Справа № 682/1456/13-ц
Провадження № 2/682/7/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13.03.2014 року Славутський міськрайонний
суд Хмельницької області в складі :

головуючого судді Тончук Р.І.

при секретарі Придачук Г.Л.,

за участю сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на 1/2 частину квартири,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання квартири його особистою
приватною власністю,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
1/2 частину трикімнатної квартири
АДРЕСА_1. Посилається на те, що 24.06.1992
року вони з ОСОБА_2 уклали шлюб і в
період перебування у шлюбі спільно
придбали зазначену квартиру, яка є їх
спільною сумісною власністю, але
відповідач не визнає її права на
половину квартири і чинить перешкоди в
користуванні житлом. Просить визнати
за нею право власності на 1/2 частину
спірної квартири.

ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним
позовом до ОСОБА_1, про визнання
квартири АДРЕСА_1 його особистою
приватною власністю. Посилається на те,
що спірну квартиру отримав він на
підставі ордера № 122, виданого
виконкомом Славутської міської ради
16.07.1979 року, і проживав у ній разом з
першою дружиною ОСОБА_5 та дочкою
ОСОБА_6 Після смерті дружини у липні 1992
року одружився з ОСОБА_1 До липня 1992
року з нею не проживав, спільного
господарства не вів. У липні 1992 року
згідно договору купівлі-продажу,
укладеного з виконкомом Славутської
міської ради 29.07.1992 року, за власні
кошти викупив квартиру АДРЕСА_1 ,
сплативши за неї 8628 крб. Отже, квартира
є його особистою власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
як стверджує ОСОБА_1, яка не вкладала у
придбання квартири своїх власних
коштів, а спільних коштів вони не мали.
Просить визнати спірну квартиру його
особистою приватною власністю, а
ОСОБА_1 в позові відмовити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свій позов
підтримала, а зустрічного позову не
визнала, давши пояснення про те, що вона
перебувала з ОСОБА_2 у фактичному шлюбі
з 1989 року. Проживала з ним однією сім»єю
у будинку її батьків по АДРЕСА_2, а з 1990
року по 2008 рік у спірній квартирі. Вони
спільно прийняли рішення про викуп
квартири і відкладали на це кошти. Шлюб
зареєстрували у червні 1992 року, але і
до цього мали спільний бюджет. Квартира
придбана під час перебування у шлюбі
за їх спільні кошти і є їх спільною
сумісною власністю , а, отже, 1/2 її
частина належить їй. Просить
задовільнити її позов, а ОСОБА_2 в
позові відмвити.

ОСОБА_2 первісного позову не визнав, а
зустрічний позов підтримав, давши
пояснення про те, що квартира придбана
за його власні кошти і ОСОБА_1 права на
неї не має. До реєстрації шлюбу він з
нею однією сім»єю не проживав і
спільних коштів вони не мали. Просить
його позов задовільнити, а ОСОБА_1 в
позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 вивчивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
первісний позов підлягає задоволенню,
а зустрічний позов задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
з 1989 по червень 1992 року перебували у
фактичних шлюбних відносинах,
проживали однією сім»єю спочатку у
будинку батьків ОСОБА_1 по АДРЕСА_2, а
згодом у квартирі АДРЕСА_1.та вели
спільне господарство, разом виховували
дітей. Це стверджується поясненнями
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 24
червня 1992 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зареєстрували шлюб, що стверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу серії
НОМЕР_1, виданим Славутським міським
відділом ЗАГС 24.06.1992 року(а.с.8).

Згідно договору купівлі-продажу від
29.07.1992 року, посвідченого Славутською
державною нотаріальною конторою за
реєстром № 11-2051, ОСОБА_2 купив у
виконкому Славутської міської ради
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю
8628 грн.(а.с.10, 121). Відповідно до ст. 60 СК
України, ст. 368 ч. 3 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Крім того, згідно ст. 61 ч. 3 СК України
якщо одним з подружжя укладено договір
в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно,
одержані за цим договором, є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України
частки чоловіка та дружини в спільній
сумісній власності є рівними, якщо інше
не визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Отже, оскільки спірна квартира
придбана ОСОБА_2 у період шлюбу з
ОСОБА_1, то вона є їх спільною сумісною
власністю. Доводи ОСОБА_2 про придбання
квартири за власні кошти, заощаджені до
реєстрації шлюбу, не стверджуються
належними доказами. Пояснення свідка
ОСОБА_12 про те, що у неї на зберіганні
знаходились кошти ОСОБА_2 і саме вони
були використані на купівлю квартири,
не можуть бути достовірним доказом
зазначеного факту, оскільки свідок
була лише представником виконкому
міської ради при укладенні договору, а
кошти сплачувались через відділення
ощадного банку, що зазначено у договорі
купівлі-продажу і вона не може
достовірно знати, що квартира придбана
саме за особисті кошти ОСОБА_2 Крім
того, ніяким письмовим документом факт
передачі ОСОБА_2 коштів на зберігання
цій особі, а також повернення йому цих
коштів не стверджується. Також не
стверджується жодним письмовим
доказом наявність на особистому
рахунку ОСОБА_2 сплаченої за квартиру
суми коштів. Кошти сплачені по
квитанції від 11.07.1992 року, тобто вже в
період перебування ОСОБА_2 у шлюбі з
ОСОБА_1. Крім того, у судовому засіданні
встановлено факт тривалого спільного
проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією
сім»єю, в тому числі у спірній квартирі,
ще до її викупу, а також після цього.
Отже, квартира була придбана в
інтересах сім»ї, оскільки ОСОБА_1
проживала у спірній квартирі разом з
ОСОБА_2 та дітьми. Факт її реєстрації у
квартирі у 1994 році , не свідчить про
відсутність у неї права на це житло,
оскільки є доведеним факт її
фактичного проживання у квартирі, як
до реєстрації шлюбу та купівлі
квартири, так і після цього. Не впливає
на її право на частину квартири і той
факт, що рішення виконкому Славутської
міської ради про продаж квартири
ОСОБА_2 було прийнято 20.02.1992 року, тобто
до реєстрації сторонами шлюбу,
оскільки договір купівлі- продажу
житла був укладений, а його оплата
проведена під час перебування сторін у
шлюбі, який розірвано у 2013 році.

Відповідно до ст. 5 ч.1 п.9 Закону
України»Про судовий збір» ОСОБА_2, як
інвалід 11 групи від сплати судового
збору звільнений і позивачка питання
про відшкодування таких витрат не
ставить.

Керуючись ст.ст. 60,61,70 СК України, ст.368
ЦК України, 8,10,212, 213 ЦПК України, суд

вирішив:

первісний позов задовільнити. Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про визнання
цієї квартири його особистою
приватною власністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Хмельницької
області протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий: