АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/281/14
Головуючий у 1-й інстанції - Миколаєць
Доповідач - Заришняк Г.М
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Поліщук Н.В.

при секретарі - Дудікову А.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду міста
Києва віл 15 липня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
підприємства «Міком» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
зміну формування причин та дати
звільнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом
до ПП «Міком», з урахуванням
неодноразово уточнених позовних вимог
просив визнати незаконним наказ ПП
«Міком» № 11/5/1-12-mk-0000148 про припинення
трудового договору від 08.10.2012 року, яким
він був звільнений з роботи на
підставі п.8 ст. 36 КЗпП України,
зобов'язати відповідача змінити
формулювання причин звільнення зі:
«звільнений на підставі п.8 ст. 36 КЗпП
України» на «звільнений на підставі
ст.39 КЗпП України» та дату звільнення
«з 08.10.2012 року» на «з 22.10.2012 року» шляхом
видачі нового наказу про припинення
трудового договору № 7/4/2-12 від 04.07.2012
року та внесення в трудову книжку
позивача правильного запису про
звільнення на підставі ст. 39 КЗпП
України. Крім того просив стягнути з ПП
«МІКОМ» заборгованість по заробітній
платі в сумі 8686,17 грн., вихідну допомогу
при звільненні в розмірі 7200,27 грн.,
компенсацію за невикористану
відпустку в розмірі 640,00 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 20115,04 грн.,
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 16457,76 грн. та
допустити негайне виконання рішення
суду про стягнення виплати заробітної
плати не більше, ніж за один місяць в
розмірі 2400,00 грн. від загальної суми
заборгованості.

Зазначав, що на підставі строкового
трудового договору №7/4/2-12 від 04 липня
2012 р. він працював у ПП «Міком» на
посаді юрисконсульта. Оскільки
відповідачем жодного разу не
виплачувалася йому заробітна плата,
він 19.10.2012 р. подав заяву про звільнення
з роботи за власним бажанням у зв»язку
з порушенням власником законодавства
про працю, проте не був звільнений з
роботи на підставі поданої заяви, а
наказом ПП «Міком» №11/5/1-12 mk- 0000148 від
05.11.2012 р. з ним було припинено трудовий
договір, звільнено з роботи з 08.10.2012 р.
на підставі п.8 ст.36 КЗпП України
(підстави передбачені контрактом). Своє
звільнення вважає незаконним, оскільки
відповідачем порушено його право на
звільнення за власним бажанням
відповідно до поданої заяви від 19.10.2012
року та сфальсифіковано акти про його
відсутність на робочому місці. Окрім
того, ПП «Міком» не проведено з ним
розрахунку при звільненні, не
виплачено вихідну допомогу відповідно
до ст. ст. 44 КЗпП України та
компенсацію за невикористану
відпустку, крім того відповідач при
звільненні не видав йому трудової
книжки.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва віл 15 липня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати зазначене рішення суду та
постановити нове про задоволення його
позовних вимог, посилаючись порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

В суді апеляційної інстанції позивач
та його представники підтримали
апеляційну скаргу з наведених в ній
доводів і підстав.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність й обгрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з їх недоведеності.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов їх з порушенням вимог
процесуального законодавства щодо
всебічності й повноти з'ясування
дійсних обставин справи, прав та
обов'язків сторін в даних
правовідносинах, належної правової
оцінки наданих сторонами по справі
доказів та норм матеріального права.

Судом встановлено, що на підставі
наказу відповідача №7/4/2-12 mk -0000148 та
письмового строкового трудового
договору №7/4/2-12 від 04 липня 2012 р.
позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу
в ПП «Міком» строком на 1 рік на посаду
юрисконсульта з окладом згідно
штатного розпису.

Наказами відповідача №10/19/1-12к та
10/19/2-12к від 19.10.2012 р. позивачу було
оголошено сувору догану за порушення
трудової дисципліни та відсторонено
від роботи з 19.10.2012 р. (т.1 а.с.101-102).

Оскільки охорона ПП «Міком» не
впускала ОСОБА_1 до приміщення
Підприємства, 19 жовтня 2012 р. позивачем в
дільничному відділенні міліції
Шевченківського РУГУ МВС в м. Києві
було вручено під розписку директору ПП
«Міком» Стручеку І.В. свою заяву про
звільнення із займаної посади за
власним бажанням у зв»язку з
порушенням трудового законодавства
(невиплатою заробітної плати понад 3
місяці) з 22.10.2012 р. ( т.1 а.с.11).

Відповідно до вимог ст. 39 КЗпП України
строковий трудовий договір підлягає
розірванню достроково на вимогу
працівника в разі його хвороби або
інвалідності, які перешкоджають
виконанню роботи за договором,
порушення власником або уповноваженим
ним органом законодавства про працю,
колективного або трудового договору та
у випадках, передбачених частиною
першою ст. 38 цього Кодексу.

Отже, працівник має право з власної
ініціативи в будь-який час розірвати
укладений з ним строковий трудовий
договір. При цьому строк розірвання
трудового договору і його правові
підстави залежать від причин, які
спонукають працівника до його
розірвання і які працівник визначає
самостійно.

Якщо власник не погоджується з
розірванням трудового договору з
визначених працівником підстав та
заперечує проти наявності тих
обставини, якими працівник мотивує
розірвання трудового договору, то до
настання визначеного працівником
строку розірвання трудового договору
він має повідомити та довести до відома
працівника свою незгоду і заперечення
проти розірвання трудового договору з
обраних працівником підстав.

Представником відповідача не
оспорювалася наявність заборгованості
Підприємства по заробітній платі
перед позивачем та не було надано суду
доказів, які б підтверджували
наявність з боку ПП «Міком» заперечень
з приводу обраного позивачем порядку
та підстав розірвання трудового
договору або відмову позивачу у
розірванні трудового договору з
причин, які були ним вказані у заяві про
розірвання трудового договору.

Таким чином, відповідач повинен був
звільнити позивача із займаної посади
за ч. 1 ст. 39 КЗпП України у визначний
останнім строк - 22.10.2012р., повернути
трудову книжку та провести розрахунок.

Проте ОСОБА_1 не був звільнений з роботи
на підставі поданої заяви, а наказом ПП
«Міком» №11/5/1-12 mk- 0000148 від 05.11.2012 р. його
звільнено з роботи з 08.10.2012 р. за
ініціативою відповідача на
підставах, передбачених в п.9.1.7, п.9.1.8
трудового договору та відповідно до п.8
ст. 36 КЗпП України (підстави,
передбачені контрактом) за порушення
трудової дисципліни (а.с.66), що
суперечить вимогам закону щодо
звільнення з роботи за ініціативою
працівника, а тому доводи позивача про
необхідність зобов'язання відповідача
змінити формулювання причин та дату
звільнення із «звільнений з 08.10.2012 року
на підставі п. 8 ст.36 КЗпП України
(підстави, передбачені контрактом)» на
«звільнений з 22.10.2012 року на підставі п.
1 ст. 39 КЗпП України» є правомірними і
дана позовна вимога підлягає
задоволенню.

Видання ПП «Міком» 05.11.2012 р. наказу про
звільнення з роботи ОСОБА_1 за
ініціативою відповідача не має
правового значення.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов»язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільнені працівника виплата всіх сум,
що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред»явлення
звільненим працівником вимоги по
розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку

Зі справи вбачається, що в день
звільнення позивач ОСОБА_1 не працював,
оскільки був відсторонений від роботи
й охорона ПП «Міком» не впускала його
до приміщення Підприємства.

23 жовтня 2013 р. позивач надіслав по пошті
відповідачу заяву, в якій просив
виплатити йому розрахункові кошти та
повернути трудову книжку, дана заява
була отримана відповідачем 29.10.2012 р. (т.1
а.с.12-13), тому наступного дня, тобто
30.10.2012р., відповідач повинен був
виплатити ОСОБА_1 всі належні від
Підприємства суми.

Згідно з довідкою відповідача
заборгованість ПП «Міком» по
заробітній платі перед позивачем
становить 7233 грн. 99 коп. ( т.1 а.с. 114).

Розрахунок належних до виплати ОСОБА_1
сум визначається Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,
який застосовується, зокрема, у
випадках: а) надання працівникам
щорічної відпустки, додаткових
відпусток у зв»язку з навчанням,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або виплати їм компенсації
за невикористані відпустки; є) виплати
вихідної допомоги, л) інших випадках,
коли згідно з чинним законодавством
виплати провадяться, виходячи із
середньої заробітної плати .

Відповідно до п.7 Порядку нарахування
середньої заробітної плати для виплати
компенсації за невикористані дні
відпустки необхідно проводити шляхом
ділення сумарного заробітку за
фактично відпрацьований період на
відповідну кількість календарних днів
відпрацьованого періоду. Одержаний
результат перемножується на число
календарних днів відпустки.

Як видно з наданих відповідачем актів,
які належним чином не спростовані,
позивач з 12.09.2012 року по 28.09.2012 року був
відсутній на роботі 5 робочих
днів:12.09.2012 р., 13.09.2012 р., 24-09.2012 р., 25.09.2004 р.
та 28.09. 2012 р., тому йому нарахована
заробітна плата за вересень 2012 р. в
сумі 1800 грн.

За таких обставин, належна позивачу
компенсація за невикористану
відпустку становить 610 грн. 96
коп.(2400+1800/55 х 8=610,96).

Як видно з довідок про доходи, наданих
відповідачем, ОСОБА_1 за час роботи з
липня 2012 р. по жовтень 2012 р. нарахована
та не виплачена заробітна плата в сумі
7233 грн. 99 коп. (.т.1 а.с. 114), між тим
протягом останніх двох календарних
місяців перед звільненням, зокрема, у
вересні 2012 р. позивач не працював
повний місяць, за попередні два місяці
також не працював повний період,
оскільки був зарахований на роботу 04
липня 2012 р. За таких обставин, та
враховуючи короткий термін роботи,
колегія суддів вважає обґрунтованими
доводи позивача про необхідність при
визначенні належних до стягнення сум
вихідною величиною визначити повну
зарплату за серпень 2012 р. в сумі 2400 грн.,
що становить його оклад, тому
середньоденна заробітна плата складає
114 грн. 29 коп. (2400:21).

Згідно з положеннями ст. 44 КЗпП України
у разі припинення трудового договору
в наслідок порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору (статті 38,39)
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі, передбаченому
колективним договором, але не менше
тримісячного середнього заробітку.

Оскільки позивач мав бути звільнений
ПП «Міком» достроково у зв»язку з
порушенням відповідачем законодавства
про працю, останній зобов»язаний
виплатити ОСОБА_1 тримісячний середній
заробіток в сумі 7200 грн., який підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача у відповідності до вимог ст. 39
та ст. 44 КЗпП України

Зі справи вбачається, що на час
звільнення з роботи позивачу не
виплачено заробітну плату, компенсацію
за невикористану відпустку та вихідну
допомогу.

30.10.2012 р. відповідач отримав вимогу
позивача про необхідність здійснення
розрахунку та повернення трудової
книжки. Разом з тим, розрахунок із
ОСОБА_1 на даний час не проведено, тому
відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України
відповідач повинен виплатити
позивачеві середній заробіток за весь
період затримки розрахунку з 30.10.2012 р.
по 02.04.2014 р., тобто за 366 днів, що згідно з
наданими позивачем розрахунками, з
якими погоджується судова колегія,
становить 41 184 грн.42 коп.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 235 КЗпП
України у разі затримки видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час змушеного
прогулу.

Трудову книжку позивачеві було видано
28.05.2013 р., тому з відповідача належить
стягнути на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 30.10.2012 р. по 28.05.2013 р., тобто за
144 дні, що становить 16 457 грн.76 коп.(114,
29х144=16 457 грн.76 коп.).

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає необхідним рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким визнати незаконним наказ
Приватного підприємства «МІКОМ» №
11/5/1-12-тк-0000148 від 05.11.2012 р. щодо
припинення трудового договору від
08.10.2012р. про звільнення ОСОБА_1 із
займаної посади згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП
України (підстави, передбачені
контрактом), зобов»язавши відповідача
змінити формулювання причини
звільнення із «звільнений на підставі
п. 8 ст. 36 КЗпП

України (підстави, передбачені
контрактом)» на «звільнений на
підставі ст. 39 КЗпП України- розірвання
строкового трудового договору з
ініціативи працівника у зв'язку з
порушенням власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю» та дату
звільнення «з 08.10.2012р.» на «з 22.10.2012р.»
шляхом видачі нового наказу про
припинення трудового договору № 7/4/2-12
від 04.07.2012р. та внести в трудову книжку
правильного запису про звільнення на
підставі ст. 39 КЗпП України.

З приватного підприємства «МІКОМ»
підлягає стягненню заборгованість по
заробітній платі в сумі 7233, 99 грн.;
вихідна допомоги при звільненні в
розмірі 7 200 грн.; компенсація за
невикористану відпустку в сумі 610 грн. 96
коп.; середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 41 184, 42 грн.; середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі 16 457 грн.76
коп.

Слід допустити негайне виконання
рішення суду про стягнення виплати
заробітної плати за один місяць в сумі
2 400,00 грн.

На підставі ст.88 ЦПК України з
відповідача необхідно стягнути
судовий збір в сумі 758 грн.53 коп. користь
держави.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 15 липня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним наказ Приватного
підприємства «МІКОМ» № 11/5/1-12-тк-0000148
від 05.11.2012 р. про припинення трудового
договору від 08.10.2012р., за яким звільнено
ОСОБА_1 із займаної посади згідно з п. 8
ст. 36 КЗпП України (підстави,
передбачені контрактом).

Зобов'язати Приватне підприємство
«МІКОМ» (юридична адреса: 04071, м. Київ,
вул. Верхній Вал, 2А, фактична адреса:
04128, м. Київ, вул. Блюхера, 12, код ЄДРПОУ №
30523162) змінити формулювання причини
звільнення із «звільнений на підставі
п. 8 ст. 36 КЗпП

України (підстави, передбачені
контрактом)» на «звільнений на
підставі ст. 39 КЗпП України - розірвання
строкового трудового договору з
ініціативи працівника у зв'язку з
порушенням власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю» та дату
звільнення «з 08.10.2012р.» на «з 22.10.2012р.»
шляхом видачі нового наказу про
припинення трудового договору № 7/4/2-12
від 04.07.2012р. та внесення в трудову
книжку ОСОБА_1 правильного запису про
звільнення на підставі ст. 39 КЗпП
України.

Стягнути з Приватного підприємства
«МІКОМ» (юридична адреса: 04071, м. Київ,
вул.Верхній Вал, 2А, фактична адреса: 04128,
м. Київ, вул. Блюхера, 12, код ЄДРПОУ №
30523162, п/р 28 в ПАТ «ПроКредитБанк»,
м. Київ, МФО 320984, ІПН 63, свідоцтво
платника ПДВ 38304136 або з інших виявлених
рахунків підприємства, відкритих в
банківських установах) на користь
ОСОБА_1:

- заборгованість по заробітній платі в
сумі 7233 грн. 99 коп.;

- вихідну допомогу при звільненні в
розмірі 7 200 грн.;

- компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 640,00 грн.;

- середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 41 184, 42
грн.;

- середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 16 594,14грн. грн., а всього -
75 853, 34 грн.

Допустити негайне виконання рішення
суду про стягнення виплати заробітної
плати за один місяць в сумі 2 400,00 грн.

Стягнути з приватного підприємства
«МІКОМ» на користь держави судовий
збір в сумі 758 грн. 53 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий

Судді