Р І Ш Е Н Н Я

іменем
України

"29" травня 2014 р.
Справа № 126/1049/14-ц

Провадження № 2/126/406/14

Бершадський районний суд Вінницької
області

в складі головуючого судді Хмель Р.
В.

секретар Дончик О. А.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

представника третьої особи
Гронської О.А., Струтинського М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бершадь цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 за
участю третьої особи без самостійних
вимог органу опіки та піклування
Бершадської РДА, про позбавлення
батьківських прав , суд-

ВСТАНОВИВ:

В 1995 році сторони вступили в шлюб
від якого у них народилося дві доньки:
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2. В червні 2006 року
Бершадським районним судом їх шлюб був
розірваний. Після розірвання шлюбу,
обидві доньки залишилися проживати з
матір'ю.

Оскільки відповідач добровільно
матеріальної допомоги дітям не
надавав, в 2008 році позивачка звернулася
з позовною заявою до Бершадського
районного суду про стягнення з ОСОБА_6
аліментів на утримання двох малолітніх
дітей. Бершадським районним судом було
прийнято рішення про стягнення з
відповідача аліментів на утримання
двох дітей "у розмірі 1/3 частини
заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для кожної
дитини відповідного віку щомісячно".

Відповідач, незважаючи на те, що
виконавчий лист про стягнення
аліментів перебуває на виконанні
відділу державної виконавчої служби
Бершадського РУЮ, аліменти на дітей
сплачував вкрай нерегулярно, з
великими затримками та лише після
неодноразових нагадувань.

На день звернення до суду із даним
позовом заборгованість ОСОБА_6 по
аліментах на утримання двох дітей
становить шість місяців, тобто з жовтня
2013 року він матеріальної допомоги
дітям не надає взагалі.

Практично з часу розірвання шлюбу
відповідач не бере ніякої участі у
вихованні дітей, не провідує їх,
абсолютно не цікавиться їх здоров'ям,
успіхами в навчанні, не здійснює ні
моральної, ні матеріальної підтримки
дітям, та не тільки не сприяє
розширенню їх світогляду, а й навпаки
намагається чинити перешкоди в їх
культурному вихованні. За весь період
навчально-виховного процесу своїх
дітей у школі, жодного разу не
відвідував батьківські збори та не
цікавився їхніми успіхами. Коли в 2013
році танцювальний ансамбль "Мрія" в
якому займаються обидві доньки виїздив
до Болгарії, Відповідач тривалий час
відмовлявся від надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон та жодним
чином ні матеріально, ні морально не
підтримав дітей в цій поїздці.

Старша донька - ОСОБА_7, досить часто
хворіла, що потребувало серйозних
обстежень та лікувань в медичних
закладах обласного центру та Києва, що
в свою чергу, тягнуло за собою значні
матеріальні витрати. ОСОБА_6, будучи
поінформованим про стан здоров'я
ОСОБА_7, не надав жодної матеріальної та
моральної допомоги дитині та не
підтримав її в досить непрості для неї
часи. Зазначене красномовно
характеризує Відповідача з етичної
сторони.

В жовтні 2013 року відповідачем було
подано до Бершадського районного суду
позовну заяву про визнання позивачки
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням -
житловим будинком АДРЕСА_1 в м. Бершаді,
котрий вони разом будували, обладнавши
і приміщення для проживання дітей, а
потім всією сім'єю там проживали, аж до
моменту розлучення. При цьому він
жодним чином не врахував того, що його
діти разом з матір'ю проживають в
будинку її батьків, на вкрай обмеженій
житловій площі, не мають окремих кімнат
та тих умов, які вони мали в будинку,
котрий ми разом будували. Не прийняв до
уваги відповідач і того, що разом із
бувшою дружиною право на житло
втрачали і його діти. Бершадським
районним судом вказаний позов було
задоволено, що автоматично позбавило
право на зазначене житло і дітей
відповідача.

04 грудня 2009 року між позивачкою та
громадянином ОСОБА_9 був укладений
шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_8 року у них
народилася донька - ОСОБА_10. З моменту
укладення позивачкою другого шлюбу, її
чоловік - ОСОБА_9, вона та їх діти
проживають єдиною, дружною, міцною
сім'єю. ОСОБА_9 став добрим батьком для
всіх трьох доньок. Він забезпечує їх
матеріально, не роблячи жодної різниці
між ними, виховує їх, сприяє розвитку
світогляду, морально підтримує,
допомагає середній дочці в навчанні та
готує старшу для правильного вибору
професії та подальшого навчання. Саме
по цій причині, обидві мої доньки від
першого шлюбу, не тільки називають
свого вітчима батьком, а і насправді
вважають його справжнім батьком.

Враховуючи вищенаведене ОСОБА_5
звернулась до суду в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8., в
якому просить позбавити ОСОБА_6
батьківських прав відносно дочки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_5 та її представник заявлені
вимоги підтримали в повному обсязі,
оскільки позбавлення прав ОСОБА_6
відносно їх неповнолітніх дітей
повністю відповідає інтересам
дівчаток, оскільки він, будучи батьком
дітей абсолютно не займається їх
вихованням та розвитком. І навпаки
створює несприятливі умови для
нормального життя та спілкування
дітей, зокрема він навмисно після
початку судового розгляду даної справи
зазначив дочці ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8,
на думку відповідача не являється його
дочкою. Він не цікавиться інтересами
дітей, не бажає брати участь в оплаті
послуг, пов'язаних із нормальним
розвитком дітей (гуртки, репетитори,
витрати на відпочинок тощо). ОСОБА_7
перенісши хворобу головного мозку була
позбавлена батьківського піклування
та допомоги з боку відповідача, який
повідомив, що лікування їй не допоможе.
Теперішній чоловік позивачки усіляко
допомагає дітям, возить їх на
відпочинок, купує речі, продукти
харчування, тобто створює для них
нормальну сім'ю.

У 2009 році дійсно мало місце
розпорядження Бершадської РДА про
побачення відповідача із дітьми, однак
саме у цей період ОСОБА_7 проходила
інтенсивне лікування, що в свою чергу
викликало необхідність тривалого
перебування у лікарнях м. Києва. При
цьому батько не був позбавлений
можливості маючи власний транспорт
їздити навідувати дитину або ж
спілкуватися із молодшою дочкою
ОСОБА_8.

Надані відповідачем квитанції про
сплату аліментів не підтверджують
того, що він надає періодичну допомогу
на утримання дітей, оскільки
виплачувати заборгованість по
аліментах він почав уже після
звернення до суду з позовом про
позбавлення його батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_6 та його
представник в судовому засіданні
позовні вимоги не визнали про що надали
письмові заперечення, з яких
вбачається, що позовні вимоги є
необґрунтованими, оскільки ОСОБА_6 є
батьком неповнолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_8,
які народилися у шлюбі з позивачкою.

Діти були бажаними, довгоочікуваними і
їх народження сприяло зміцненню сім'ї
та сімейних відносин. Коли вони
проживали разом батько, кожен день
спілкування з дітьми, що було для нього
великою радістю.

В червні 2006 року, внаслідок
погіршення сімейних відносин ОСОБА_5
ініціювала питання про розірвання
шлюбу не бажаючи зберегти сім'ю і не
бажаючи надати для їх дітей можливості
зростати під опікою і захистом обох
батьків, внаслідок чого рішенням суду
шлюб між ними було розірвано.

Припинення сімейних відносин і
проживання позивачки з дітьми окремо
сприяло тому, що побачення з дітьми,
нажаль, сталі рідшими. Однак ОСОБА_6
бажає брати участь у їх вихованні,
спілкуватися і дбати про їх фізичний
і духовний розвиток. Зокрема, за його
заявою розпорядженням Бершадської РДА
№ 515 від 26.11.2009 року був визначений
спосіб участі у вихованні дітей і
спілкуванні із ними шляхом щотижневих
побачень. Позивачка весь час
створювала перешкоди для того, щоб
обмежити побачення відповідача із
дітьми, забороняючи їм спілкуватися з
ним мотивуючи це негативним впливом на
їх психічний розвиток.

Твердження позивачки щодо ухилення
від утримання дітей вважає
необґрунтованим, оскільки перебуваючи
в шлюбі з позивачкою він матеріально
забезпечував сім'ю, дбав про те, щоб
діти були забезпечені усім самим
необхідним і мали достатній життєвий
рівень, після розірвання шлюбу
систематично надавав допомогу на
утримання дітей шляхом сплати
аліментів.

Необґрунтованими вважає і
посилання позивачки на те, що він
ухилявся від надання допомоги під час
хвороби дочки ОСОБА_7, оскільки він
вчиняв неодноразові спроби
визначити розмір понесених витрат
на обстеження і лікування дитини і
взяти на себе більшу частину цих
витрат, але, позивачкою не було надано
йому жодного платіжного документу.

Крім того він сприяв тому, що у 2013
році діти мали можливість взяти
участь у поїздці до Болгарії, надавши
їм дозвіл на виїзд за кордон.

Відповідач підтвердив суду, що не
ходив на батьківські збори до школи та
зазначив, що постійно дарував дітям
цінні подарунки, а також возив дочку
разом із бувшою дружиною на обстеження
до санаторію в м. Вінниці. Причину
обстеження він знав, однак позивачка не
надала йому підтверджуючих документів
про сплату коштів на лікування та не
зверталась до суду із позовом про
стягнення додаткових витрат на
утримання дочки.

Наявність заборгованості по
аліментах пояснює важким матеріальним
становищем та мінливістю доходу, однак
зобов'язався повністю погасити борг
найближчим часом.

Представники органу опіки та
піклування Струтинський М.Ю. та
Гронська О.А. суду пояснили, що дійсно
ними, в силу виконання своїх
професійних обов'язків було складено
висновок про доцільність позбавлення
ОСОБА_6 батьківських прав. Висновок
ґрунтувався в першу чергу на тому, що
при обстеженні умов проживання дітей,
які проживають з матір'ю та її
чоловіком і їх спільною дитиною, було
виявлено, що дівчатка ОСОБА_7 та ОСОБА_8
мають свою окрему кімнату, в якій
наявні меблі, речі достатні для
нормального розвитку дітей. Також було
враховано довідки школи про те, що
відповідач не відвідує школу та
батьківські збори, виписки з рахунків,
з яких вбачається відсутність
періодичного матеріального утримання.
При співбесіді із ОСОБА_7 та ОСОБА_8
знайшло своє підтвердження ухилення
ОСОБА_6 від їх виховання, оскільки діти
протягом тривалого часу із ними не
спілкуються, приходячи до нього у гості
не застають вдома, витрат на їх
розвиток він не несе, а всі наявні у
дівчаток речі придбані виключно їх
матір'ю та її чоловіком.

Також Гронська О.А. на задані
питання повідомила, що думка батька при
складанні висновку не з'ясовувалась,
оскільки засідання по даному питанню
не проводилось, а висновок був
складений на підставі вищевикладених
фактів та документів.

Допитана в судовому
засіданні ОСОБА_7 суду пояснила, що є
дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на день її
допиту в суді їй виповнилось
шістнадцять років та вона навчається в
11 класі Бершадської ЗОШ І-ІІІ ступенів
№ 1. Дійсно батько ніколи не ходить на
шкільні батьківські збори до неї та її
сестри, не відвідує шкільних свят, не
приймає участі у підготовці її
шкільного випускного балу, який
проходитиме наприкінці травня 2014 року.
Близько 7-8 років вони проживають з
матір'ю окремо від батька. За цей час у
них з ОСОБА_6 склались складні стосунки,
вони практично не спілкуються.
Бачаться близько 1 разу на три місяці
випадково. Протягом останнього року
батько їх із сестрою не вітає на свята.

Мати ніколи не створювала перешкод
у спілкуванні із батьком та його
родичами, і спочатку після розірвання
шлюбу батьків ОСОБА_7 ходила до батька і
бабусі, однак згодом перестала, так як
вони постійно негативно відзивались
про матір. Витрати на її навчання,
виховання та розвиток несе матір, яка
купує їм із сестрою все необхідне,
оплачує гуртки, репетиторів. Так, лише
курси, які вона проходить у м. Вінниці
коштують 1 500 грн. за місяць не
враховуючи витрат на дорогу, двічі в
тиждень вона також відвідує репетитора
із математики, послуги якого коштують 40
грн. за заняття.

У дитинстві вона часто бачила,
що батьки часто між собою сваряться.

ОСОБА_7 також зазначила, що
проходила тривалий курс лікування у 2009
році, оскільки важко захворіла, а
батько на вмовляння матері не допоміг
матеріально у лікування та не
відвідував її у лікарнях, крім того він
зазначив, що лікування може їй і не
допомогти. А на прохання надати йому
копію документів на житловий будинок,
щоб при виготовленні паспорту
здійснити запис про прописку відповів
відказом та вказав, що вона у даному
будинку не жила та не житиме. Так само
він відмовив їй у святкуванні в його
будинку новорічного вечора із друзями,
оскільки вони йому в його будинку не
потрібні, хоча проживає там сам і має
достатньо місця. Дозвіл на тимчасовий
виїзд за кордон у Болгарію їй та сестрі
він погодився надати після тривалих
умовлянь за умови, що мати випишеться
із його будинку. Із цінних подарунків
він її за час окремого проживання
подарував сережки та телефон у 4 класі,
а останнім часом взагалі нічого не
дарує.

На її прохання купити фотоапарат,
комп'ютер та допомогти в оплаті послуг
репетитора з англійської мови, батько
однозначної відповіді не надав як і не
придбав нічого та не надав коштів на
репетитора. Дана обставина призвела до
того, що ОСОБА_7 була змушена
відмовитись від додаткових занять із
англійської мови, так як мати та її
чоловік утримували сім'ю та оплачували
всі її інші заняття, а тому оплатити ще
й англійську мову не мали можливості.

Крім того вона зазначила, що 08.05.2014
року батько зустрів її коло будинку та
запитав чи знає вона, що мати хоче
позбавити його батьківських прав, а її
допитуватимуть у судді, після
позитивної відповіді він вказав, що на
його думку він не є батьком ОСОБА_8. Дана
розмова призвела до переживань та
хвилювань протягом тривалого часу.

Позовні вимоги матері ОСОБА_7
підтримала в повному обсязі та просила
задовольнити, оскільки це повністю
відповідає її інтересам та її сестри
ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив,
що відповідач є його рідним братом, і
він дуже любить обох своїх дочок.
Проживаючи однією сім'єю із дружиною,
він утримував сім'ю, купував все
необхідне, возив старшу дочку до школи.
Жили вони гарно, і навіть коли
позивачка звернулась до суду для
розірвання шлюбу, він тривалий час
намагався зберегти сім'ю. Обох дівчаток
він дуже любить, сплачує аліменти на їх
утриманні , купує іграшки, речі,
продукти харчування, однак ОСОБА_5
забороняє дітям спілкуватися із
батьком та його родиною. Свідок також
повідомив, що проживаючи неподалік
сім'ї ОСОБА_5 не бачив, щоб його брат
спілкувався із дітьми. Про те, які
відносини склалися у сторін після
розірвання шлюбу він знає зі слів
брата.

Свідок ОСОБА_15 на задані питання
суду пояснила, що є матір'ю відповідача
та особисто після народження його
старшої дочки допомагала у вихованні.
Після розірвання шлюбу вона
продовжила спілкуватися із дітьми.
Частіше до неї приходила ОСОБА_7, так як
ОСОБА_8 була ще маленькою, хоча
проживали вони не далеко. Те, що зараз
діти практично не спілкуються із
батьком та його родиною вважає виною
позивачки, яка забороняє дітям до них
ходити. Все що батько купує дітям, він
передає через паркан не маючи права
зайти до них.

При побаченнях батька із дітьми
присутньою вона не була, а їй
розповідав син.

Вислухавши пояснення учасників
справи, думку сторін в судових дебатах
та дослідивши матеріали справи суд
встановив, що за час спільного
сімейного життя у сторін народилося
двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3
(свідоцтво про народження а.с. 11) та
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про
народження а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про
розірвання шлюбу (а.с.10) шлюб між ОСОБА_6
та ОСОБА_5 було розірвано 15.06.2006 року. Та,
як вбачається із показів свідків та
пояснень сторін, після розірвання
шлюбу діти проживають разом із матір'ю.

ОСОБА_5 згідно відмітки у
паспорті (а.с.12, 13) та свідоцтва про
шлюб (а.с.20) 04.12.2009 року зареєструвала
шлюб із ОСОБА_9 та змінила прізвище на
"ОСОБА_5". ІНФОРМАЦІЯ_9 року у них
народилась дочка ОСОБА_10 ( свідоцтво
про народження а.с. 23). Діти позивачки
при цьому постійно проживають разом із
нею та її чоловіком. А з відповідача на
підставі рішення Бершадського
районного суду Вінницької області від
04.03.2008 року стягуються аліменти на
утримання дочок, що відображено у
виконавчому листі (а.с. 8).

Позивачка надала суду довідки №40
від 19.03.2014 року та №03.01.2014 року з
банківської установи (а.с. 6, 7) з яких
вбачається, що кошти на її рахунок від
ОСОБА_6 у серпні, жовтні, листопаді,
грудні 2013 року, січні, лютому та березні
2014 року не надходили. За вказаний
період часу, тобто з 01.08.2013 року до 19.03.2014
року відповідач перерахував позивачці
грошові кошти в сумі 3036, 00 грн. у вересні
2013 року.

Згідно з довідкою Бершадської ЗОШ
І-ІІІ ступенів №1 від 04.02.2014 року №79
(а.с.5) ОСОБА_6, являючись батьком
учениці 4-Б класу ОСОБА_8 та учениці 11-А
класу ОСОБА_7 за весь період навчально -
виховного процесу своїх дітей у школі
не відвідував батьківські збори та не
цікавився успіхами своїх дітей.

Відповідно до розрахунку
заборгованості ВДВС Бершадського РУЮ,
станом на 01.05.2014 року борг по сплаті
аліментів ОСОБА_6,. згідно наявних у
відділі документів, складає 35743,02 грн.
Судом встановлено, що при проведенні
даного розрахунку не враховано усіх
грошових переказів відповідача на
рахунок позивачки, так як він не надав
до відділу ДВС квитанцій про сплату
аліментів, однак даною довідкою в
повному розмірі підтверджено
відсутність періодичності у сплаті
аліментів відповідачем на утримання
своїх дітей.

Судом досліджено висновок
служби у справах дітей як виконавця
функцій опіки та піклування № 01-3-270 від
28.03.2014 року (а.с. 42), відповідно до якого
служба у справах дітей Бершадської РДА
вважає доцільним позбавити
відповідача батьківських прав
відносно дітей ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6. Підставами для
складання даного висновку наведено
обставини, викладені начальником
служби Гронською О.А. в судовому
засіданні.

В матеріалах справи також
наявне рішення суду від 30.01.2014року (а.с.
17-19) про визнання ОСОБА_5 такою, що
втратила право на користування
житловим будинком АДРЕСА_1 в м. Бершадь,
що підтверджує доводи позивачки про те,
що вона разом з дітьми була позбавлена
можливості проживати у вказаному
житловому будинку.

Частина .1 ст.150 СКУ, зобов'язує
батьків виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини.

Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків з виховання дитини.

Відповідно до п.16 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.03.2007 р. N3 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення, про позбавлення
та поновлення батьківських прав"
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

У відповідності до ч. 2 ст. 3
Конвенції ООН про права дитини від 20
листопада 1989 року, яку ратифіковано
Постановою Верховної Ради україни №
789-XII від 27.02.91року, держави-учасниці
зобов'язуються забезпечити дитині
такий захист і піклування, які
необхідні для її благополуччя, беручи
до уваги права й обов'язки її батьків,
опікунів чи інших осіб, які
відповідають за неї за законом, і з цією
метою вживають всіх відповідних
законодавчих і адміністративних
заходів.

Згідно з ст. 171 Сімейного
кодексу України, дитина має право на
те, щоб бути вислуханою батьками,
іншими членами сім'ї, посадовими
особами з питань, що стосуються її
особисто, а також питань сім'ї. Дитина,
яка може висловити свою думку, має бути
вислухана при вирішенні між батьками,
іншими особами спору щодо її виховання,
місця проживання, у тому числі при
вирішенні спору про позбавлення
батьківських прав, поновлення
батьківських прав, а також спору щодо
управління її майном. Суд має право
постановити рішення всупереч думці
дитини, якщо цього вимагають її
інтереси.

Аналогічні положення містить
ст. 12 вищевказаної Конвенції ООН, де
зазначено, що держави-учасниці
забезпечують дитині, здатній
сформулювати власні погляди, право
вільно висловлювати ці погляди з усіх
питань, що торкаються дитини, причому
поглядам дитини приділяється належна
увага згідно з її віком і зрілістю. 3
цією метою дитині, зокрема, надається
можливість бути заслуханою в ході
будь-якого судового чи
адміністративного розгляду, що
торкається дитини, безпосередньо або
через представника чи відповідний
орган у порядку, передбаченому
процесуальними нормами національного
законодавства.

Враховуючи дані обставини,
суд прийшов до висновки, що при
вирішенні даної справи суд враховує
думку ОСОБА_7, яка досягши
шістнадцятирічного віку, має
сформовані погляди на взаємовідносини
з батьком, та будучи допитаною в
судовому засіданні зазначила, що
вважає його таким, що не приймає участь
у вихованні та утриманні своїх дочок, і
позбавлення його батьківських прав
відповідає її інтересам, так яв батько
не цікавиться її життям, не спілкується
із нею. На думку суду вплинув той факт,
що ОСОБА_7 вказала, що батько не надав її
моральну та матеріальну підтримку у
період проходження нею лікування від
хвороби, що становила загрозу для
життя.

ОСОБА_8 судом не допитувалась,
оскільки суд прийшов до висновку, що
десятирічний вік дівчинки не може бути
розцінений як такий, при якому у неї має
місце сформований та неупереджений
погляд для життя. Крім того, в судовому
засіданні батько вказував, що можливо
вона не є його дочкою, а тому суд вважає,
що виклик її в судове засідання може
нанести дитині психологічну травму або
спричинити хвилювання.

Судом критично оцінюються покази
свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, оскільки
вони будучи близькими родичами
відповідача можуть надавати суду
покази, спрямовані виключно на захист
його інтересів. Також суд під час їх
допиту встановив, що їх знання про
взаємовідносини ОСОБА_6 із дітьми
обмежені лише його словами, а тому
викликають сумнів у неупередженості.

Отже, в судовому засіданні
встановлені факти, що свідчать, що
відповідач не приймає участі у
вихованні дочок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з
моменту розірвання шлюбу з позивачкою,
не цікавиться їх успіхами та
інтересами, свої батьківські обов'язки
відносно дітей не виконував та не
виконує, що в повній мірі підтверджено
довідкою зі школи та даними, на яких
ґрунтується висновок органу опіки та
піклування, а тому позовні вимоги про
позбавлення його батьківських прав
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 3, 12 Конвенції ООН
про права дитини від 20 листопада 1989
року ПП Верховного Суду України від
30.03.2007 року "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" ст. ст. 150, 164, 165
Сімейного кодексу України, ст. ст. ст. 10,
60, 88, 213, 215, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7,
батьківських прав відносно дочки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_6 (АДРЕСА_2) на
користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_3) 243, 60 грн.
(двісті сорок три грн. 60 коп.) сплаченого
нею судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Вінницької області
через Бершадський районний суд в 10-ти
денний строк з дня його проголошення.

Суддя: