Провадження №2/761/1682/2014
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді:
Кравець Д.І.,

при секретарі:
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду міста
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя
та поділ майна подружжя. Позов
мотивовано тим, що 28 листопада 2003 року
між позивачем та ОСОБА_2 було
зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу
вони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Разом з тим, за час спільного
проживання позивача та відповідача
ОСОБА_2 ними у травні 2013 року було
набуте спільне майно, а саме -
автомобіль марки «Hyundai Elanta» (надалі -
автомобіль), право власності на який
було зареєстровано на їхнього сина -
відповідача ОСОБА_3

При цьому, позивач звертає увагу, що не
зважаючи на те, що автомобіль було
зареєстровано на ОСОБА_3, останньому на
день придбання даного автомобіля
виповнилось лише вісімнадцять років і
він навчався та на даний час навчається
у Київському технікумі електронних
приладів, а отже власного доходу,
достатнього для придбання автомобіля,
у нього не було. Таким чином, достатньо
очевидно, що автомобіль був придбаний
за спільні грошові кошти позивача та
відповідача ОСОБА_2, а отже є спільною
сумісною власністю подружжя.

На підставі зазначеного та враховуючи
те, що відповідачі не визнають права
позивача на вказаний автомобіль,
останній просив позов задовольнити та
визнати автомобіль об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
позивача та ОСОБА_2, здійснити поділ
даного автомобіля та скасувати
реєстрацію права власності за ОСОБА_3
на автомобіль.

Представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5
в судовому засіданні позовні вимоги
підтримали та просили позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання 16
травня 2014 року не з'явились, проте, у
судовому засіданні 24 березня 2014 року
відповідачі проти задоволення позову
заперечували та просили відмовити у
задоволенні позовних вимог. При цьому,
відповідач ОСОБА_3 пояснив, що при
купівлі автомобіля був присутній він
та його мати, а кошти на автомобіль він
позичив, про що ним була написана
відповідна розписка. Крім того,
відповідач ОСОБА_2 пояснила, що вона з
позивачем не могли купити спірний
автомобіль за сумісні кошти подружжя,
оскільки на той час їхні заробітки
цього не дозволяли, а тому вимоги
позивача є безпідставними.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_6 в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечував в повному
обсязі, вважаючи їх незаконними,
безпідставними та недоведеними
належними доказами.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідачів та представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, оцінивши зібрані по справі
докази, судом встановлено наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу
України (надалі - СК України) майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що сторони по справі
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
28 листопада 2003 року, про що свідчить
Свідоцтво про одруження Серії НОМЕР_1
(а.с. 6).

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
а також пояснень представників
позивача в судовому засіданні, позивач,
посилаючись на положення ст.ст. 60, 61, 65,
69-71 СК України, просить, серед іншого,
визнати автомобіль марки «Hyundai Elanta»,
який зареєстрований на праві власності
за ОСОБА_3, спільною сумісної власності
подружжя та здійснити поділ даного
автомобіля в порядку поділу майна
подружжя, а саме, визнати за позивачем
та ОСОБА_2 право власності на ? частини
автомобіля за кожним.

Відтак, з пояснень представників
позивача, відповідачів та представника
відповідача в судовому засіданні
встановлено, що на даний час спірний
автомобіль марки «Hyundai Elanta» належить
відповідачу по справі ОСОБА_3

Так, відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 61
СК України об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту. Якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, відповідно до п. 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 11
від 21 грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» роз'яснено, що до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Разом з тим, слід зазначити, що однією з
засад судочинства, регламентованих п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними до суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60
ЦПК України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що
обставини, на які посилається позивач
як на підставу для задоволення позову,
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні, зокрема, що спірний
автомобіль був придбаний під час шлюбу
позивача та відповідача ОСОБА_2 та
наявний у подружжя на час розгляду
справи, а представник позивача ОСОБА_5
не заперечував проти розгляду справи
без надання будь-яких документів, які б
підтверджували, кому на даний час
належить спірний автомобіль, суд
прийшов до висновку, що у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя та поділ майна
подружжя слід відмовити.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 129
Конституції України, ст.ст. 60, 61, 65, 69-71 СК
України та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 64,
179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя та поділ
майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасували, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

С у д д я: