Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/2744/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року Київський районний суд м.
Полтави в складі:

головуючого - судді Шаповал Т.В.

при секретарі - Лавріненко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
домоволодіння та визначення порядку
користування земельною ділянкою , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з
позовом до відповідача про поділ
домоволодіння та визначення порядку
користування земельною ділянкою

Посилалася на те, що вона є
власником 13/54 частини домоволодіння, що
розташоване по АДРЕСА_1. Іншим
співвласником 41/54 частини є ОСОБА_2
Також вказує, що проживають в окремих
індивідуальних приміщеннях, які
знаходяться в даному будинку та мають
індивідуальний вихід. Земельна
ділянка площею 2 179 кв.м., яка перебуває у
них в користуванні не приватизована.
Порядок користування вказаним
житловим будинком та земельною
ділянкою самостійно визначити не
можуть.

Просила суд поділити садибу в АДРЕСА_1,
виділивши їй в окремий об»єкт
нерухомого майна та визнати право
власності як на одиницю з подальшою
можливістю присвоїти окрему адресу
на належну їй частину домоволодіння, а
саме квартиру НОМЕР_3, що складається з
кухні 2-1, площею 12, 3 кв.м., сіни 2-2, площею
4,9 кв.м., кімнати 2-3, площею 11,1 кв.м.,
санвузла 2-4, площею 2,5 кв м., коридору 2-5,
площею 4,9 кв.м., кімнати 2-6, площею 9,9
кв.м., кімнати 2-7, площею 14,5 кв.м., всього
60,1 кв.м., сарай літ «Г» та встановити
порядок користування земельною
ділянкою, виділивши їй в індивідуальне
користування земельну ділянку, площею
499, 61 кв.м., відповідно до висновку
експертно будівельно-технічного
дослідження №42 від 01.04.2014 року.

Виділити ОСОБА_2, як окремий об»єкт
нерухомого майна, що становить одиницю
та складається з частини житлового
будинку, а саме квартири НОМЕР_1 та
НОМЕР_2, що складається з кімнати 1-3,
площею 16,60 кв.м., кімнати 1-4, площею 9
кв.м., передпокій 1-2, площею 8,7 кв.м.,
коридор ІІ, площею 3.30 кв.м., кухня 1-7,
площею 11,40 кв.м., кімнати 3-1, площею 15,80
кв.м., сіни І, площею 13 кв.м. та інших
споруд: гараж літ. «И», вбиральня літ.
«Н», літній душ «М», погріб «г» та
огорожа та встановити порядок
користування земельною ділянкою,
виділивши йому в індивідуальне
користування земельну ділянку, площею
1652 кв.м., відповідно до висновку
експертно будівельно-технічного
дослідження №42 від 01.04.2014 року.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, надавши пояснення,
аналогічні викладеним в позовній
заяві, просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні не
заперечував проти задоволення
позовних вимог

Третя особа, належним чином
повідомлена про день і час розгляду
справи, в судове засідання
представника не направила.

Враховуючи наявність достатніх
матеріалів про права та правовідносини
сторін, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності осіб,
що в засідання не з'явились.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши докази у
справі, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову необхідно
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 вересня 2013 року
ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на
спадщину, а саме 13/54 часток житлового
будинку з частиною господарських
споруд, розташованих на
неприватизованиій земельній ділянці,
що знаходиться в м. Полтава, пров.
Промисловий,15.

Власником 41/54 частини будинку АДРЕСА_1 є
ОСОБА_2

В фактичному користуванні ОСОБА_1
перебуває наступне нерухоме майно:
квартира НОМЕР_3, що складається з
кухні 2-1, площею 12, 3 кв.м., сіни 2-2, площею
4,9 кв.м., кімнати 2-3, площею 11,1 кв.м.,
санвузла 2-4, площею 2,5 кв м., коридору 2-5,
площею 4,9 кв.м., кімнати 2-6, площею 9,9
кв.м., кімнати 2-7, площею 14,5 кв.м., всього
60,1 кв.м. тасарай літ «Г» Відповідач
користується всіма іншими
приміщеннями будинку. Зазначена
обставина не заперечувалась
відповідачем.

Відповідно до ст. 364 ЦК України власник
має право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній частковій
власності.

Статтею 367 ЦК України передбачено право
співвласників поділити в натурі між
ними майно, що перебуває в спільній
частковій власності.

Відповідно до ч.2 ст.367 ЦК України у разі
поділу спільного майна між
співвласниками право спільної
часткової власності на нього
припиняється.

Порядок (процедура) здійснення такого
розподілу спільного майна чи виділу
частки передбачено Інструкцією щодо
проведення поділу, виділу та
розрахунку часток об'єктів нерухомого
майна, затвердженою наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 18.06.2007 №55, зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 6 липня 2007
року за №774/14041 (надалі в тексті рішення
- Інструкція).

Як вбачається з пояснень представника
позивача, а також пояснень відповідача
та підтверджується матеріалами справи,
з метою додержання встановленого
законодавством порядку виділу частки
до уповноважених органів, до
повноважень яких згідно вказаної
Інструкції віднесено підготовку
проектних документів щодо можливості
проведення робіт з поділу, виділу та
розрахунку часток об'єктів нерухомого
майна, вони не зверталися.

Згідно висновку експерта ОСОБА_3
експертного будівельно-технічного
дослідження №42 від 01.04.2014 року
нерухоме майно, яке розташоване по
АДРЕСА_1 з технічної точки зору можливо
поділити між співвласниками даного
домоволодіння, виділивши частину
домоволодіння , що належить ОСОБА_1 в
самостійний об»єкт нерухомого майна .
Однак, якщо фактичний порядок
користування будинком та
господарськими спорудами не
відповідає ідеальним часткам
співвласників, якою часткою реально
користується кожен співвласник, як
мають відбутися розрахунки між
співвласниками, в якому розмірі та ким
зі співвласників має бути виплачена
компенсація.

Той факт, що існує технічна можливість
виділити позивачу частину будинку та
господарських споруд за фактичним
користуванням, не є підставою для
неврахування часток співвласників при
вирішенні цього питання.

Відповідно до пункту 2.3.Інструкції не
підлягають поділу об'єкти нерухомого
майна, до складу яких входять самочинно
збудовані (реконструйовані,
переплановані) об'єкти нерухомого
майна. Питання щодо поділу об'єктів
нерухомого майна може розглядатись
лише після визнання права власності на
них відповідно до закону.

Тому ще однією підставою для відмови
виділу частки позивача в окремий об'єкт
права власності є наявність в
наведеному будинковолодінні об'єкту
самочинного будівництва - житлової
прибудови «А1-1».

Частиною 1.2. Інструкції передбачено, що
поділ та виділ частки в натурі
здійснюється відповідно до
законодавства з наданням Висновку
щодо технічної можливості поділу
об'єкта нерухомого майна або Висновку
щодо технічної можливості виділу в
натурі частки з об'єкта нерухомого
майна.

З питання підготовки такого
висновку позивач до компетентних
органів не звертався.

Відповідно до ст.1 ЦПК України
судовому захисту підлягають порушені,
невизнані або оспорені права особи.

Як пояснив в судовому засіданні
відповідач спору про виділ частки з
нерухомого майна та порядку
користування земельною ділянкою між
ним та позивачем взагалі не існує і
вони вимоги в цій частині визнають..

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову в частині позовних
вимог про виділення в натурі
нерухомого майна в окрему одиницю, як
самостійний об»єкт права власності та
визнання права власності на виділене в
одиницю, як самостійний об»єкт права
власності нерухоме майно.

Також судом встановлено, що земельна
ділянка за адресою АДРЕСА_1 згідно
рішення виконкому Полтавської міської
ради №285 від 26.04.1954 року складає 2 179 кв.м.

Встановлено та не оспорювалося
представником позивача в судовому
засіданні, що ні ОСОБА_1, ні відповідач
не є власниками земельної ділянки.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Згідно п. 4 ст. 60 ЦПК -
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті. Згідно з ч. 2 зазначеної
статті право власності на земельну
ділянку, набуту у власність із земель
приватної власності без зміни її меж,
цільового призначення, посвідчується:
а) цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою;
б) свідоцтвом про право на спадщину.
Право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державним актом на право постійного
користування земельною ділянкою.

В поданій до суду позовній заяві та в
судовому засіданні представник
позивача не заперечував тієї
обставини, що державний акт на право
власності чи користування земельною
ділянкою у позивача відсутній.

При цьому, як встановлено судом, в
порядку, встановленому ст. ст. 116, 118 ЗК
України сторони до уповноважених
органів місцевого самоврядування з
питань передачі їм земельної ділянки у
власність чи користування не
зверталися.

Встановивши дані обставини, враховуючи
відсутність державної реєстрації
права на земельну ділянку, що
знаходиться в спільному користуванні
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача щодо
порядку користування нею заявлені
безпідставно та не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ домоволодіння та визначення
порядку користування земельною
ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний термін з дня проголошення
рішення.

Головуючий
Т.В.Шаповал