Справа № 203/1633/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року
Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Чередник І.О.

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу №
203/1633/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
третя особа - П'ята Дніпропетровська
Державна нотаріальна контора
Дніпропетровського нотаріального
округу про визнання заповіту
недійсним, скасування та визнання
права власності, -

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4,
третя особа - П'ята Дніпропетровська
Державна нотаріальна контора
Дніпропетровського нотаріального
округу про визнання права власності.
(а.с. 2-3)

11 червня 2014 року судом під час
проведення судового засідання було
розглянуто клопотання позивача про
уточнення позовних вимог та ухвалою
суду без виходу до нарадчої кімнати
було прийнято рішення про долучення до
розгляду уточненої позовної заяви. (а.с.
97-99, 103-104)

Позивач у позовній заяві з урахуванням
уточнень та представник позивача у
судовому засіданні посилалась на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, яка була
бабусею позивача та перебуваючи на
стаціонарному лікуванні у міській
клінічній лікарні № 2 м.
Дніпропетровська, в присутності
свідків склала заповіт, яким заповіла
позивачу все своє майно з чого б воно не
складалося, та де б воно не знаходилося.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла, тому після
смерті останньої, позивач одночасно з
ОСОБА_4, який є батьком позивача та
спадкоємцем за законом звернулись до
нотаріальної контори для оформлення
спадщини. 12.11.2012 року відповідач у
судовому порядку оскаржив даний
заповіт, оскільки він був вчинений
особою, яка не усвідомлювала значення
своїх дій, та рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від
19.12.2013 року зазначений заповіт був
визнаний недійсним. Тому позивач
вважає, що на момент укладання заповіту
від 01.12.2009 року фізичне становище
ОСОБА_5 також свідчило про те, що
померла ОСОБА_5 не мала можливості
розуміти свої дії та керувати ними,
факт розладу психічного становища
померлої з 2007 року було визнано
апеляційним судом, а отже складаний
заповіт від 01.12.2009 року було здійснено з
порушеннями з боку нотаріуса. Крім
того, 21.04.1992 року в приміщенні
нотаріальної контори ОСОБА_5 також
склала заповіт, яким заповіла позивачу
та відповідачу все її майно де б воно не
було і з чого б воно не складалося в
рівних частках кожному, тому позивач
звернулась до суду та просить суд
скасувати право власності відповідача
на квартиру АДРЕСА_1, визнати заповіт
від 01.12.2009 року недійсним, оскільки він
був складений особою, яка не могла
усвідомлювати свої дії та керувати
ними та визнати за позивачем право
власності на ? частину вищезазначеної
квартири. (а.с. 2-3, 97-99)

У судовому засіданні позивач та
представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримали у повному обсязі та
наполягали на їх задоволенні. (а.с. 103-104)

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову, посилаючись на те,
що позовні вимоги є незаконними та
необґрунтованими, оскільки посилання
позивача про наявність складеного на
її користь заповіту від 25.04.1992 року на ?
частину квартири АДРЕСА_1 є
безпідставними, у зв'язку з тим, що на
сьогоднішній день є чинний заповіт від
01.1.2009 року посвідчений приватним
нотаріусом на користь ОСОБА_4, оскільки
більш пізній заповіт від ІНФОРМАЦІЯ_3,
складений ОСОБА_5, відповідно до якого
померла ОСОБА_5 все своє майно заповіла
ОСОБА_1 визнаний судом недійсний в
порядку ст. 255 ЦК Україна з підстав, що
ОСОБА_5 у момент його складання не
розуміла значення своїх дій та не
здатна була керувати ними, що було
підтверджено висновком амбулаторної
(посмертної) судово-психіатричної
експертизи від 05.09.2013 року, яка не була
оскаржена позивачем в разі наявності у
неї заперечень та сумнівів проведення
експертизи, а також рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області, враховуюче зазначене,
представник відповідача просив суд
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа - П'ята Дніпропетровська
державна нотаріальна контора у судове
засідання не з'явилась, про час, дату та
місце розгляду справи повідомлялась
належним чином, але направила на адресу
суду клопотання про розгляд даної
справи без присутності її
представника. (а.с. 72, 90)

Інші сторони у судове засідання не
з'явились, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного
висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що після укладення
другого шлюбу позивачем було обрано
прізвище чоловіка ОСОБА_1, до цього
позивач мала прізвище ОСОБА_1, яке було
змінено нею у першому шлюбі з дівочого
прізвища ОСОБА_1, що підтверджується
копією свідоцтва про народження,
копією свідоцтва про одруження, копією
свідоцтва про розірвання шлюбу, копією
свідоцтва про шлюб, наявними в
матеріалах справи. (а.с. 6-10)

Встановлено, що 21.04.1992 року ОСОБА_5
склала заповіт на випадок своєї смерті
та зробила таке розпорядження, що все
її майно де б воно не було та з чого б
воно не складалось вона заповіла
ОСОБА_4 та онучці ОСОБА_1 в рівних
частках кожному, що підтверджується
копією заповіту, наявною в матеріалах
справи. (а.с. 4-5)

Також, судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5, яка була
бабусею позивача ОСОБА_1 та матерю
відповідача ОСОБА_4, що підтверджується
копією свідоцтва про смерть, наявною в
матеріалах справи. (а.с. 18)

Судом встановлено, що 01.12.2009 року ОСОБА_5
склала заповіт на випадок своєї смерті
та зробила таке розпорядження, що все
майно та майнові права, які належать їй
та будуть належати на час смерті вона
заповідає ОСОБА_4, та цим заповітом
відміняє заповіт, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_9 від 18.07.2003
року за № 1488. Крім того, зазначений
заповіт було посвідчено при свідках
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які були попереджені
нотаріусом про необхідність
додержання таємниці заповіту, у зв'язку
з поганим зором ОСОБА_5, тому заповіт
було прочитано їй вголос особисто
свідками та власноруч підписаний ними
та ОСОБА_5 у присутності нотаріуса. На
прохання заповідача цей заповіт було
виготовлено за допомогою комп'ютера зі
слів заповідача в приміщення
нотаріальної контори, та у зв'язку з
поганим зором ОСОБА_5 за її дорученням,
в її присутності та в присутності
нотаріуса заповіт було підписано
ОСОБА_12, викладене підтверджується
копією заповіту, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 від 01.12.2009
року за реєстровим № 5963, наявним в
матеріалах справи. (а.с. 38)

З матеріалів справи було встановлено,
що 12.04.2012 року після смерті ОСОБА_5 на
підставі заяви про прийняття спадщини
від ОСОБА_4 П'ятою ДДНК була відкрита
спадкова справа № 134/2012 до майна
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, що
підтверджується матеріалами спадкової
справи від 12.04.2012 року, наявними в
матеріалах справи. (а.с. 35-62)

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належала на підставі реєстраційного
посвідчення від 06.04.1998 року ОСОБА_5, що
підтверджується копією технічного
паспорту від 27.03.1998 року, наявною
матеріалах справи. (а.с. 14-17)

Також судом було встановлено, що в
провадженні Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області перебувала цивільна справа за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа -
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
П'ята ДДНК про визнання заповіту
недійсним, вчиненим особою, яка не
усвідомлювала значення своїх дій. За
результатом розгляду якої, 19.12.2013 року
рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області, яке набрало
законної сили, рішення суду від 01.02.2013
року було скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4
були задоволенні в повному обсязі, та
визнано недійсним заповіт від
ІНФОРМАЦІЯ_3, складений ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який був посвідчений у
приміщенні міської клінічної лікарні
№ 2, приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_13,
за реєстровим № 59, відповідно до якого
ОСОБА_5 все своє майно заповіла ОСОБА_1,
викладене підтверджується копією
рішення суду від 19.12.2013 року, наявною в
матеріалах справи. (а.с. 53-54)

Встановлено, що в рамках
вищезазначеної цивільної справи була
призначена посмертна
судово-психіатрична експертиза, за
результатом проведення якої, висновком
амбулаторної (посмертної)
судово-психіатричної експертизи № 35
від 05.09.2003 року ОСОБА_5 за життя в період
часу, тобто на момент складання
заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_3, виявляла
ознаки хронічного стійкого психічного
розладу у формі судинної деменції,
тобто за своїм психічним станом в той
період часу вона не могла розуміти
значення своїх дій та керувати ними, що
підтверджується матеріалами спадкової
справи. (а.с. 53)

Крім того, судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_4 на підставі
заповіту, посвідченого приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_9 від 01.12.2009 року
за реєстровим № 5963, є спадкоємцем
зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме
квартири АДРЕСА_1, яка належала
спадкодавці на підставі
реєстраційного посвідчення виданого
ДМБТІ від 06.04.1998 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
11.03.2014 року, наявною в матеріалах
справи. (а.с. 87)

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом в Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності було
внесено запис, яким за ОСОБА_4 було
зареєстровано право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується копією витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 11.03.2014 року, наявною в
матеріалах справи. (а.с. 87)

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Цивільного кодексу України та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

До загальних вимог додержання яких є
необхідним для чинності правочину
відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України -
відноситься волевиявлення учасника
правочину, яке має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину,
згідно ст. 215 ЦК України - є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 1257 ЦК України
за позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Пунктом 6 Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» від
16.05.2013 № 24-753/0/4-13 (надалі Лист від 16.05.2013
№ 24-753/0/4-13) роз'яснено, що право на
пред'явлення позову про недійсність
заповіту виникає лише після смерті
заповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України
підставами нікчемності заповіту, тобто
недійсності відповідно до закону, є
складання заповіту особою, яка не мала
на це права, або складання з порушенням
вимог щодо форми та посвідчення
заповіту.

Згідно змісту ст. ст. 1247,1248 ЦК України до
форми заповіту встановлюються
загальні вимоги, а саме заповіт
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складення, заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до ч. 4 ст. 207
цього Кодексу. Заповіт має бути
посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами,
визначеними у ст.ст. 1251, 1252 цього
Кодексу. Нотаріус може на прохання
особи записати заповіт з її слів
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
ним. Якщо заповідач через фізичні вади
не може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватися
при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

Статтею 1253 ЦК України на бажання
заповідача його заповіт може бути
посвідчений при свідках. У випадках,
встановлених абз. 3 ч. 2 ст. 1248 і ст. 1252
цього Кодексу, присутність не менш як
двох свідків при посвідченні заповіту
є обов'язковою. Свідки, при яких
посвідчено заповіт, зачитують його
вголос та ставлять свої підписи на
ньому. У текст заповіту заносяться
відомості про особу свідків.

Підпунктами 1.7., 1.8., 1.11. п. 1 Глави 3 Наказу
Міністерства юстиції України «Про
затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
№ 296/5 від 22.05.2012 року (надалі - наказ №
296/5), встановлений порядок складання
заповіту відповідно до якого нотаріус
може на прохання особи записати
заповіт з її слів власноручно або за
допомогою загальноприйнятих технічних
засобів. У цьому разі заповіт має бути
вголос прочитаний заповідачем і
підписаний ним, про що зазначається
перед його підписом. Якщо заповідач
унаслідок фізичної вади, хвороби або з
будь-яких інших причин не може
власноручно підписати заповіт, за
дорученням заповідача він може бути
підписаний іншою фізичною особою. На
бажання заповідача, а також у випадках,
якщо заповідач через фізичні вади не
може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватись
не менше ніж при двох свідках. Свідками
можуть бути особи з повною цивільною
дієздатністю. Свідками не можуть бути:
нотаріус; особи, на користь яких
складено заповіт; члени сім'ї та
близькі родичі спадкоємців за
заповітом; особи, які не можуть
прочитати або підписати заповіт. Текст
заповіту має містити відомості про
особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по
батькові кожного з них, дату
народження, місце проживання,
реквізити паспорта чи іншого
документа, на підставі якого було
встановлено особу свідка. Свідки, при
яких посвідчено заповіт, зачитують
його вголос та ставлять свої підписи на
ньому.

Відповідно до п. 8 Наказу № 296/5,
встановлено, що відомості про заповіти
підлягають обов'язковій державній
реєстрації у Спадковому реєстрі в
порядку, установленому положенням про
Спадковий реєстр, затвердженим
наказом Міністерства юстиції України
від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за
№ 831/19569.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 1254 ЦК України
заповідач має право у будь-який час
скасувати заповіт. Заповідач має право
у будь-який час скласти новий заповіт.
Заповіт, який було складено пізніше,
скасовує попередній заповіт повністю
або у тій частині, в якій він йому
суперечить. Кожний новий заповіт
скасовує попередній і не відновлює
заповіту, який заповідач склав перед
ним.

Пунктом 6 Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13
визначено, що у разі складання кількох
заповітів щодо розпорядження одним і
тим же майном (множинність заповітів)
судам слід враховувати норми частин 3, 4
ст. 1254 ЦК України. Кожний новий заповіт
скасовує попередній і не відновлює
заповіту, який заповідач склав перед
ним. Якщо новий заповіт, складений
заповідачем, був визнаний недійсним,
чинність попереднього заповіту не
відновлюється, крім випадків,
встановлених статтями 225, 231 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Якщо судом встановлено, що спадкоємці,
на користь яких були складені
попередні заповіти, спадщину не
прийняли, позовні вимоги спадкоємців
за законом про визнання недійсним
заповіту з підстав, передбачених ст. 225,
ч. 2 ст. 1257 ЦК, підлягають задоволенню,
якщо визнання недійсним оспорюваного
заповіту є підставою для виникнення
права спадкування за законом
спадкоємців черги, яка закликається до
спадкування відповідно до статей 1261 -
1264 ЦК України.

Системний аналіз норм ЦК свідчить, що
відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно
підстави недійсності правочину,
визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень викладених в
Листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, для
встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підстави
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу (ст. 145
ЦПК). Суд не має права давати оцінку
медичним документам, які потребують
спеціальних знань. Ухвалюючи рішення
про визнання недійсним заповіту з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, суди
повинні враховувати, що для визнання
такого правочину недійсним предметом
доказування є та обставина, що
особа-заповідач у момент складання
заповіту не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними.
Висновок судово-психіатричної
експертизи у такій категорії справ є
лише одним із доказів, якому слід
давати належну оцінку в сукупності з
іншими доказами.

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК
України доказами є будь які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 3 ст. 154 ЦПК України
передбачено, що заходи забезпечення
позову можуть бути скасовані судом,
який розглядає справу.

Згідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у
задоволенні позову було відмовлено,
провадження у справі закрито або заяву
залишено без розгляду, вжиті заходи
забезпечення позову застосовуються до
набрання судовим рішенням законної
сили. Проте суд може одночасно з
ухваленням судового рішення або після
цього постановити ухвалу про
скасування заходів забезпечення
позову.

Судом встановлено, що зміст заповіту
від 01.12.2009 року складений ОСОБА_5
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9
зареєстрований в реєстрі за № 5963 не
суперечить Цивільному кодексу України,
Наказу Міністерства юстиції України
«Про затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
№ 296/5 від 22.05.2012 року, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства,
оскільки в ході судового розгляду не
знайшли свого підтвердження посилання
позивача викладені в позовній заяві з
урахуванням уточнень про обставини
складання заповіту. Окрім цього,
позивач не надала суду жодних належних
доказів, відповідно до яких
підтвердився факт складання заповіту з
порушенням Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
№ 296/5 від 22.05.2012 року, а отже суд вважає
посилання позивача для задоволення
позову необґрунтованими.

Також, суд критично оцінює посилання
позивача, що померла ОСОБА_5 при
складанні заповіту від 01.12.2009 року не
розуміла значення своїх дій та не могла
керувати ними, у зв'язку з розладом
психічного становища, тому заповіт є
недійсним, оскільки для встановлення
психічного стану заповідача в момент
складання заповіту, який давав би
підстави припустити, що особа не
розуміла значення своїх дій і (або) не
могла керувати ними на момент
складання заповіту, суд призначає
посмертну судово-психіатричну
експертизу, однак позивачем в ході
розгляду справи не було заявлено
клопотання про призначення експертизи
для підтвердження вищевикладених
фактів, наявна лише констатація факту,
яка не може бути прийнята судом як
належний доказ відповідно до якого суд
зможе встановити, що особа-заповідач у
момент складання заповіту не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, враховуючи, що
висновок судово-психіатричної
експертизи у такій категорії справ є
лише одним із доказів, якому слід
давати належну оцінку в сукупності з
іншими доказами, які не були надані
позивачем під час розгляду справи.

Окрім цього, суд при розгляді позовних
вимог, приймає до уваги, що відповідно
до ст. 1254 ЦК України на даний час чинним
є заповіт від 01.12.2009 року на користь
ОСОБА_4, оскільки більш пізній заповіт
від ІНФОРМАЦІЯ_3, складений ОСОБА_5,
посвідчений приватним нотаріусом ДМНО
ОСОБА_13, відповідно до якого померла
ОСОБА_5 все своє майно заповіла ОСОБА_1
був визнаний судом недійсним в порядку
ст. 225 ЦК України з підстав, що ОСОБА_5 у
момент складання заповіту не розуміла
значення своїх дій та не здатна була
керувати ними, що було встановлено
висновком амбулаторної (посмертної)
судово-психіатричної експертизи від
05.09.20013 року, який не був оскаржений
позивачем в разі наявності заперечень
щодо психічного стану померлої, а також
рішення суду, яким було визнано
недійсним заповіт від ІНФОРМАЦІЯ_3
набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позивачем не
надано жодного належного доказу того,
що ОСОБА_5 складаючи заповіт не могла
розуміти в повному обсязі значення
своїх дій та керувати ними та що її
волевиявлення не було вільним та не
відповідало її внутрішній волі, тому
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
є не обґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Окрім цього, приймаючи до уваги
вищевикладене, враховуючи, що в ході
розгляду справи не знайшли свого
підтвердження посилання позивача про
недійсність складеного померлою
ОСОБА_5 заповіту від 01.12.2009 року на
користь відповідача ОСОБА_4, тому суд
приходить до висновку, що відповідач
ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем першої
черги згідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 01.12.2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ДМНО ОСОБА_9 на підставі якого,
відповідно до норм чинного
законодавства ОСОБА_4 зареєстрував
право власності на квартиру АДРЕСА_1, а
отже відсутні законні підстави для
скасування право власності за ОСОБА_4
на вищезазначену квартиру та визнання
за позивачем право власності на ?
частину даної квартири, тому суд вважає
необхідним відмовити позивачу у
задоволенні позову в повному обсязі.

Суд вирішуючи заяву представника
відповідача про скасування заходів
забезпечення позову застосованих
ухвалою суду від 17.03.2014 року про
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1,
враховуючи результат розгляду справи,
яким позивачу було відмовлено в
задоволенні позову в повному обсязі, а
тому відпали підстави за наслідками
яких були застосовані заходи
забезпечення позову, окрім того, вжиті
заходи забезпечення позову
перешкоджають власнику користуватись
арештованим майном, тому суд
відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України
вважає необхідним одночасно з
ухваленням судового рішення
постановити ухвалу про скасування
заходів забезпечення позову по
цивільній справі № 203/1633/14-ц.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК
України, враховуючи результат розгляду
справи, а також те, що позивачем при
подачі до суду уточненої позовної
заяви не було сплачено судовий збір
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ЦПК України,
яким ціна позову визначається у
позовах про визнання права власності
на майно - вартістю майна. Як вбачається
зі звіту про оцінку майна, а саме
квартири АДРЕСА_1, ринкова її вартість
складає 276 497 грн., враховуючи заявлені
позивачем позовні вимоги щодо визнання
права власності на ? частину зазначеної
квартири, суд вважає необхідним
стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у розмірі 1 626 грн. 08 коп.

На підставі викладеного, керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
Листом Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, ст.
ст. 203, 215, 225, 231, 256, 257, 261, 267, 1233, 1243, 1245, 1254,
1257 ЦК України, ст.ст. 10, 57-61, 145, 154, 208, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_4,
третя особа - П'ята Дніпропетровська
Державна нотаріальна контора
Дніпропетровського нотаріального
округу про визнання заповіту
недійсним, скасування та визнання
права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) на
користь держави судовий збір у розмірі
1 626 грн. 08 коп.

Скасувати заходи забезпечення позову
застосовані ухвалою Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
17 березня 2014 року по цивільній справі №
203/1633/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
третя особа - П'ята Дніпропетровська
Державна нотаріальна контора
Дніпропетровського нотаріального
округу про визнання заповіту
недійсним, скасування та визнання
права власності, а саме зняти арешт з
квартири, яка розташована в АДРЕСА_1,
яка належить ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_2), який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур