Апеляційний суд
Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Матюшенка І.В., Широкової Л.В.

з участю секретаря судового
засідання Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх та в
інтересах малолітньої ОСОБА_4, третя
особа - Управління ДМС у Житомирської
області, про виселення,

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк",

на рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 01 квітня 2014 року, -

встановила:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" (далі - банк) звернулось до
суду з позовом, у якому, з урахуванням
уточнень від 17.10.2013 року, просило
виселити ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2,
неповнолітню ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки, зі
зняттям їх з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби. В обґрунтування
позовних вимог зазначило, що 20.12.2011 року
судом ухвалено рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, після
набрання чинності яким ОСОБА_1 було
направлено вимогу про звільнення
квартири. Оскільки, відповідачі
вказану вимогу у визначений у ній строк
не виконали, банк просив задовольнити
позов.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 01 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі банк, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про задоволення позову.
Апелянт зазначив, що судом першої
інстанції не враховано той факт що
17.04.2013 року відповідач ОСОБА_1 особисто
отримав вимогу про добровільне
виселення його та членів сім'ї, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню
враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження направлення вимог про
добровільне звільнення житлового
приміщення відповідачам, окрім ОСОБА_1,
а виселення одного з відповідачів не
відповідає вимогам ст. 109 ЖК України, ст.
40 Закону України "Про іпотеку", які
визначають обов'язок звільнити
помешкання всіх проживаючих у ньому
осіб, та не узгоджується із вимогами ст.
16 ЦК України щодо способів захисту
цивільних прав.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду, враховуючи
наступне.

Відповідно до пункту 43 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» № 5 від 30
березня 2012 року при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд має
враховувати, що згідно з частиною
четвертою статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України, статей 39-40 Закону
України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов, а саме, якщо мешканці добровільно
не звільнили житловий будинок чи
житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки,
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
нового власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Із матеріалів справи вбачається, що
рішенням Богунського районного суду
м.Житомира від 20.12.2011 року в
рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору від 24.12.2007 року,
укладеного між банком та ОСОБА_1,
звернуто стягнення на належну
останньому на праві приватної
власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 37-38).
03.04.2013 року, одночасно з вимогою про
дострокове погашення заборгованості
по кредитному договору, ОСОБА_1
надіслано вимогу про добровільне
виселення його разом із членами сім'ї з
вказаної квартири (а.с. 35-36, 40-42). Цю
вимогу останній отримав 17.04.2013 року (а.с.
75), проте у визначений у ній тридцяти
денний строк разом із членами сім'ї
ОСОБА_4, ОСОБА_2 та неповнолітньою
ОСОБА_4 (а.с. 17) добровільно з квартири
не виселився та проживає у ній з ними на
даний час.

Враховуючи, що судове рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
на час вирішення спору є чинним,
відповідачі добровільно не звільнили
житлове приміщення, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позову про виселення
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового про задоволення позову в цій
частині.

Разом з тим, вимога банку про зняття
відповідачів з реєстраційного обліку є
безпідставною, оскільки у
відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється на підставі, в
тому числі, судового рішення, яке
набрало законної сили, (про позбавлення
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою). Рішення суду
про виселення відповідачів є
самостійною підставою для зняття їх з
реєстраційного обліку, а тому
відповідна вимога є зайвою.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує
на користь банку з відповідачів, крім
неповнолітньої, судовий збір по 38,23 грн.
з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити
частково.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 01 квітня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позову про
виселення скасувати, ухваливши нове
рішення про його задоволення.

Виселити ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_3),
ОСОБА_3 (ід. номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ід.
номер НОМЕР_2), неповнолітню ОСОБА_4 із
квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) ОСОБА_3
(ід. номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ід. номер
НОМЕР_2) на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» судовий збір по 38,23
грн. з кожного.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: