№ апеляційного
провадження:22-ц/796/6564/2014Головуючий у
суді першої інстанції:Кириченко
Н.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А.АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.

При секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Шуліки АліниВолодимирівни -
представника Публічного акціонерного
товариства КомерційнийБанк
«ПриватБанк» на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 10 лютого 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
КомерційнийБанк «ПриватБанк» до
ОСОБА_6 про звернення стягнення на
предмет застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного суду
м. Києва від 10 лютого 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким позовні вимоги задовольнити,
вважаючи, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права,
не враховано обставини, які мають
суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що у жовтні 2011 року
позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про звернення стягнення на
предмет застави, посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що 21
серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_6 укладено договір № K3R4AK23546566,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 115 775,99 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 13,68% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 21 серпня 2014 року. В
забезпечення виконання зобов'язання за
кредитним договором між сторонами
укладено договір застави рухомого
майна - автомобіля, згідно якого ОСОБА_6
передав у заставу автомобіль «Міцубісі
Лансер», 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить відповідачу на праві
власності.

Зазначив, що у порушення умов договору,
відповідач належним чином не виконує
взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із
чим станом на 21 вересня 2011 року виникла
заборгованість у розмірі 92616,17 грн.

Просив суд звернути стягнення на
предмет застави - автомобіль «Міцубісі
Лансер», 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить відповідачу на праві
власності, шляхом продажу зазначеного
автомобіля позивачем з укладанням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою - покупцем зі зняттям
вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАІ, а також наданням ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, 21
серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_6 укладено договір № K3R4AK23546566,
відповідно до умов якого останній
отримав кредит у розмірі 115 775,99 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 13,68% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 21 серпня
2014 року. Щомісячний платіж визначено у
фіксованій сумі - 1631 грн. 51 коп.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, станом на 21 вересня 2011
року її розмір складав 92616,17 грн.

В забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором між сторонами
укладено договір застави рухомого
майна - автомобіля, згідно якого ОСОБА_6
передав у заставу автомобіль «Міцубісі
Лансер», 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить відповідачу
на праві власності, у забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, - суми боргу 80488 грн.,
відсотків. Як вбачається з умов
договору, відсоткова ставка за
договором застави визначена у розмірі
14,04%.

Судом встановлено, що відсоткова
ставка за договором кредиту (13,68%
річних) та відсоткова ставка за
договором застави (14,04% річних) є
різними, що суперечить один одному.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, наданого позивачем,
при утриманні платежів за користування
кредитом по відсоткам, банком
застосовувалась ставка, визначена
договором застави - 14,04%, що не
відповідає умовам кредитного договору.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апелянта, що відсоткова
ставка визначалась в розмірі 14,04%, як це
зазначено в договорі застави, що
відповідач погодився з цим і своїх
заперечень не надавав, оскільки, судом
встановлено, що будь-які зміни або
доповнення до кредитного договору в
частині зміни відсоткової ставки
сторонами не вносились, а ОСОБА_6
сплачував щомісячні платежі за
кредитним договором, виходячи з
фіксованої суми, визначеної договором
кредиту. Доводи апелянта про
обізнаність відповідача щодо розміру
відсоткової ставки ґрунтуються лише на
його припущеннях.

Крім того, як вбачається з
вищезазначеного розрахунку
заборгованості, позивачем в
односторонньому порядку з 01.11.2008 року
підвищено відсоткову ставку до 17,04%
річних на суму залишку поточної
заборгованості за кредитом та 36,00%
річних на суму простроченої
заборгованості по кредиту, з 01.02.2009 року
- до 27,48% річних на суму залишку поточної
заборгованості за кредитом та 56,88%
річних на суму простроченої
заборгованості по кредиту і розрахунок
такого підвищення, а також дані про
визначенню суми щомісячного платежу за
кредитним договором в зв'язку з
підвищенням відсоткової ставки.

Колегія суддів не може прийняти до
уваги доводи апеляційної скарги, що
відповідач належним чином був
повідомлений про зміну відсоткової
ставки як з 1 листопада 2008 року, так і з 1
лютого 2009 року, оскільки ці доводи не
ґрунтуються на законі.

Будь-яких належних та допустимих
доказів того, що відповідача було
належним чином повідомлено про зміну
процентної ставки з 1 листопада 2008 року
позивачем не надано.

Представником позивача в суді
апеляційної інстанції надано копію
листа на ім'я ОСОБА_6 від 8 січня 2009 року
про підвищення відсоткової ставки з 1
лютого 2009 року.

Проте, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України,
розмір процентів, тип (фіксована або
змінювана) та порядок їх сплати за
кредитним договором визначаються в
договорі залежно від кредитного
ризику, наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів. Встановлений договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшено банком в
односторонньому порядку.

Дана норма закону набрала чинності з 9
січня 2009 року.

Аналогічна норма міститься і в ст. 55
Закону України "Про банки і банківську
діяльність".

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано належних доказів
щодо обґрунтування розміру наявної
заборгованості ОСОБА_6 за кредитним
договором.

Колегія судів погоджується з таким
висновком суду, оскільки позивачем не
усунуто суперечності у розмірі
відсоткової ставки, визначеної у
договорах кредиту та застави, не
доведено законності підвищення
відсоткової ставки в односторонньому
порядку з 1 листопада 2008 року та з 1
лютого 2009 року.

Як вбачається з розрахунку ОСОБА_6 та
наданих ним копій квитанцій, виписки
про погашення за кредитом, наданої ПАТ
КБ «Приватбанк», загальна оплата
заборгованості за кредитом проведена в
сумі 88100,83 грн.

Представникам позивача як в суді
першої інстанції, так і в апеляційній
інстанції роз'яснювалось право надання
доказів, звернення з клопотанням щодо
призначення експертизи задля
визначення суми заборгованості та
ґрунтовності підвищення відсоткової
ставки, проте, представники позивача
таких доказів не надали, з клопотанням
про призначення судової експертизи до
суду не зверталися, тобто, наданим
правом скористались на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущено порушення матеріального чи
процесуального праваё які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають
встановленим обставинам справи і не
спростовуються доводами апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни - представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк»
відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 10 лютого 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді