Справа № 703/1916/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 року Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в
складі:

головуючого-судді
Компанійця О.В.

при секретарі Кочетковій
І.В.

з участю представника
третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Смілі справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання
дозволу на оформлення документів на
тимчасовий виїзд за кордон дітей без
згоди батька,

встановив:

Сторони з 14 травня 2005 року по 2 червня 2009
року перебували в зареєстрованому
шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 1 листопада 2013 року ОСОБА_2 перебуває в
зареєстрованому шлюбі з громадянином
Російської Федерації ОСОБА_7

Посилаючись на те, що вона має намір
разом з дітьми поїхати до РФ для
знайомства з родичами чоловіка, а
ОСОБА_3 не дає дозволу на тимчасовий
виїзд дітей за кордон, ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом, в якому
просила дозволити їй оформити та
виготовити документи для тимчасового
виїзду за кордон на дітей без згоди
батька та дозволити їй виїжджати з
дітьми за кордон без згоди та супроводу
батька до досягнення дітьми
повноліття.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позов повністю.

Відповідач позов не визнав і пояснив,
що в 2012 і 2013 роках давав дозвіл на виїзд
дітей за межі України, не заперечував
би проти цього і тепер. Однак цього разу
ОСОБА_2 зверталась до нього з проханням
про дозвіл на виїзд в Російську
Федерацію на постійне проживання, на що
він не погодився.

Представник третьої особи вважає, що
надання дозволу на виїзд дітей за
кордон без зазначення країни та часу
перебування буде незаконним та
порушуватиме інтереси дітей і батька.

В позові належить відмовити з таких
підстав.

Згідно з свідоцтвами про народження
серій НОМЕР_1 від 24 листопада 2005 року та
НОМЕР_2 від 13 червня 2007 року, сторони є
батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб
серії НОМЕР_3 від 1 листопада 2013 року,
позивачка перебуває в шлюбі з
громадянином Російської Федерації
ОСОБА_7

У відповідності зі ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували воно у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо не впливає на
обсяг їхніх прав і не звільняє від
обов'язків щодо дитини.

Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затвердженими постановою КМУ № 231 від 31
березня 1995 року, визначено, що виїзд
неповнолітніх громадян України за межі
території України здійснюється за
одним із таких документів: паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, виданий дітям громадянам
України згідно з цими правилами;
проїзний документ дитини, виданий
відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Статтею 18 цих Правил визначено, що
оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

На підставі п. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок
виїзду з України та в'їзду в України
громадян України» оформлення
проїзного документу дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

З наданих суду заяв, посвідчених
приватним нотаріусом Смілянського
міського нотаріального округу,
встановлено що ОСОБА_3 в 2012 та 2013 роках
не заперечував проти поїздки дітей,
відповідно, до Ізраїлю та Російської
Федерації.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивачка не надала суду доказів того,
що вона зверталась до відповідача з
проханням надати дозвіл на тимчасовий
виїзд дітей за кордон (а не виїзд на
постійне місце проживання), як і
доказів того, що відповідач
невмотивовано заперечував проти цього.
Крім того, не надано доказів, які б
підтверджували необхідність виїзду
дітей за кордон та конкретний період
поїздки.

Згідно з п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затвердженими постановою КМУ
№ 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску.

Тобто закон визначає можливість
ухвалення судом рішення на виїзд, а не
постійні виїзди без згоди батька, не
позбавленого батьківських прав. Такі
поїздки можуть мати разовий характер з
певним часовим проміжком перебування у
відповідній державі.

Позовні вимоги ОСОБА_2 не ґрунтуються
на законі, оскільки не містять посилань
на державу прямування та відповідний
часовий проміжок перебування у цій
державі.

Вимоги про надання дозволу на виїзд
дітей за кордон до досягнення ними
повноліття є фактично вимогами про
надання дозволу на виїзд дітей на
постійне проживання.

Суд неодноразово, в т.ч. відновлюючи
судовий розгляд після виступу
позивачки в судових дебатах,
роз'яснював їй право на зміну предмету
і підстав позову, збільшення або
зменшення позовних вимог, однак ОСОБА_2
не змінила позовних вимог. У
відповідності з наведеним заявлені
ОСОБА_2 позовні вимоги не підлягають до
задоволення, що не позбавляє її права
на подальше звернення до суду з іншими
вимогами щодо тимчасового виїзду дітей
за кордон.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_3 про
надання дозволу на оформлення
документів на тимчасовий виїзд за
кордон дітей без згоди батька.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Черкаської області
через міськрайонний суд протягом 10
днів, набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
в разі оскарження - після розгляду
справи апеляційним судом, якщо рішення
не буде скасовано.

Головуючий
О.В. Компанієць