Справа № 463/2706/13
Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/783/2619/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представника ОСОБА_2-ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвали Личаківського
районного суду м. Львова від 30 грудня 2013
року та від 31 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ТзОВ «Факторингова
компанія «Омега», ОСОБА_2, третя особа:
Приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду від 30 грудня 2013 року заяву
ОСОБА_4 про забезпечення позову
задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 у
м. Львові, яка зареєстрована на праві
власності за ОСОБА_2, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків-НОМЕР_1, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалу оскаржив представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що
ухвала підлягає скасуванню,оскільки є
безпідставною, не відповідає вимогам
чинного законодавства.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України
суд, за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи, передбачені
цим кодексом, для забезпечення позову.
У заяві про забезпечення позову
повинно бути зазначено: причини у
зв»язку з якими потрібно забезпечити
позов: вид забезпечення позову, який
належить застосувати з обґрунтуванням
його необхідності, інші відомості,
необхідні для забезпечення позову.
Однак всупереч вищезазначеним вимогам,
позивачем не подано жодного доказу,
яким би підтверджувалася загроза
відчуження квартири. Позивач
аргументує необхідність вжиття
заходів про забезпечення позову своїми
здогадками та припущеннями, які не є
належними та допустимими доказами.

Постановляючи ухвалу, суд не
дотримався вимог ст.151 ЦПК України,
оскільки не зазначив підстави для
обрання такого виду забезпечення
позову як арешт.

Судом не дотримано вимог, передбачених
ст..ст. 151 ч.3, ч.4, не дотримано вимоги п.1
постанови Пленуму Верховного суду
України «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ про
забезпечення позову».

Звертає увагу суду на те, що позов є
немайновим і наявна очевидна не
співмірність заявлених позовних вимог
і виду забезпечення позову.

Просить суд скасувати ухвалу про
забезпечення позову та постановити
нову, якою відмовити у задоволенні
заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 31 січня 2014 року у
задоволенні заяви представника
відповідача ОСОБА_2-ОСОБА_3 про
скасування заходів забезпечення
позову у справі за позовом ОСОБА_4 до
ТзОВ «Факторингова компанія «Омега»,
ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про визнання договору
купівлі-продажу недійсним відмовлено
за безпідставністю.

Ухвалу суду оскаржив представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на
обставини аналогічні до апеляційної
скарги на ухвалу цього ж суду від 30
грудня 2013 року.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу
суду від 31 січня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2-ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги не підлягають до задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що ОСОБА_4 звернувся з
позовом до ТзОВ «Факторингова компанія
«Омега», ОСОБА_2, третя особа: Приватний
нотаріус Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним. В обґрунтування позовних
вимог посилався на те, що даним
договором порушені його права
гарантовані Конституцією та законами
України, оскільки укладений без його
згоди чим позбавлено його права
власності на квартиру.

Крім цього, позивач подав заяву про
забезпечення позову, яку обґрунтував
тим, що існує реальна загроза
відчуження квартири, а в майбутньому
невиконання рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення
позову суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач ОСОБА_2 має реальну
можливість розпорядитися майном до
вирішення спору в суді, що може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення в майбутньому.

Відмовляючи в задоволенні заяви про
скасування заходів забезпечення
позову, суд мотивував ухвалу тим, що
оскільки позивач оспорює договір
купівлі-продажу на підставі якого
право власності на квартиру перейшло
до відповідача ОСОБА_2 та в разі
задоволення позову має право вимагати
застосування недійсності правочину, а
відтак це утруднить виконання рішення
в майбутньому.

Колегія суддів цілком погоджується з
такими висновками суду у зв»язку з
наступним.

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст.151
ЦПК України суд за заявою осіб, які
беруть участь в справі може вжити
передбачені цим Кодексом заходи
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов
дозволяється забезпечувати шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або у іншої особи.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 22 грудня 2006 року
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», роз»яснено, що
заходи забезпечення позову мають
тимчасовий характер і діють до
виконання рішення суду, яким
закінчується розгляд справи по суті.

Відтак враховуючи дані роз»яснення
колегія суддів вважає, що суд вірно
застосував заходи забезпечення позову,
оскільки такі мають тимчасовий
характер.

Доводи апелянта, що спір не носить
майнового характеру, а тому заходи
забезпечення позову не повинні
застосуватись спростовуються
вищенаведеним.

Твердження апелянта, що судом взято до
уваги лише права позивача та не
враховано інтереси інших осіб, які
беруть участь у справі, колегія суддів
не приймає до уваги, оскільки вважає, що
до вирішення спору дана ухвала не
порушує прав будь-яких інших осіб, які
беруть участь у справі, оскільки
забезпечення носить тимчасовий
характер та не позбавляє права
відповідача ОСОБА_2 користуватися
спірною квартирою.

Посилання апелянта на неспівмірність
заходів забезпечення позову
спростовуються матеріалам справи, а
саме договором купівлі-продажу та не
виходять за межі позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
постановив ухвали, які відповідають
вимогам закону, а тому підстав для
задоволення апеляційних скарг немає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 314 ч.1
п.4,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Ухвали Личаківського районного суду м.
Львова від 30 грудня 2013 року та від 31
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, в касаційному порядку
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ю.Р. Мікуш

Судді:
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин