Ухвала

іменем україни

4 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Коротуна В.М.,Штелик С.П.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Теофіпольського районного
суду Хмельницької області від 10
вересня 2013 року та рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Хмельницької області від 28 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
(далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)
звернулося до суду з позовом про
стягнення заборгованості та звернення
стягнення на предмет іпотеки,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 7
червня 2007 року між ним та

ОСОБА_5 було укладено кредитний договір
№ 014/2297/82/556, за умовами якого останній
отримав кредитні кошти у розмірі 30 тис.
грн зі сплатою 18 % річних строком до 6
червня 2017 року.

Також, 7 червня 2007 року між банком та
ОСОБА_6 було укладено договір поруки №
014/2297/82/556, згідно якого останній взяв на
себе зобов'язання за належне виконання
умов кредитного договору.

7 червня 2007 року, між банком та ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки
предметом якого є домоволодіння
АДРЕСА_1 належне останнім на праві
власності.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_5 умов кредитного договору,
станом на 3 квітня 2014 року у останньої
виникла заборгованість у розмірі 33 607
грн 55 коп.

Посилаючись на наведене, просило
стягнути з ОСОБА_6 на свою користь 33 607
грн 55 коп. заборгованості за кредитним
договором та звернути стягнення на
предмет іпотеки у рахунок погашення
кредитної заборгованості.

Рішенням Теофіпольського районного
суду Хмельницької області від 10
вересня 2013 року позовні вимоги ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк

Аваль» 33 607 грн 55 коп. заборгованості за
кредитним договором

№ 014/2297/82/556 від 7 червня 2007 року.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_5 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за
кредитним договором № 014/2297/82/556 від 7
червня

2007 року на суму 33 607 грн 55 коп., яка
складається із заборгованості за
кредитом у сумі 10 059 грн 09 коп.,
заборгованості за відсотками у сумі

5 993 грн 65 коп., пені за прострочення
сплати кредиту та відсотків у

сумі 17 554 грн 81 коп., звернуто стягнення
на предмет іпотеки - домоволодіння
АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_5

та ОСОБА_7 на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого Теофіпольською державною
нотаріальною конторою від 7 травня 2007
року за № 1490 в реєстровій книзі № 3 за №
290 (опис об'єкта: житловий будинок
цегляний, що позначений літерою «А1»,
льох камінний - «Б», хлів цегляний - «в»,
хлів цегляний - «Г»), реєстраційний
номер 18583276, на користь ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль», шляхом його продажу на
прилюдних торгах, встановивши
початкову ціну за згодою іпотекодавців
та іпотекодержателя, а якщо вони не
досягли згоди, на підставі оцінки,
проведеної відповідно до
законодавства про оцінку майна і
майнових прав та професійну оціночну
діяльність.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області від 28 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
змінено в частині визначення
початкової ціни предмета іпотеки.

Викладено абзац третій резолютивної
частини рішення Теофіпольського
районного суду Хмельницької області
від 10 вересня

2013 року в такій редакції: «В рахунок
погашення заборгованості

ОСОБА_5 за кредитним договором №
014/2297/82/556 від 7 червня

2007 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_5, у сумі 33 607 грн 55
коп., яка складається із заборгованості
за

кредитом у сумі 10 059 грн 09 коп.,
заборгованості за відсотками у сумі

5 993 грн 65 коп., пені за прострочення
сплати кредиту та відсотків у сумі 17 554
грн 81 коп., звернути стягнення на
предмет іпотеки - домоволодіння за
АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_5 та ОСОБА_7
на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
Теофіпольською державною нотаріальною
конторою від

7 травня 2007 року за № 1490, в реєстровій
книзі № 3 за № 290 (опис об'єкта: житловий
будинок цегляний, що позначений
літерою «А1», льох камінний - «Б», хлів
цегляний - «В», хлів цегляний - «Г»),
реєстраційний номер 18583276, на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
встановивши початкову ціну реалізації
предмета іпотеки на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій».

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати судові рішення і ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судом встановлено, що 7 червня 2007 року
між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_5 було укладено кредитний договір

№ 014/2297/82/556, за умовами якого остання
отримала кредитні кошти у розмірі 30
тис. грн зі сплатою 18 % річних строком до
6 червня 2017 року.

7 червня 2007 року між банком та ОСОБА_6
було укладено договір поруки №
014/2297/82/556, згідно якого останній взяв на
себе зобов'язання за належне виконання
умов кредитного договору.

Того ж дня, між банком та ОСОБА_5 і
ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки
предметом якого є домоволодіння
АДРЕСА_1, яке належить останнім на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу.

21 січня 2013 року банком була направлена
відповідачам вимога щодо необхідності
сплати заборгованості за кредитним
договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» та п. 3.1.4 договору іпотеки у
разі невиконання або неналежного
виконання основного зобов'язання,
іпотекодержатель має право
задовольнити свої забезпечені
іпотекою вимоги шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, відповідно до ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Згідно з пунктом 42 Постанови Пленуму
ВСУ України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року за № 5 резолютивна частини рішення
суду в разі задоволення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
має відповідати вимогам як статті 39
Закону України «Про іпотеку», так і
положенням пункту 4 частини першої
статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Отже, задовольняючи позовні вимоги
банку суд першої інстанції, з висновком
якого погодився і апеляційний суд,
дійшли правильного

висновку, що ОСОБА_5 не виконувала
належним чином зобов'язання

за кредитним договором, а саме: не
сплачувала платежі та нараховані
відсотки за користування кредитом, у
зв'язку з чим у останньої

утворилась заборгованість, яка станом
на 3 квітня 2013 року складала

33 607 грн 55 коп.

Відповідачами указана вимога банку
виконана не була, тому

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» реалізував
своє право шляхом стягнення
заборгованості з поручителя та
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції в частині визначення
початкової ціни предмета іпотеки,
обґрунтовано послався на

п. 6.5.3., оскільки у ньому визначено, що
початкова ціна предмета іпотеки на
прилюдних торгах встановлюється за
рішенням суду або за згодою між
іпотекодавцями та іпотекодержателем, а
якщо така згода не досягнута -
спеціалізованою організацією, що
проводить прилюдні торги на підставі
оцінки предмета іпотеки.

Відповідно до вказаного судова колегія
дійшла висновку, що судами вірно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалені із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. з ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Теофіпольського районного
суду Хмельницької області від

10 вересня 2013 року та рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Хмельницької області від 28 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:В.М.
Коротун С.П. Штелик