Броварський міськрайонний суд
№ справи 361/9798/13-ц
№ провадження 2/361/111/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року Броварський
міськрайонний суд Київської області в
складі :

головуючої судді
Білик Г.О.

при секретарі
Гончар О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду м. Бровари
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про вселення та усунення
перешкод в користуванні житлом,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, та зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про вселення його в будинок
АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача не
чинити перешкод у користуванні
вказаним будинком, стягнення з
відповідача: моральної шкоди в розмірі
1 грн. 00 коп., витрат на найм квартири в
розмірі 21 000 грн. 00 коп., витрат на
оплату послуг брокера в розмірі 1 750 грн.
00 коп. та готельного номеру за 16.02.2013р.,
17.02.2013р., 18.02.2013 р., 18.03.2013р., 28.09.2013 р. в
розмірі 1 784 грн. 75 коп., а також судових
витрат.

Свій позов обґрунтовує тим, що з 2004 по
2012 роки він перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2, від якого має сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом подружнього
життя сторонами спільно було збудовано
житловий будинок АДРЕСА_1, де вони і
проживали разом з колишньою дружиною
однією сім'єю.

Як стверджує позивач, в ніч на 17-18 січня
2013 року, невідомі йому особи з відома
ОСОБА_2 здійснили на нього напад з метою
виселення його зі спірного будинку, та
погрожуючи подальшими розправами,
попередили його про те, щоб він більше
не приходив проживати до будинку. Після
даного випадку, позивач перебував на
стаціонарному лікуванні з 18.01.2013 року
по 12.02.2013 року. Після виходу з лікарні,
ОСОБА_1 неодноразово намагався
потрапити до спірного будинку, проте,
колишня дружина чинила йому перешкоди,
не пропускаючи його на територію
будинку.

Внаслідок таких протиправних дій
відповідача ОСОБА_1 був змушений
винаймати житло, оскільки іншої
нерухомості він не має. А тому на його
думку, з відповідача слід стягнути
матеріальні витрати пов'язані з наймом
житла в розмірі 21 000 грн. 00 коп., витрати
на оплату послуг брокера в розмірі 1 750
грн. 00 коп. та готельного номеру за
16.02.2013р., 17.02.2013р., 18.02.2013 р., 18.03.2013р., 28.09.2013
р. в розмірі 1 784 грн. 75 коп., а також
моральну шкоду, завдану йому внаслідок
порушення відповідачем його житлових
прав, яку він оцінює в розмірі 1 грн.

За таких обставин позивач звернувся до
суду з вказаним позовом.

Не погоджуючись з первісним позовом
ОСОБА_2 звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
визнання останнього таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 який
обґрунтовує, тим, що після одруження
вона з ОСОБА_1 проживали в м. Полтава, та
лише з 2006 року переїхали до спірного
будинку, який був збудований за рахунок
її коштів та коштів її батьків та на
сьогоднішній день належить на праві
приватної власності їй та її матері.

Як стверджує позивач за зустрічним
позовом, ОСОБА_1 створював їй з дітьми
неможливі умови проживання,відключав,
воду, газ, електроенергію, з метою
схилення її до підписання документів
про розподіл майна подружжя на його
користь. І згодом добровільно
відмовився від права користування
спірним будинком, вибувши 27.05.2013 року на
інше постійне місце проживання, а саме
до збудованого ним, хостелу,
розташованого в АДРЕСА_2, вивізши при
цьому всі свої особисті речі.

Посилаючись на викладене та ст. 107 ЖК
України, позивач за зустрічним позовом
просила задовольнити її позовні
вимоги, в задоволенні зустрічного
позову просила відмовити.

Позивач за первісним позовом та його
представник в судовому засіданні позов
підтримали, просили суд первісний
позов задовольнити, зустрічний позов
вважали необґрунтованим, заперечували
проти його задоволення, пояснення
надали аналогічні викладеним в тексті
позовної заяви.

В судовому засіданні відповідач за
первісним позовом та її представник
проти первісного позову заперечували,
просили суд відмовити у його
задоволенні, зустрічний позов
підтримали, просили суд його
задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні свідок
з боку позивача ОСОБА_4, пояснив суду що
21.02.2013 року він був свідком слідчого
експерименту, під час проведення якого
було встановлено, що ОСОБА_2 чинить
перешкоди у користуванні ОСОБА_1 у
користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1, в якому сторони постійно
проживали під час подружнього життя, не
пропускаючи останнього до житла.
Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначили, що
22.10.2013 року вони були присутніми при
спробі ОСОБА_1 вселитись до спірного
будинку, а також підтвердили факт
чинення перешкод у користуванні
позивачу за первісним позовом даним
будинком.

Допитані в судовому засіданні в якості
свідків з боку відповідача за
первісним позовом: ОСОБА_7 та ОСОБА_8
пояснили, що ОСОБА_1 в травні-червні 2013
року дійсно вивозив свої речі:
холодильник, нову та стару гумову
резину та інші речі зі спірного
будинку. Крім того ОСОБА_7, що є матір'ю
ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_1 був вселений
до спірного житла, як член сім'ї, за
згодою власників будинку. Після
розірвання шлюбу між сторонами
склались неприязні стосунки у зв'язку з
чим колишній чоловік її доньки виїхав з
будинку.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, повно і всебічно з'ясувавши
обставини в справі, об'єктивно
дослідивши докази, що мають юридичне
значення для розгляду справи та
вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що 30.04.2004 року відділом
реєстрації актів цивільного стану
Октябрського районного управління
юстиції м. Полтави зареєстровано шлюб
між сторонами.

Від спільного подружнього життя у
сторін народився син
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 16.10.2012 року
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

04.08.2006 року ОСОБА_1, як член сім'ї
власника будинку ОСОБА_2, за згодою
власників будинку був вселений та
зареєстрований в житловому будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується
матеріалами справи та не
заперечувалось сторонами в ході
розгляду справи.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

При цьому, до членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

У разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

За ст. 64 ЖК України до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Після розірвання шлюбу між сторонами
склались неприязні стосунки, чого не
заперечувала сама відповідач за
первісним позовом, крім того, як
зазначала остання в ході судового
засідання, вона сама зібрала та винесла
речі ОСОБА_1 з його кімнати на другому
поверсі на перший поверх у свій
кабінет.

Таким чином, вказані обставини
свідчать про те, що ОСОБА_1 не проживав у
спірному будинку саме через неприязні
стосунки з ОСОБА_2 та добровільно з
даного будинку не виселявся, навпаки
постійно чинив спроби вселення, про що
свідчить проведення слідчого
експерименту від 21.02.2013 року та покази
свідків.

Відповідно ст. 47 Конституції України,
кожен має право на житло, ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше, як на підставі закону за
рішенням суду.

Стаття 109 ЖК України визначає, що
виселення із жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом, добровільно або в судовому
порядку.

На підставі викладеного суд не приймає
до уваги заперечень відповідача за
первісним позовом про те, що позивач
ОСОБА_1, начебто, добровільно вибув зі
спірного будинку. Окрім того, в
судовому засіданні не доведено, що
останній має інше жиле приміщення. В
цілому, в судовому засіданні не
доведено наявність підстав,
передбачених ст. 107 ЖК України, для
визнання його таким, що втратив право
користування спірним житловим
приміщенням.

Крім того, суд вважає посилання
позивача за зустрічним позовом на ст. 107
ЖК України недоречним, так як дана
стаття регулює правовідносини між
наймачем житлового приміщення та
членами його сім'ї, хоча в даному
випадку застосуванню підлягають норми,
що регулюють правовідносини між
власником житлового приміщення та
членами його сім'ї. Таким чином,
підстави для визнання ОСОБА_1 таким, що
втратив право користування спірним
житловим приміщенням ні ОСОБА_2, ні її
представником, суду наведені не були.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Проте, будь-яких належних та допустимих
доказів того, що ОСОБА_1 була завдана
моральна шкода в розмірі 1 грн. 00 коп., а
також того, що він зазнав витрат на найм
квартири в розмірі 21 000 грн. 00 коп.,
витрат на оплату послуг брокера в
розмірі 1 750 грн. 00 коп. та готельного
номеру за 16.02.2013р., 17.02.2013р., 18.02.2013 р.,
18.03.2013р., 28.09.2013 р. в розмірі 1 784 грн. 75
коп., витрат на правову допомогу, ні
позивачем за первісним позовом, ні його
представником суду надано не було.
Крім того, суд не вбачає причинного
зв'язку між необхідністю витрат ОСОБА_1
на оплату: послуг брокера, готельного
номеру, найом квартири, та винними
діями відповідача за первісним позовом
ОСОБА_2

З урахуванням вищезазначених норм
законодавства, того, що ОСОБА_1 був
вселений у спірний будинок як член
сім'ї власника житла та добровільно з
нього не вибував, суд приходить до
висновку, що порушене право ОСОБА_1
підлягає захисту, а тому первісний
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та
усунення перешкод в користуванні
житлом, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, слід задовольнити
частково та вселити ОСОБА_1 в будинок
АДРЕСА_1., в іншій частині позову -
відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_1 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 -
залишити без задоволення

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з іншої сторони, понесені
нею судові витрати.

Керуючись ст.ст. 150, 156, 163, 107 ЖК України;
ст.ст. 60, 213 - 215 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В
:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та
усунення перешкод в користуванні
житлом, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, - задовольнити
частково.

Вселити ОСОБА_1, що народився
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в будинок АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три)
грн. 60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 - залишити без
задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Броварський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Г. О. Білик