У Х В А Л А

16 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Червинської М.Є., суддів:
Закропивного О.В.,Колодійчука В.М.,
Умнової О.В.,Фаловської І.М.,розглянувши
заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 13 серпня 2005 року в сумі
10861,86 грн. В обґрунтування позову
позивач посилався на те, що у зв'язку з
неналежним виконанням ОСОБА_6
зобов'язань за кредитним договором від
13 серпня 2005 року, укладеним між
сторонами на суму 4178,80 грн. зі сплатою
25,08 % на рік за користування кредитом на
суму залишку заборгованості та
кінцевим терміном повернення
13 серпня 2007 року, утворилась
заборгованість, яка станом на 05 жовтня
2012 року становила 10861,86 грн.
Зазначав, що ОСОБА_6 своїм особистим
підписом у заяві підтвердив згоду на
те, що підписана ним заява, разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам («Розстрочка», «Стандарт»)
складає між ним і банком договір.
Вказував, що відповідач взяті на себе
зобов'язання по договору кредиту не
виконав і просив стягнути вищевказану
заборгованість.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 22
липня 2013 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 10861,86 грн. та судові
витрати у розмірі 214,60 грн.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 23
жовтня 2013 року рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 22 липня
2013 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 грудня 2013 року
задоволено касаційну скаргу ПАТ КБ
«ПриватБанк». Рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області від 23
жовтня 2013 року скасовано, рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 22 липня
2013 року залишено в силі.

В травні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року з підстав
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема ч. 3 ст. 267 ЦК України,
судами касаційної інстанції, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної
підстави подання заяви про перегляд
судових рішень заявник посилається на
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
у справі про стягнення суми боргу за
кредитним договором, якою рішення
апеляційного суду залишено без змін;
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 березня 2014
року у справі про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
якою скасовано рішення апеляційного
суду, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Заява про перегляд судового рішення до
суду надійшла разом із клопотанням про
поновлення строку на її подання. На
підставі ч. 3 ст. 356 ЦПК України
клопотання підлягає задоволенню, а
процесуальний строк поновленню,
оскільки причини пропуску строку,
вказані заявником, є поважними.

Разом з тим, у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» під судовими рішеннями
у подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Наведені заявником у вказаній заяві
доводи є необґрунтованими, оскільки в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
норми матеріального права, на які
посилається заявник, застосовувались у
справі, правовідносини в якій є
подібними, однак фактичні обставини
відрізняються від тих, що встановлені у
даній цивільній справі.

В п. 7 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» роз'яснено, що
прийняття касаційною інстанцією
ухвали про скасування судових рішень
судів нижчих інстанцій з передачею
справи на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі.
Посилання на ухвалу суду касаційної
інстанції, якою справу передано на
новий розгляд, не є підставою для
допуску справи для перегляду Верховним
Судом України, оскільки у ній не
висловлено правових позицій щодо
застосування норм матеріального права,
а стосується процесу доказування,
встановлення фактичних обставин, що є
застосуванням норм процесуального
права. Таким чином, на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 березня 2014 року не може
здійснюватися посилання як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права.

Отже, заява ОСОБА_6 про перегляд судових
рішень не містить ознак, які згідно
вимог ст. 355 ЦПК України є підставами
для перегляду судових рішень.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_6 строк для подачі заяви
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за заявою ОСОБА_6
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.Є.
Червинська

Судді:
О.В. Закропивний

В.М.
Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська