Справа № 530/713/14-ц
Номер провадження 2/530/383/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2014 року Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Должко С.Р., при
секретарі Кравченко М.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Човно-Федорівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, ОСОБА_5, треті особи: Відділ
держземагенства у Зіньківському
районі Полтавської області,
реєстраційна служба Зіньківського
районного управління юстиції
Полтавської області про визнання права
власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернувся в Зіньківський районний суд
Полтавської області з позовом до
Човно-Федорівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, ОСОБА_5, треті особи: Відділ
держземагенства у Зіньківському
районі Полтавської області,
реєстраційна служба Зіньківського
районного управління юстиції
Полтавської області про визнання права
власності на спадкове майно.

В судове засідання сторони не
з'явились, від позивачів, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 надійшли заяви про
розгляд справи у їх відсутність, позов
підтримали в повному обсязі,
представник відповідача
Човно-Федорівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області та відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилися, але від них
надійшли клопотання в якому вони позов
визнали, просять суд розглянути справу
у їх відсутності, представник третьої
особи відділу Держземагенства в
Зіньківському районі Полтавської
області, реєстраційної служби
Зіньківського районного управління
юстиції Полтавської області в судове
засідання не з'явилися, але від них
надійшло клопотання про розгляд справи
за відсутності представника.

Суд вирішив за можливе
розглянути справу за відсутності
сторін, на підставі наявних у справі
доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК
України.

Суд, прийнявши до уваги заяви
сторін, вивчивши та проаналізувавши
наявні матеріали цивільної справи і
давши їм належну оцінку, приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 обґрунтовані і такі, що
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України: "кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності".

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання
права є одним із способів захисту
порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України:
"Позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцем знаходження майна або основної
його частини", враховуючи місце
знаходження, позов пред'являється за
правилами виключної підсудності до
Зіньківського районного суду
Полтавської області за місцем
знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України
спадщина здійснюється за заповітом або
за законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України
спадкоємець має право прийняти
спадщину, яка незалежно від часу
прийняття належить спадкоємцю з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються
державою.Відповідно до ст. 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Судом встановлено що, ОСОБА_1,
перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 з 17
листопада 1973 р., про що складено
відповідний актовий запис № 10,
відповідно до копії свідоцтва про шлюб.
ОСОБА_1 проживала разом з чоовіком до
дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1.
Вели спільне господарство, опікувалися
одне одним. Від шлюбу в них є троє дітей
- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3. Син
- ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_2 проживали на
момент смерті ОСОБА_6. в його
господарстві. ОСОБА_5 - за вказаною
адресою на момент смерті батька,
ОСОБА_6, не проживала, що
підтверджується довідкою
Човно-Федорівської с/ради від 07.04.2014 р..

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_6 помер, про що 15.08.2013
р. видане повторно Свідоцтво про смерть
серії НОМЕР_4. Після його смерті
залишилася спадщина - земельна ділянка
(пай) площею 6,00 умовних кадастрових га,
яка знаходиться на території
Човно-Федорівської с/ради
Зіньківського району Полтавської
області і призначена для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. Земельна ділянка належала
ОСОБА_6 на підставі Державного акту на
право власності на земельну ділянку Р1
№ 597260, виданого 15.02.2003 р.. Кадастровий
номер земельної ділянки - відсутній,
тобто відсутні відомості з Державного
земельного кадастру необхідні
нотаріусу для оформлення спадщини за
законом. Цей факт підтверджується
оригіналом постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії та оригінал
відмови у наданні Витягу з Державного
земельного кадастру. Щоб зареєструвати
земельну ділянку необхідно виготовити
технічну документацію по встановленню
(відновленню) меж, але підстав
виготовляти на померлого, ОСОБА_6 -
немає.

У державному акті прізвище ОСОБА_6
зазначене як «ОСОБА_6», потім
виправлене на «ОСОБА_6», виправлення
підписане посадовою особою та
скріплено печаткою. Факт такого
виправлення у офіційному документі
змусив Позивача-1 звернутися до
Зіньківського районного суду із заявою
про встановлення факту належності
правовстановлюючого документа ОСОБА_6.
17 січня 2014 р. Зіньківським районним
судом було постановлене рішення, яким
визнано належність Державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку Р1 № 597260 від 15.02.2003 р. ОСОБА_6.

При вчиненні правочинів та інших дій
щодо земельних ділянок їх власника та
користувачі мають подати документ,
який підтверджує наявність у них
відповідного права. Таким документом,
як передбачено ст. 28 Закону "Пре
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", є витяг
з Державного реєстру прав, який
надається власникам земельних ділянок
на підставі поданої заяви. Законом
також встановлено, що державна
реєстрація прав є обов'язковою. Більше
того, права земельні ділянки та інше
нерухоме майно, як підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають саме з моменту
реєстрації.

Згідно із Законом України "Про
Державний земельний кадастр" земельні
ділянки, право власності (користування)
на які виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. Отже, ділянки
можна використовувати відповідно до їх
цільового призначення. Однак ними не
можна розпоряджатися, доки не буде
отриманий кадастровий номер.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
за № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування", право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування /зі збереженням її
цільового призначення/ при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом.

Згідно з ч. 9 ст. 79-1 Земельного Кодексу
України 25.10.2001 року /в нині діючій
редакції/ земельна ділянка може бути
об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч. 10 цієї статті Державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки здійснюється після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

П. 4 земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера.

Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України „Про
Державний земельний кадастр" земельні
ділянки, право власності (користування)
на які виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. У разі якщо
відомості про зазначені земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу
України спадкоємець має право прийняти
спадщину або не прийняти її.

Зазначене спадкове майно позивачі
прийняли як спадкоємці, які постійно
проживали разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, про що
Човно-Федорівською сільською радою,
Зіньківського району, Полтавської
області видано довідку від 25.12.2013 р. №
636.

29 січня 2014 р. Позивач-1 звернулася до
Зіньківської держнотконтори із заявою
про видачу свідоцтва про право на
спадщину. Проте, зважаючи на
відсутність у ДЗК відомостей про
земельну ділянку, яка належить до
спадкового майна, та неможливість
отримання витягу з реєстру ДЗК,
нотаріусом 29.01.2014 р. було відмовлено
Позивачеві-1 у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на
земельну ділянку, про що винесено
відповідну постанову (копія постанови
додається).

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України,
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства ухвалюючи рішення на
основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні та
керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст.
ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Човно-Федорівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, ОСОБА_5, треті особи: Відділ
держземагенства у Зіньківському
районі Полтавської області,
реєстраційна служба Зіньківського
районного управління юстиції
Полтавської області про визнання права
власності на спадкове майно -
задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, код платника податків за
ЄДРПОУ - НОМЕР_1, жителькою АДРЕСА_1
право власності на 1/3 частину земельної
ділянки розміром 6,00 умовних
кадастрових гектарів яка розташована
на території Човно-Федорівської
сільської ради Зіньківського району,
Полтавської області та передана для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
якою спадкодавець, ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_8 володів на праві
приватної власності на підставі
державного акту на право приватної
власності землю серії Р1 № 597260,
виданого 15 лютого 2003 року, на підставі
рішення 3 сесії 24 скликання
Човно-Федорівської сільської Ради
народних депутатів від 20 серпня 2002
року, який зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю за №266, як за
спадкоємцем за законом;

Визнати за ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, код платника податків за
ЄДРПОУ - НОМЕР_2, жителем АДРЕСА_1 право
власності на 1/3 частину земельної
ділянки розміром 6,00 умовних
кадастрових гектарів яка розташована
на території Човно-Федорівської
сільської ради Зіньківського району,
Полтавської області та передана для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
якою спадкодавець, ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_8 володів на праві
приватної власності на підставі
державного акту на право приватної
власності землю серії Р1 № 597260,
виданого 15 лютого 2003 року, на підставі
рішення 3 сесії 24 скликання
Човно-Федорівської сільської Ради
народних депутатів від 20 серпня 2002
року, який зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю за №266, як за
спадкоємцем за законом;

Визнати за ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_7, код платника податків за
ЄДРПОУ - НОМЕР_3, жителькою АДРЕСА_1
право власності на 1/3 частину земельної
ділянки розміром 6,00 умовних
кадастрових гектарів яка розташована
на території Човно-Федорівської
сільської ради Зіньківського району,
Полтавської області та передана для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
якою спадкодавець, ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_8 володів на праві
приватної власності на підставі
державного акту на право приватної
власності землю серії Р1 № 597260,
виданого 15 лютого 2003 року, на підставі
рішення 3 сесії 24 скликання
Човно-Федорівської сільської Ради
народних депутатів від 20 серпня 2002
року, який зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю за №266, як за
спадкоємцем за законом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області

С.Р.Должко