Справа
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"20" березня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києві,
цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом в якому, з урахуванням заяви
про уточнення позовних вимог, просить
суд: стягнути з відповідача суму
основного боргу у розмірі 110 115 гривень;
стягнути з відповідача три відсотки
річних у розмірі 4369,77 гривень; пеню в
розмірі облікової ставки НБУ у розмірі
10 236,20 гривень; стягнути з відповідача
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за час прострочення -
880,92 гривень; стягнути з відповідача
судовий збір 1201,84 гривень.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 26 березня 2012 року
між нею та ОСОБА_2 було укладено договір
позики, у відповідності до якого
кредитором було передано позичальнику
грошову позику в розмірі 110115 гривень 00
копійок зі строком повернення 26 жовтня
2012 року. Позика була надана для
особистих потреб. Укладення договору
позики підтверджується розпискою від 26
березня 2012 року, написана відповідачем
власноруч, яка була передана йому в
якості підтвердження існуючих між
позичкодавцем та позичальником
боргових відносин та гарантування
повернення грошових коштів в розмірі
та на умовах, щодо яких між сторонами
досягнуто домовленостей, що були
попередньо погоджені відповідачем.
Грошові кошти у розмірі 110115 гривень 00
копійок були передані ОСОБА_2 у момент
підписання розписки. Строк повернення
у розписці визначений 26 жовтня 2013 року.
З метою урегулювання спору, її
представником 08 квітня 2013 року було
направлено на адресу реєстрації та
останнього відомого місця проживання:
65011, Україна, АДРЕСА_1 лист-вимогу
(претензію) з вимогою виконання
зобов'язання за договором позики.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, представник позивача подав
до суду заяву, з проханням розглядати
справу у його відсутність, позовні
вимоги підтримує в повному обсязі, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, проти заочного рішення не
заперечує.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, про день та час розгляду
справи була повідомлена належним
чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76
ЦПК України, про причини неявки в
судове засідання суд не повідомила.

Відповідно до ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чи ном повідомлений і
від якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність позивача, представника
позивача та відповідача та за згодою
представника позивача ухвалити заочне
рішення.

У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного
процесуального кодексу України, у
зв'язку з неявкою в судове засідання
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 2 ст.1047 Цивільного кодексу
України, на підтвердження укладання
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи, 26
березня 2012 року ОСОБА_2 взяла в борг у
ОСОБА_1 110 115 гривень, еквівалент в
доларах США 13 730 доларів США під продаж
квартири за адресою: АДРЕСА_1,
зобов'язується повернути вказану суму
не пізніше 26 жовтня 2012 року з
можливістю дострокового погашення, що
підтверджується розпискою відповідача
ОСОБА_2 (а.с. 7).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України, боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту. Кожна із
сторін у зобов'язанні має право
вимагати доказів того, що обов'язок
виконується належним боржником або
виконання приймається належним
кредитором чи уповноваженою на це
особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який
прострочив виконання зобов'язання,
відповідає перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за
неможливість виконання, що випадково
настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 550 Цивільного кодексу
України, право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку заборгованості, відповідно
до Постанови НБУ від 21 березня 2012 року
№ 102, з 23 березня 2012 року облікова
ставка НБУ складає 7,5% річних;
відповідно до Постанови НБУ від 06
червня 2013 року № 209, з 10 червня 2013 року
облікова ставка НБУ складає 7,0% річних,
відповідно до постанови НБУ від 09
серпня 2013 року № 315, з 13 серпня 2013 року
облікова ставка НБУ складає 6,5% річних.
Термін прострочення сплати боргу
складає 226 днів (з 27 жовтня 2012 року по 09
червня 2013 року), в даний період діяла
облікова ставка на рівні 7,5%. 7,5%/365 = 0,0205.
Таким чином розмір пені за
прострочення сплати боргу за період з 27
жовтня 2012 року по 09 червня 2013 року
складає 5101,63 гривень (110 115 * 0,0205*226/100). За
період часу з 10 червня 2013 року по 12
серпня 2013 року (64 дні) діяла облікова
ставка на рівні 7,0%. 7,0% /365 = 0, 01918. Розмір
пені за період з 10 червня 2013 року по 12
серпня 2013 року складає 1351,68 гривень (110
115 * 0,01918*64/100). З 13 серпня 2013 року по 21
лютого 2014 року (193 дні) діяла облікова
ставка на рівні 6,5%. 6,5 %/365 = 0,0178. Таким
чином розмір пені за період з 13 серпня
2013 року по 21 лютого 2014 року складає 3782,89
гривень (110 115 * 0,0178*193/100). Загальний
розмір пені складає 10 236,20 гривень (5101,63
+ 1351,68 + 3782,89).

Відповідно до вимог ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, а також боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про
Індексацію грошових доходів
населення» від 03 липня 1991 року, під
індексом споживчих цін розуміється -
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купує населення для
невиробничого споживання.

Згідно ст. 2 вказаного закону,
індексації підлягають грошові доходи
громадян, одержані ними в гривнях на
території України і які не мають
разового характеру.

Оскільки індекс інфляції (індекс
споживчих цін) - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купує населення для невиробничого
споживання, а ціни в Україні
встановлюються в національній валюті -
гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України
щодо сплати боргу з урахуванням
встановленого індексу поширюються
лише на випадки прострочення виконання
грошового зобов'язання, яке визначене
договором у гривні.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку інфляції, розмір інфляції
складає 100,8%, без врахуванням індексу
інфляції за січень-лютий 2014 року (100% *
99,9%, 100,2% * 100,2 % * 100,2 % * 99,9 % * 100% * 100% * 100,1% * 100%
* 99,9% * 99,3% * 100% * 100,4% * 100,2% * 100,5%). Таким
чином, розмір інфляції вираховується
наступним чином 110 115 * 100,8% = 110 995,92
гривень. Загальний розмір інфляційної
складової борги становить 880,92 гривень
(110 995,92 гривень - 110 115 гривень).

Крім того, позивачем до сплати
відповідачу розраховано 3% річних за
період з жовтня 2012 по лютий 2014 року. Так,
кількість прострочених днів по сплаті
боргу відповідачем за жовтень 2012 року
становила 5 календарних дні, за
листопад 2012 року - 30 календарних днів,
за грудень 2012 року - 31 календарний день,
за січень 2013 року - 31 календарних днів,
за лютий 2013 року - 28 календарних днів, за
березень 2013 року - 31 календарний день,
за квітень 2013 року - 30 календарних днів,
за травень 2013 року - 31 календарних днів,
за червень 2013 року - 30 календарних днів,
за липень 2013 року - 31 календарних днів,
за серпень 2013 року - 31 календарних дні,
за вересень 2013 року - 30 календарних
днів, за жовтень 2013 року - 31 календарних
днів, за листопад 2013 року - 30
календарних днів, за грудень 2013 року - 31
календарних днів, за січень 2014 року - 31
календарних дні, за лютий 2014 року - 21
календарних дні.

Таким чином, в 2012 році відповідачем
було прострочено 66 календарних днів, в
2013 році - 365 календарних дні та в 2014 році
- 52 календарних дні, у зв'язку з чим 3%
річних за період 2012 року складає - 595,70
гривень (110115 *3% *66/366), за 2013 рік - 3303,45
гривень (11015*3%), за 2014 рік - 470,62 гривень
(110115 * 3% *52/365). Загальна сума 3% річних
становить 4369,77 гривень (595,70 гривень +
3303,45 гривень + 470,62 гривень).

У відповідності до ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
представником позивача на адресу
відповідача було направлено
лист-вимогу, з проханням повернути суму
боргу за договором позики. Разом зтим,
дана вимога залишилася поза увагою
відповідача та заборгованість
погашена не була.

З огляду на викладене, враховуючи, що
відповідачем заперечень на позовну
заяву подано не було, доказів, щодо
спростування вимог позивача про
стягнення заборгованості за договором
позики, суду не надано, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню, а саме з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню борг за договором
позики в сумі 110 115 гривень, пеня в
розмірі облікової ставки НБУ у розмірі
10236,20 гривень, сума боргу з урахуванням
індексу інфляції у розмірі 880,92 гривень,
3% річних - 4369,77 гривень, а всього у
розмірі 125601, 89 гривень.

Відповідно до ст.88 Цивільного
процесуального кодексу України суд
присуджує відповідачу до сплати на
користь позивача понесені та
документально підтверджені судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
1201 гривень 84 копійки, які сплачено
позивачем за подання даного позову до
суду.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст. 525, 526, 527, 530, 549, 550, 612, 625, 1046-1047, 1049
Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2
ЗУ «Про Індексацію грошових доходів
населення», ст.ст. 10, 60, 88, 197, 208, 209, 212-215,
218, 224-228, 294 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики від
26 березня 2012 року в сумі 125 601 гривня 89
копійок та судовий збір у розмірі 1201
гривень 84 копійки, а всього 126 803 (сто
двадцять шість тисяч вісімсот три)
гривні 73 (сімдесят три) копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: