Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді Галущенко Ю.А., при
секретарі Вертелецькому М.О.,за участю
адвоката ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення,

За зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання таким,що втратив право
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2014 р.ОСОБА_2звернувся до суду з
позовом ,в якому зазначає, що в період з
24.04.2004 р.по 01.09.2009 р.він перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_3,сторони мають дочку
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1,яка проживає з
матір*ю.

В період шлюбу сторони купили житловий
будинок по АДРЕСА_1,право власності на
який зареєстровано за відповідачкою.

З травня 2007 р.позивач ОСОБА_4разом з
колишньою дружиною ОСОБА_3та донькою
зареєстрований у вказаному будинку.

Після придбання вказаного
будинку,сторони за спільні кошти
здійснили суттєві переобладнання.

Посилаючись на те,що після розірвання
шлюбу відповідачка робить неможливим
проживання позивача у спірному
будинку,від свого права на
користування будинком він не
відмовлявся,проте в користуванні
спірним житлом йому чиняться перешкоди
та у березні 2013 р.відповідачкою були
замінені замки вхідних дверей,від яких
він не має ключів,в будинку до
теперішнього часу є належне йому
майно,іншого житла він не має,позивач з
посиланням на ст.156 ч.1 ЖК України
просить суд вселити його в АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_3.в березні 2014
р.звернулась до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2про визнання його
таким,що втратив право користування
житловим будинком АДРЕСА_1.

В обґрунтування зустрічного позову
зазначає,що на праві власності їй
належить житловий будинок АДРЕСА_1,де в
2007 р.в якості члена сім*ї власника був
зареєстрований ОСОБА_2,шлюб з яким був
розірваний 01.09.2009 р.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2, в
зв*язку із утворенням нової сім*ї та
реєстрацією шлюбу з іншою жінкою,обрав
інше місце проживання,ним з власної
волі було вивезено всі особисті речі
та інше майно до місця фактичного
проживання.

За період відсутності ОСОБА_4.у
спірному будинку з вересня 2009
р.,останній не проявляв інтересу до
цього житла,не сплачував за комунальні
послуги,на власний розсуд розпорядився
своїм правом і не користувався спірним
житлом,проте залишається
зареєстрованим і відмовляється
знятися з реєстраційного обліку.

Оскільки позивач не користується
спірним будинком без поважних причин з
вересня 2009 р.,одночасно не виконуючи
обов*язків по його утриманню, вважає,що
останній втратив своє право на
користування будинком.

Посилаючись на те,що реєстрація
позивача за адресою спірного будинку
порушує її права як власника і
перешкоджає розпорядитися своєю
власністю, з посиланням на ст.391,405 ЦК
України,ст.156 ЖК України,просить суд
визнати ОСОБА_2втратившим право на
користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 26.03.2014 р.зустрічна
позовна заява прийнята до розгляду та
об*єднана в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_2заявлені вимоги первісного
позову підтримав в повному обсязі та
просив їх задовольнити з урахуванням
викладеного в позові. Пояснив,що
спірний будинок АДРЕСА_1 був придбаний
в період шлюбу з відповідачкою,де він в
2007 р.був зареєстрований як член сім*ї
власника.З метою поліпшення житлових
умов, в будинку проводився капітальний
ремонт та добудова другого
поверху,через що будинок був
непридатний для проживання,в ньому
були відсутні газ,вода та електрика.На
період ремонту сім*я винаймала
житло,будинком не користувались.В 2009
р.після розлучення з відповідачкою він
вивіз з найманої квартири на
зберігання у будинок деякі особисті
меблі,телевізор,інструменти,робочий
одяг.За домовленістю з
відповідачкою,спірний будинок
планували продати,а отримані гроші
поділити. В березні 2013 р.він не зміг
потрапити у будинок через замінені
відповідачкою замки,не має ключів та
вільного доступу до будинку. Фактично
не має наміру проживати у спірному
будинку,зацікавлений його добудувати
та продати і отримати гроші на
придбання власного житла.З цих підстав
просив суд первісний позов
задовольнити.

Проти задоволення зустрічного позову
ОСОБА_3заперечував,так як іншого
житла,крім спірного будинку, він не
має,від свого права на користування
будинком не відмовлявся та його не
втратив,оскільки відсутній у будинку з
поважних причин,через перешкоди,які
чинилися відповідачкою. Просив
зустрічні вимоги залишити без
задоволення.

Представник позивача за довіреністю
ОСОБА_5вимоги первісного позову його
довірителя про вселення вважає
законними,оскільки ОСОБА_2як колишній
член сім*ї власника спірного будинку
має право на користування ним,цього
права був в незаконний спосіб
позбавлений відповідачкою,яка змінила
замки та перешкоджає вільному доступу
позивача до будинку. В задоволенні
зустрічного позову просить відмовити
як в надуманому та не підтвердженому
доказами,так як позивач з 2009 р.не
проживав спірному будинку через
розлучення з відповідачкою та ремонт,а
в квітні 2013 р. відповідачкою у будинку
були змінені замки та створені
перешкоди позивачу у вільному доступі
до будинку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
проти первісного позову заперечувала
та пояснила,що в період з 2004 р.вона
перебувала у шлюбі з позивачем,вони
проживали у належній їй на праві
власності квартирі.В 2006 р.нею шляхом
обміну на власну квартиру був
придбаний житловий будинок АДРЕСА_1,де
в 2007 р.був зареєстрований позивач як
член її сім*ї.З часу придбання будинок
ремонтувався,тому не використовувався
для проживання її сім*ї,позивач до
будинку ніколи не вселявся та у ньому
не проживав.У будинку знаходились
будівельні матеріали,інструменти та
побутовий мотлох,який міг бути
використаний в ремонтних роботах. В
вересні 2009 р.шлюб з позивачем був
розірваний,після чого він вивіз з
будинку всі речі,які вважав за
потрібне,навіть зрізав батареї
опалення,переїхав проживати до іншої
жінки,з якою уклав шлюб. З цього часу
позивач будинком не цікавився,в
будинок вселитися не намагався і цього
житла не потребував. В березні 2013
р.,після чергового розлучення, позивач
почав спільно проживати з кумою
відповідачки та вимагати продажу
будинку,з цього часу між ними виник
конфлікт,відповідачка була змушена
через погрози позивача змінити замки
вхідних дверей будинку,які позивач
зламав,жодних перешкод для його
вселення не було,однак до будинку він
так і не вселився. З квітня 2014 р.в
будинку проживає відповідачка з
дитиною,продовжує ремонт. Просить суд
відмовити у позові ОСОБА_2про вселення
як в заявленому
безпідставно,задовольнити зустрічний
позов та визнати позивача втратившим
право на користування житловим
приміщенням в спірному будинку,в якому
він не проживає більше року без
поважних причин.

Адвокат ОСОБА_1як представник
інтересів відповідачки ОСОБА_3вважає
зустрічні вимоги законним та
обґрунтованими і просить їх
задовольнити з огляду на те,що позивач
з часу придбання відповідачкою
спірного будинку у власність ,як член
сім*ї власника ніколи не проживав у
спірному будинку та у нього не
вселявся. Через непридатний технічний
стан та відсутність комунікацій,родина
ОСОБА_3 під час шлюбу в будинку не
проживала,а після його розірвання
позивач створив іншу сім*ю,де і мешкав у
нової дружини,тому в спірному будинку
не проживав не з вини відповідачки,а за
власним рішенням. Жодних перешкод з
боку відповідачки вселитися у будинок
йому створено не було,а посилання на
заміну замків в березні 2013 р.є
надуманим,оскільки позивач їх зламав
та отримав доступ до будинку без відома
та за відсутності відповідачки. В
первісному позові просила відмовити як
в заявленому безпідставно.

Всебічно вивчивши обставини справи,
заслухавши пояснення сторін та їхніх
представників ,дослідивши надані
письмові докази та покази свідків у
сукупності, суд дійшов висновку, що
зустрічний позов є законним та
обґрунтованим,а первісний позов не
підлягає задоволенню на підставі
встановлених фактичних обставин
справи та відповідних їм
правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив,що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 24.04.2004 р.,від якого мають дочку
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1,шлюб розірвано
рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 01.09.2009 р.,про що
надана копія рішення.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 06.03.2006 р.за
ОСОБА_3визнано право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1,право
власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ
30.03.2006 р.,про що надані копія рішення та
витягу.

Відповідно до довідки
довідково-адресного підрозділу УДМС
України в Запорізькій області № 000733
від 01.10.2013 р.,позивач
ОСОБА_2зареєстрований постійно у
вказаному житловому будинку з 16.05.2007 р.

Те,що сторони є колишніми членами
однієї родини ,протягом розгляду
справи не заперечувалось і нічим не
спростовано.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.

Таким чином,за позивачем як членом
сім*ї відповідача,навіть після
припинення шлюбних відносин з
ОСОБА_3,зберігалося право на
користування жилим приміщенням у
спірному будинку нарівні з його
власником ,оскільки доказів про
наявність іншої угоди між сторонами
про порядок користування будинком суду
не надано.

Ст.47 Конституції України гарантує
кожному право на житло.

Ст.9 ЖК України передбачає,що ніхто не
може бути виселений із займаного
приміщення,або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку,передбачених
законом.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності його без поважних причин
понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом( ч.2 ст.405 ЦК
України).

У відповідності до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановленим цим Кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виник спір.

Позивачем не надано доказів, які б
свідчили про змушенність залишення
спірного будинку через протиправність
поведінки відповідачки та, що після
залишення будинку, він мав намір
проживати в ньому.

Навпаки,позивач в суді підтвердив,що в
спірному будинку він взагалі ніколи
фактично не проживав через
обставини,які не пов*язані з
протиправною поведінкою
відповідачки,а саме:з 2006 р.з часу
придбання будинку через його технічний
стан,а з 01.09.2009 р.після розлучення з
відповідачкою через створення іншої
сім*ї,що узгоджується із поясненнями
відповідачки про обставини
користування спірним будинком під час
шлюбу з позивачем та після його
припинення.

Крім того,сам позивач підтвердив,що до
спірного будинку він завіз деякі
особисті речі(інструменти,робочий
одяг,предмети кімнатних
меблів,телевізор)лише у вересні 2009
р.після розлучення з відповідачкою, на
тимчасове зберігання.

Такі пояснення позивача узгоджують із
обставинами,викладеними відповідачкою
про те,що під час їхнього шлюбу з
позивачем жодних його особистих речей
у будинку не було,а після розірвання
шлюбу він вивіз всі свої речі із
найманої ними квартири,а згодом до
помешкання нової дружини,з будинку
вивіз навіть батареї опалення.

За поясненням самого позивача,протягом
з вересня 2009 р.до березня 2013 р.він мав
вільний доступ до спірного
будинку,проте до нього не
вселявся,оскільки цього житла не
потребував,а потреба у ньому виникла
лише в 2013 р.після чергового розлучення.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_7показав,що знає сторін справи з
часу купівлі будинку по АДРЕСА_1 як
сусід з будинку по АДРЕСА_2. Будинок по
АДРЕСА_1 після його придбання
ремонтувався ,в його приміщеннях було
пусто.В 2009 р.на прохання ОСОБА_2він та
інший сусід допомагали заносити в
будинок шкаф,стіл,тумбу.Протягом з 2009
р.спорів про проживання ОСОБА_4.в
будинку не було. Ремонтні роботи були
зупинені у 2011-2012 р.,до квітня
2013р.позивач навідувався до будинку ,де
виявив замінені замки,останній рік в
будинку ніхто не з*являвся. В березні
2014 р.ОСОБА_7 заходив до будинку
сторін,меблів,які заносили на прохання
позивача, в будинку не було.

Свідок ОСОБА_8.в суді показав,що знає
позивача з часу купівлі спірного
будинку,на його прохання виконував
деякі роботи по благоустрою,в 2009 р.з
іншим сусідом допоміг заносити меблі. В
2013 р.позивач не зміг потрапити в
будинок,чи проживав у ньому позивач та
в який проміжок часу,свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_9показала,що до розірвання
шлюбу між сторонами справи,вони
проживали в квартирі,в спірний будинок
не вселялись та речі туди не перевозили
через його ремонт. Після розірвання
шлюбу з ОСОБА_3,позивач знову одружився
та забрав до нової сім*ї усі свої речі,
до спірного будинку не вселявся.

Свідок Гордієнко Т.Б.суду показала,що
вона як квартальна комітету № 109 знає
сторін справи,які після придбання
будинку по АДРЕСА_1 у 2006-2007 р.приходили з
документами для реєстрації
проживання.Протягом з 2009 р.позивач не
звертався з заявами з приводу перешкод
у користуванні будинком,фактично
позивач у будинку зареєстрований,проте
не проживає,що вона перевіряла
особисто.

Відповідно до акту від 22.04.2014
р.,складеного комісією Шевченківської
райадміністрації за результатами
обстеження житлово-побутових умов
мешкання малолітньої дитини
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1,за адресою
АДРЕСА_1,було встановлено,що дитина
мешкає разом із матір*ю ОСОБА_3має
окрему кімнату,облаштовану меблями та
предметами шкільного призначення.В
інших кімнатах є особисті речі матері
ОСОБА_3,особистих речей та одягу батька
комісією не виявлено.З 2009 р.дитина
знаходиться на повному утриманні та
забезпеченні матері,ОСОБА_2має борг по
аліментам 19522 гр.,зі слів матері
дитини,батько за вказаною адресою не
мешкає,з дочкою не спілкується,участі у
її вихованні не має.

З наведеного суд дійшов до висновку,що
з вересня 2009 р.до березня 2013 р.позивач
був відсутній у спірному будинку без
поважних причин, перешкод у вселенні
йому відповідачка вочевидь не
чинила,так як разом з дитиною проживала
у найманій квартирі за іншою адресою,що
він не заперечував.

Позивач мав вільний доступ до
будинку,куди завозив речі,мав
можливість вселитись,однак своїм
правом на це не скористався без жодних
перешкод з боку відповідачки,обрав
інше місце проживання у новій сім*ї.

Жодними доказами,наданими позивачем,не
підтверджується факт його проживання у
спірному будинку як під час шлюбу з
відповідачкою,так і після його
припинення.

Навіть зміна замків вхідних дверей у
березні 2013 р.не була для позивача
перешкодою мати вільний доступ до
будинку,так як ,за його ж
поясненнями,він змінені замки
зламав,встановив нові,ключі від яких
відповідачці не передавав.

До будь-яких органів про те, що він
позбавлений можливості проживати у
спірному будинку ,позивач не звертався
, жодного доказу на підтвердження того,
що відповідачка перешкоджає його
проживанню у спірному будинку і з якого
часу (акти, довідки та інше) позивачем
не надано.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили інтерес
позивача до спірного будинку як до
майна,яке після розірвання шлюбу з
відповідачкою він планував продати і
не використовував для власного
проживання.

Влітку 2013 р.позивач звертався до
Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3про
поділ спільного майна подружжя з
вимогами про визнання за ним права
власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1,проте про жодні
перешкоди з боку відповідачки у
користуванні цим будинком не зазначав.

На теперішній час позивач,за його ж
поясненнями,не має наміру
використовувати спірний будинок для
власного проживання,а зацікавлений
його добудувати та продати,для чого і
потребує отримати вільний доступ.

Протягом усього часу відсутності
позивач спірним будинком як своїм
житлом не цікавився, оплату за нього не
проводив.

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом лише після того,як в 2014
р.відповідачка облаштувала будинок та
згодом у нього вселилася.

На підтвердження факту проживання за
місцем реєстрації в будинку по АДРЕСА_1
позивач надав довідку квартального
комітету № 21 від 04.03.2014 р.,завірену
підписом голови квартального комітету
№ 109 Гордієнко Т.Б.,за змістом якої
ОСОБА_2зареєстрований та проживає за
вказаною вище адресою.

На спростування цих обставин
відповідачка надала суду довідку
квартального комітету б/н від 22.03.2014
р.,завірену підписом голови
квартального комітету № 109 Гордієнко
Т.Б.,за змістом якої ОСОБА_2 за вказаною
вище адресою не зареєстрований,а
раніше видана ОСОБА_2довідка з
підтвердженням проживання позивача за
адресою спірного будинку є помилковою.

Вказані довідки не можуть бути
прийняті судом як допустимий доказ,
оскільки допитана в судовому засіданні
на підтвердження відомостей, що
містяться в цих довідках, голова
квартального комітету Гордієнко
Т.Б.показала,що обидві довідки містять
помилки,видані із зазначенням у них
відомостей зі слів ОСОБА_2та ОСОБА_3,які
звертались в різний час,з розрахунку на
їх добросовісність,без перевірки
вказаних ними відомостей,що робить
неспроможними викладені в довідках
факти.

Аналізуючи наведене суд дійшов до
висновку,що з боку відповідачки
позивачу ОСОБА_2як колишньому члену її
сім*ї протягом з вересня 2009 р.після
розірвання шлюбу між ними,та з березня
2013 р.,як це визначив позивач,не було
створено перешкод в користуванні
спірним будинком як житловим
приміщенням,через які він не мав би
змоги у будинок вселитися та проживати.

Встановлені судом фактичні обставини
та дослідженні на їх підтвердження
докази приводять до висновку про
доведеність відсутності поважних
причин тривалого непроживання
позивача на спірній житловій площі з 2009
р., що має наслідком втрату ним права на
користування спірним житлом як
колишнім членом сім*ї власника
будинку,та,відповідно,відсутність
підстав для задоволення позову
ОСОБА_2про вселення .

Захист інших прав ОСОБА_2,які він і
вважає за змістом його пояснень
порушеними,а саме отримати компенсацію
здійсненних витрат на поліпшення та
добудову спірного будинку,можливий в
інший спосіб,яким позивач і
скористався,пред*явивши до
ОСОБА_3відповідні позови.

Керуючись ст.9 ЖК України ,ст.ст.405 ч.2 ЦК
України, ст.ст. 3, 10, 11, 57,60,208-209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про вселення в будинок
АДРЕСА_1-відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання втратившим право
користування житловим приміщенням-
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3,паспорт
серія НОМЕР_1,виданий 26.11.1996
р.Ленінським РВ ЗМУ УМВС України в
Запорізькій області,втратившим право
користування житловим приміщенням
будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Ю.А. Галущенко