородської ДНК, про що
винесено постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії (а.с. 8).
Підставою для відмови у вчиненні
нотаріальної дії нотаріус зазначає
відсутність правовстановлюючих
документів на житловий будинок.

Встановленим судом фактам
відповідають цивільні правовідносини,
які регламентують порядок набуття
права власності на спадкове майно і
регулюються Конституцією України, ЦК
України та ЦПК України.

Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції
України, право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Права людини і громадянина
захищаються судом. Кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9
Конституції України, ратифікована
Законом від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №2,4,7
та 11 Конвенції» і є частиною
національного законодавства України,
встановлено, що кожен при вирішенні
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків... має право на справедливий
і відкритий розгляд упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод встановлено, що
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений свого
майна, інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами
міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту
суб'єктивних цивільних прав розуміють
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України
встановлено перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
шкоди; 9) відшкодування моральної
(немайнової) шкоди; 10) визнання
незаконним рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу,
зокрема, з позовом про визнання права.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Статтями 188, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1296
ЦК України встановлено загальні
положення про право власності, порядок
її набуття та припинення права
власності.

За загальними положеннями про
спадкування право на спадщину виникає
в день відкриття спадщини, спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1
ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК
України).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті
(ст.1218 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК
України).

У першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки
(ст.1261 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК
України).

Згідно із ст.188 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту у спосіб,
передбачений статтею 392 ЦК України, що
відповідає правовій позиції Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладеній у п. 3.1.
Інформаційного листа «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013
року.

Оскільки, право ОСОБА_1 на оформлення
її спадкових прав на майно померлої
ОСОБА_4 порушено, то воно підлягає
судовому захисту, а позов підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223, 256
ЦПК України, на підставі ст.ст. 188, 1216,
1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1296 ЦК України,

в и р і ш и в :

Позовну заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт належності
на праві приватної власності ОСОБА_4
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, житлового
будинку з господарськими будівлями по
АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності в порядку спадкування за
заповітом на спадкове майно ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, яке
складається з житлового будинку під
літерою «А» загальною площею 56,4 м.кв., в
тому числі житловою площею 37,5 м.кв.,
веранди «а», ганку «а.1» сараю «Б»,
огорожі « 1-3», воріт « 2», хвіртки « 3»
загальною вартістю 59790 грн., які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з Лозівської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області на користь ОСОБА_1 судові
витрати у розмірі 841 грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: