РІШЕННЯ

Іменем України

12.06.2014 року Франківський районний суд
м. Львова в складі:

головуючого судді Дзеньдзюри С.М.,

при секретарі Гимон І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Львівської
міської ради, Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
треті особи: орган опіки і піклування
Франківської районної адміністрації
ЛМР, ЛКП «Південне» про визнання права
власності, -

ВСТАНОВИВ:

позивачі звернулись до суду з позовом
про визнання за ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_2 права власності за
набувальною давністю на квартиру
АДРЕСА_1, яка складається з 2-ох житлових
кімнат, житловою площею 33,60 кв.м., кухні,
коридору, ванни та вбиральні, загальною
площею 47,50 кв.м.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог
вказують на те, що ОСОБА_1, працюючи з 1989
року двірником ЖЕК-208 (тепер - ЛКП
«Південне») перебувала на квартирній
черзі, так як не була забезпечена
житлом у м. Львові і мала на утриманні
неповнолітню доньку - ОСОБА_8 У зв'язку
із вагітністю ОСОБА_1 у 1997 році
начальник ЖЕКу дав розпорядження та
дозвіл на її заселення разом із сім'єю в
спірну квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_4 року у
ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_2, який
після народження почав проживати у
спірній квартирі і з того часу
перебуває на медичному обліку за цією ж
адресою, а у 2004 році розпочав навчання у
ССЗШ №46 ім. В. Чорновола, продовжуючи
проживати за вказаною адресою. Крім
цього, позивачі зазначають, що у
спірній квартирі, крім вказаних вище
осіб, з 1998 року проживає чоловік ОСОБА_3
- ОСОБА_4, а також їхні неповнолітні діти
з часу свого народження - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6. При обґрунтуванні факту
добросовісного, відкритого,
безперервного проживання у АДРЕСА_1
сина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 понад десять років
покликаються на довідку з місця
навчання про те, що останній дійсно
навчається в ССЗШ №46 ім. В. Чорновола м.
Львова з 01 вересня 2004 року і проживає за
вказаною вище адресою, місця
проживання за час навчання не змінював,
підписи мешканців будинку АДРЕСА_1, які
підтверджуються зазначений факт,
відповіддю комунальної 2-ої міської
поліклініки м. Львова №132 від 07.02.2013
року, у якій зазначається про
зареєстровані виклики сімейного
лікаря додому. Крім цього, стверджують,
що обставину відкритого,
безперервного, добросовісного
володіння вказаним майном ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 можуть
підтвердити свідки. З огляду на це,
вважають, що на підставі положень ст.344
ЦК України у зв'язку з добросовісним
заволодінням чужим майном і відкритим,
безперервним володінням цим нерухомим
майном впродовж 10 років за ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 рішенням суду
слід визнати право власності за
набувальною давністю на квартиру
АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилась, однак подала суду заяву у
якій зазначає, що позовні вимоги
підтримує в повному обсязі і просить
суд розглядати справу у її відсутності.

В судовому засіданні позивачі та їх
представник позов підтримали з підстав
наведених у ньому з урахуванням
уточнень згідно поданої заяви від
11.02.2014 року і просили суд позов
задоволити.

Представник відповідача Львівської
міської ради в судовому засіданні
проти задоволення позову заперечила.
Зазначила, що позовні вимоги є
безпідставними і необґрунтованими,
оскільки спірна квартира не є
безхазяйною, а перебуває у комунальній
власності та є на балансі ЛКП
«Південне». Зазначає, що оскільки
позивачам відомо про те, що спірна
квартира є власністю Львівської
міської ради і перебуває на балансі
відповідного комунального
підприємства у них відсутні правові
підстави для визнання за ними права
власності за набувальною давністю.
Крім цього, представник Львівської
міської ради зазначила, що в даному
випадку виникли фактичні відносини
найму і до них повинно застосуватись
відповідне правове регулювання щодо
найму житла, що виключає застосування
норми ст.344 ЦК України, а тому просила в
задоволені позову відмовити в повному
обсязі.

Представник відповідача Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради проти задоволення
позовних вимог заперечив з аналогічних
підстав. Додатково пояснив, що
відповідачі не втрачали інтерес до
спірного майна, оскільки в 2003 році було
ухвалене рішення суду про виселення
ОСОБА_1, яке було виконано у 2006 році, що
зазначено в акті державного виконавця,
зазначивши при цьому, що інших
мешканців у вказаній квартирі
відповідно до матеріалів справи
поданих тоді до суду не було. У зв'язку з
цим, а також тим, що спірна квартира не є
безхазяйною, а перебуває у комунальній
власності і є на балансі ЛКП «Південне»
вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити.

Представники третіх осіб органу опіки
і піклування Франківської РА ЛМР та ЛКП
«Південне» в судове засідання не
з'явились про причини неявки суду не
повідомили.

Допитані в якості свідків в ході
судового розгляду сусіди, які
проживають в одному будинку із
позивачами, а саме в будинку АДРЕСА_1 -
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15 пояснили суду, що
ОСОБА_1 дійсно почала проживати у
АДРЕСА_1 в 1997 році разом зі своєю
донькою ОСОБА_8, а після народження там
став проживати і її син - ОСОБА_2 Згодом
з 1998 року у вказаній квартирі почав
проживати і чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4. В
подальшому після народження у вказаній
квартирі почали проживати їхні діти -
ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Усі вказані особи
продовжують проживати в цій квартирі і
по сьогодні за виключенням ОСОБА_1, яка
тимчасово перебуває за кордоном.
Правові підстави заселення позивачів у
спірну квартиру вказаним свідкам не
відомі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 дав
аналогічні пояснення і додатково
зазначив, що у квартирі АДРЕСА_2 зараз
проживає його мати. Однак, він її часто
навідує і допомагає позивачам по
справі з електрикою в спірній квартирі,
що неодноразово робив і раніше. Коли
позивачі заселялись у спірну квартиру,
то він проживав з матір'ю у цьому ж
будинку і йому було відомо те, що
позивачі проживають у АДРЕСА_1,
починаючи з 1997-1998 років.

Допитана в якості свідка ОСОБА_17
пояснила, що із сім'єю позивачів
підтримує дружні відносини, разом
гуляють з дітьми, які вчяться в одній
школі, ходять один до одного в гості.
Свідок підтвердила той факт, що сім'я
позивачів проживає у спірній квартирі
приблизно з 1997 року.

Допитана в якості свідка ОСОБА_18
пояснила суду, що в період з 01.02.1989 року
по 07.05.2002 року ОСОБА_1 працювала разом з
нею в ЖЕК-208 Франківського району м.
Львова на посаді двірника та
секретаря-друкарки. Свідок повідомила,
що у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не була
забезпечена житлом у Львові певний час
проживала у переселенчій квартирі і
перебувала в черзі на отримання
службового житла. Дана обставина їй
відома в силу того, що сама ОСОБА_18
працювала у зазначеному ЖЕКу
бухгалтером та була головою
профспілкового комітету і в її
обов'язки входило, в тому числі,
складання списків черговиків на
отримання службового житла. Свідок
повідомила суду, що їй відомо про те, що
в 1997 році у зв'язку із вагітністю ОСОБА_1
останню було заселено до спірної
квартири АДРЕСА_1 разом із сім'єю, де
вона продовжувала проживати. Однак, на
підставі якого документа це було
зроблено свідку ОСОБА_18 не відомо.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи та
з'ясувавши дійсні обставини справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Згідно статей 16 та
328 ЦК України, одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів є визнання
права. Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
знаходиться на обслуговування та
балансі ЛКП «Південне» та належить на
праві власності Львівській міській
раді.

Як вбачається з долученого до
матеріалів справи копії плану квартири
АДРЕСА_1, квартира розташована на 1-ому
поверсі 5-ти поверхового будинку і
складається з 2-ох житлових кімнат
житловою площею 33,60 кв.м., кухні,
коридору, ванни та вбиральні, загальною
площею 47,50 кв.м.

Показами допитаних в ході судового
розгляду свідків, які проживають у
цьому ж будинку, де знаходиться спірна
квартира підтверджується той факт, що
починаючи з 1997 року у квартирі АДРЕСА_1
почала проживати ОСОБА_1 разом зі своєю
донькою - ОСОБА_8. Згодом після
народження у цій квартирі почав
проживати син ОСОБА_1 - ОСОБА_2. З 1998 року
у спірній квартирі також почав
проживати чоловік ОСОБА_8 - ОСОБА_4, а
після свого народження і їх спільні
діти - ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

Як зазначила свідок ОСОБА_18, яка
працювала у цей період в ЖЕК-208
бухгалтером та очолювала
профспілковий комітет, ОСОБА_1
перебувала у квартирній черзі на
службове житло (оскільки не була
забезпечена житлом у м. Львові) і була
заселена у спірну квартиру в 1997 році,
однак їй невідомо на підставі якого
документа вказане заселення було
здійснене.

В матеріалах справи наявні копії
квитанцій за оплату
житлово-комунальних послуг на ім'я
ОСОБА_1, які підтверджують, що остання
брала участь в утриманні спірної
квартири. Крім цього, наявні копії
типових договорів про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення укладених на імена
позивачів у справі, акту збереження
пломб і лічильника №1711630 від 18.09.2009
року, копія договору про користування
електричною енергією №1851-2 від 24.03.2001
року підписаного ОСОБА_8

Крім цього, як вбачається з долученої
до матеріалів справи довідки ССЗШ №46
ім. Вячеслава Чорновола №01/71 від 01.02.2013
року ОСОБА_2 дійсно навчається в ССЗШ
№46 ім. В. Чорновола м. Львова,
зарахований до школи 01 вересня 2004 року,
проживає за адресою АДРЕСА_1 і за час
навчання місце проживання не змінював.
Аналогічне місце проживання ОСОБА_2
зазначене і в наявній в матеріалах
справи копії витягу з історії хвороби
№1375/10 та відповіді комунальної 2-ої
міської поліклініки м. Львова від №132
від 07.02.2013 року, де повідомляється про
те, що згідно проведеної експертної
оцінки карти амбулаторного хворого
ОСОБА_2, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 останній знаходився під
спостереженням лікаря-педіатра та
дитячого невролога, у період з 05.01.1999 по
31.07.2001 року за дитиною спостерігала
сімейний лікар ОСОБА_19, яка відвідувала
ОСОБА_2 вдома за вказаною вище адресою.
Згідно цієї ж відповіді виклики лікаря
на дому за адресою: АДРЕСА_1 зафіксовані
також 12.06.2008 року та 14.03.2012 року.

Суд, оцінюючи в своїй сукупності
наведені вище письмові докази та
покази допитаних в ході судового
розгляду свідків вважає встановленою
ту обставину, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 1997
року, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з часу свого
народження відкрито, безперервно і
добросовісно володіли спірною
квартирою, в яку було первинно заселено
ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 З огляду на те,
що мати позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1
працювала в ЖЕК-208 і була внесеною до
списку черговиків на отримання
службового житла, ОСОБА_3, як і згодом
ОСОБА_2 та інші особи, що володіють
спірною квартирою не передбачали, що їх
заселення відбулось за відсутності
належно оформлених документів (ордеру),
і тому суд вважає, що володіння цими
особами спірною квартирою було
добросовісним. Безперервність і
відкритість володіння спірним майном
підтверджується показами свідків, а
також описаними вище письмовими
доказами, зокрема, щодо сплати за
житлово-комунальні послуги, укладенням
цивільно-правових угод про надання
комунальних послуг та іншими
письмовими доказами у справі.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК
України. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
набувається за рішенням суду.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України правила ст.344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються на випадки, коли володіння
майном почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом, тобто з 1 січня
2001 року.

Тобто, в даному випадку має місце факт
відкритого, безперервного і
добросовісного володіння позивачами
спірним майном, а саме квартирою №2
будинку АДРЕСА_1 понад 10 років.

Як вбачається з роз'яснень, що їх дав
Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п.9 своєї
постанови №5 від 07.02.2014 року відповідно
до частини першої статті 344 ЦК особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності.

З огляду на це, суд не бере до уваги
доводів представників відповідачів
про те, що спірна квартира не є
безхазяйною, а належить на праві
власності Львівській міській раді та
перебуває на балансі ЛКП «Південне», як
на підставу відмови в задоволенні
позовних вимог, оскільки як вбачається
і зі змісту самої правової норми, так із
роз'яснення Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ положення ст.344 ЦК України
застосовуються при заволодінні саме
чужим майном, тобто майном, яке
належить на праві власності іншій
особі чи особам.

В даному ж випадку умови ст.344 ЦК
України, а саме добросовісності,
відкритості та безперервності
володіння спірним чужим майном
дотримані.

Що стосується доводів представника
Львівської міської ради про те, що між
сторонами по справі стосовно спірного
майна виникли фактичні відносини найму
житла, то такі не відповідають дійсним
обставинам справи, оскільки найм житла
передбачає сплату орендних платежів за
користування цим майном, в той час як в
матеріалах справи відсутні будь-які
належні і допустимі докази на
підтвердження вказаної обставини.
Сплата ж наданих житлово-комунальних
послуг є витратами на утримання майна,
а не за його найм (оренду) і не може
розцінюватись як доказ наявності
фактичних відносин найму щодо спірного
майна.

Що стосується доводів представника
Франківської РА ЛМР про те, що
відповідачі до майна не втрачали
інтерес, оскільки в 2003 році було
рішення суду щодо виселення ОСОБА_1 зі
спірної квартири, яке було виконано в
2006 році, то на підтвердження вказаних
обставин суду не було надано
відповідних доказів. У матеріалах
справи наявне рішення Франківського
районного суду м. Львова від 16.05.2012 року,
яким було виселено ОСОБА_1, ОСОБА_3, а
також неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення. Однак, рішенням
апеляційного суду Львівської області
від 17.12.2013 року рішення Франківського
районного суду м. Львова від 16.05.2012 року
в частині виселення ОСОБА_3 та її
неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення було скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.
Відтак, цим рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 16.05.2012 року
не було перервано безперервність
володіння цими особами спірною
квартирою.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 208-209, 212-216 ЦПК України,
ст.ст.328, 344 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2 право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через Франківський
районний суд м. Львова.

Суддя
Дзеньдзюра С.М.