Єдиний унікальний номер 257/2452/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4870/2014
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Новосьолової Г.Г.,Шевченко В.Ю.

при
секретарі Стрижак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника позивачки - ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м.
Донецька від 15 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Донецької міської
ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання
права власності ,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 15 квітня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до Донецької
міської ради, третя особа ОСОБА_3 про
визнання права власності на самочинне
збудоване нерухоме майно відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що переобладнаний об'єкт
нерухомості згідно діючого
законодавства в експлуатацію не
приймався, земельна ділянка, на якій
розташовані прибудови, в користування
чи у власність позивачці не
передавалася, а тому відсутні підстави
для визнання права власності на
самовільно збудовані об'єкти
нерухомості.

В обґрунтування позову позивач
посилалася те, що їй на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
06.12.2003 року належить на праві власності
43/100 частки індивідуального (садибного)
житлового будинку із господарськими
будівлями та спорудами за адресою:
АДРЕСА_1. У 2003 році та у 2011 році у зв'язку
із необхідністю поліпшення житлових
умов нею за власний рахунок без згоди
іншої співвласниці були зроблені
прибудови до належної їй квартири -
прибудова під літ.а4 та прибудова під
літ.а7. Однак вона не набула права
власності на ці прибудови через те, що
нею не були виконані всі умови набуття
права власності на здійснення
прибудови, а саме не отримані необхідні
документи, що надають право на
виконання відповідних будівельних
робіт. Крім того зведення прибудов під
літ. а4 та під літ. а7 було здійснено нею
на земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети, оскільки
земельна ділянка взагалі не відведена
в установленому порядку у її та ОСОБА_3
власність чи користування, тому вона
змушена звернутися до суду для
визнання за нею права власності на
прибудову під літ. а4 загальною площею
13,6 кв.м. та прибудову а7 загальною
площею 9,00 кв.м. житлового будинку із
господарськими будівлями та
спорудами,розташованими за адресою:
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить скасувати рішення
суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Посилалась на те, що суд
неправильно застосував норми
матеріального права для вирішення
питання про наявність спору про право
та врегулювання питання, що порушено
позивачем у позові. Вважає, що вона не
повинна надавати докази того, що
безпосередньо відповідач оспорює або
не визнає її право власності на об'єкт
самочинного будівництва через те, що
ст. 392 Цивільного Кодексу України не
регулює питання, що були порушені у
позові, а відповідні доводи суду є
помилковими. Виниклі правовідносини на
її думку регулюються ч.3 ст.376 ЦК
України.Інспекція державного
архітектурно - будівельного контролю
розглянула порушене у позові питання
та відмовила у прийнятті в
експлуатацію самочинно збудованих
об'єктів нерухомості, що свідчить про
наявність спору про право. Суд
помилково прийшов до висновку,що
позивачем не надано доказів того, що
земельна ділянка не передавалась у
власність позивача або користування, а
тому знаходиться у комунальній
власності.

В судове засідання з'явився
представник позивачки - ОСОБА_1,
відповідач та третя особа не
з'явилися,однак повідомлені належним
чином,про що свідчить телефонограма.

Апеляційний суд вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Суд повно і правильно встановив
фактичні обставини справи,дав їм
належну правову оцінку і дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Судом встановлено, що позивачка
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 06.12.2003 року,
посвідченого державним нотаріусом
Шостої донецької державної
нотаріальної контори, зареєстрованого
в реєстрі за №1-2195, є власником 43/100
частки житлового будинку з житловою
прибудовою в АДРЕСА_1. Відповідно до
технічного паспорту КП БТІ м. Донецька,
виготовленого позивачкою, встановлено
факт самовільної побудови в основній
будівлі літ. а4 загальною площею 13,6 кв.м.
та літ. а7 загальною площею 9,00 кв.м.
Відповідно до висновку
будівельно-технічної експертизи від 06
січня 2014 року №138/13 зведення прибудов
літ. а4, літ. а7 квартири обумовлено
необхідністю поліпшення житлових умов,
в тому числі установки газового
опалення і приведення будинку
відповідно до вимог будівельних норм.
За візуальним обстеженням виконані
прибудови відповідають вимогам
наведених будівельних норм і можуть
експлуатуватися за призначенням при
дотриманні експлуатаційних,
санітарних та протипожежних вимог.

Позивач підтвердила, що вона зробила
прибудови до належної їй на праві
власності квартири за власний рахунок
без згоди співвласника. Однак вона не
набула на прибудови права
власності,оскільки не отримала
необхідні документи,що надають право
на виконання відповідних будівельних
робіт. Крім того, самочинне будівництво
було здійснено нею на земельній
ділянці,що не була відведена для цієї
мети. І взагалі земельна ділянка по
АДРЕСА_1 не відведена і перебуває в
розпорядженні Донецької міської ради.

За встановлених обставин суд дійшов
обґрунтовано висновку про те, що
позивач здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети,а тому
відсутні підстави,передбачені ч.3 ст.376
ЦК України для визнання за нею права
власності на прибудови.

Доводи про те, що судом безпідставно не
вирішено питання про задоволення
позову, не можуть бути прийнятими до
уваги,оскільки спростовуються
встановленими обставинами.

Постановлене судом рішення законне і
обґрунтоване, норми матеріального та
процесуального права при розгляді
справи додержані.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом допущено
порушення матеріального чи
процесуального права, яке призвело чи
могло призвести до неправильного
вирішення спору.

Керуючись ст. ст.308,315 ЦПК України,
апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника
позивачки ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 15 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: