У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Готри Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, в
інтересах якого діє ОСОБА_3 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
27 червня 2012 року по справі за позовом
ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2011 року ПАТ КБ «Надра»
звернувся до Ужгородського
міськрайонного суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що
23.02.2005 року 23.02.2005 року між ПАТ КБ
«Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір, згідно якого останній отримав
кредит у сумі 37 500 доларів США для
проведення розрахунків по договору
купівлі-продажу.

Однак ОСОБА_2 своїх зобов'язань за
кредитним договором не виконує
належним чином, внаслідок чого виникла
заборгованість на загальну суму 1 295 374,80
грн., яку і просив стягнути з
відповідача.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 27 червня 2012 року даний позов
ПАТ КБ «Надра» - задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням,
представник відповідача ОСОБА_3 подав
на нього апеляційну скаргу в якій
просить рішення суду скасувати та
прийняти ухвалу про залишення позовної
заяви без розгляду або зупинити
провадження по справі. Зокрема
зазначає, що судом не враховано
пропущення позивачем строку позовної
давності за вимогою про стягнення
неустойки. Посилається на те, що ОСОБА_2
кредитних коштів не отримував, що
підтверджується зокрема матеріалами
кримінальної справи, порушеної по
факту зловживання службовим
становищем посадовими особами
позивача та вчинення службового
підроблення. Крім того, 11.10.2006 року
приватним нотаріусом вчинено
виконавчий напис про звернення
стягнення на житловий будинок. На
підставі даного виконавчого напису
15.02.2010 року було відкрито виконавче
провадження. Вважає, що позовні вимоги
банку є безпідставними, оскільки суд не
може одночасно звернути стягнення на
предмет іпотеки та стягнення сум
заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає, що вона не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 23.02.2005 року між ПАТ КБ
«Надра» (далі по тексту - Банк) та ОСОБА_2
укладено кредитний договір, згідно
якого останній отримав кредит у сумі 37
500 доларів США для проведення
розрахунків по договору
купівлі-продажу (а.с.5, 6). Факт
підписання даного кредитного договору
відповідачем не заперечується, зокрема
в апеляційній скарзі.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
своїх зобов'язань за кредитним
договором не виконував належним чином,
внаслідок чого виникла заборгованість
на загальну суму 1 295 374,80 грн.

З даним висновком суду першої
інстанції, повністю погоджується
колегія суддів апеляційного суді,
оскільки він відповідає наявним у
справі матеріалам.

Доводи апелянта щодо неотримання ним
кредитних коштів з посиланням на
матеріали кримінальної справи не
заслуговують на увагу виходячи з
наступного.

З постанови старшого слідчого
Ужгородської міськрайонної
прокуратури від 13.08.2008 року вбачається,
що ОСОБА_2 визнано потерпілим та
цивільним позивачем по кримінальній
справі №6204208, порушеній за фактом
зловживання службовими особами ВАТ КБ
«Надра» та ПП ОСОБА_4 своїм службовим
становищем та вчинення службового
підроблення (а.с.23, 24). В той же час, в
матеріалах справи відсутні докази
того, що по зазначеній кримінальній
справі ухвалено судом вирок, яким були
би встановлені певні обставини, що
мають значення для даної справи і в
силу приписів ч.4 ст. 61 ЦПК України моли
б преюдиційне значення. Більше того, з
матеріалів справи навіть не
вбачається, що така кримінальна справа
знаходиться на розгляді у суді.
Натомість факт отримання ОСОБА_2
кредитних коштів підтверджується
заявою про видачу готівки від 25.02.2005
року, в якій останній підтвердив
отримання суми в розмірі 37 500 доларів
США про що власноручно підписався
(а.с.8). Крім того, з розрахунку
заборгованості слідує, що відповідач
періодично вносив платежі по
кредитному договору, що ним не
заперечується і дана обставина
свідчить поро визнання ним свого боргу
перед позивачем. За таких обставин, суд
першої інстанції оцінивши всі докази в
сукупності, правомірно виходив з того,
що відповідач отримав кредитні кошти у
розмірі 37 500 доларів США.

Також не може бути підставою для зміни
чи скасування рішення суду першої
інстанції наявність виконавчого
напису нотаріуса від 11.10.2006 року (а.с.69)
зважаючи на наступне.

В п.17 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справи від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено судам, що наявність
виконавчого напису нотаріуса,
вчиненого за невиконання кредитного
договору, за відсутності реального
виконання боржником свого
зобов'язання, не свідчить про
припинення договірних правовідносин
сторін й не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання процентів
за користування кредитом і пені,
передбачених договором за несвоєчасну
сплату кредиту. У разі звернення
кредитодавця до суду після вчинення
виконавчого напису про звернення
стягнення на предмет іпотеки з вимогою
про стягнення кредитної
заборгованості суд має з'ясувати
питання про виконання виконавчого
напису і з урахуванням цього вирішити
спір на підставі чинного законодавства
та умов кредитного договору.

За таких обставин, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази, які
б свідчили про реальне виконання
вищезазначеного виконавчого напису
нотаріуса та задоволення за рахунок
заставленого майна вимог банку, то ПАТ
КБ «Надра» має право вимагати
стягнення заборгованості за кредитним
договором у судовому порядку.

З приводу доводів апеляції щодо
пропуску строку позовної давності
стосовно вимоги про нарахування пені
колегія суддів констатує наступне.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи ні
позивачем, ні його представником не
ставилося питання про застосування
судом строків позовної давності під
час розгляду справи в суді першої
інстанції, а тому в суду першої
інстанції не було підстав
застосовувати позовну давність.
Оскільки позичав та його представник
мали реальну можливість зробити заяву
про застосування строків давності в
суді першої інстанції (брали участь в
судових засіданнях, подавали суду
різні клопотання), однак цього не
зробили, то вони не вправі ставити дане
питання під час апеляційного
провадження.

Вказане є підставою для відхилення
даних доводів апеляційної скарги.

Таким чином доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, що відповідно до ст. 308
ЦПК України є підставою для відхилення
скарги та залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якого діє ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 27 червня 2012 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, після чого протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді