Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2273/14
інстанції: Дацюк О.І.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:
Осоцького І.І.,

Суддів Панкеєва
О.В.

Мануйлова Ю.С.,

При секретарі:
Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 25 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Запорізької міської ради,
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Шевченківському
району, Міського комунального
підприємства «Основаніє»,
Шевченківського районного відділу у м.
Запоріжжя Управління Державної
міграційної служби України в
Запорізькій області, про визнання
недійсними розпорядження про надання
квартири, ордеру на вселення,
розпорядження про приватизацію
квартири, свідоцтва про право
власності на житло, виселення,
вселення, зобов'язання зареєструвати
особу та скасувати реєстрацію осіб, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до відповідачів з
вищевказаним позовом, в якому зазначив,
що рішенням суду від 13.10.2003 року позивач
був визнаний таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.
Вказана квартира була виключена з
загального житлового фонду, включена
до числа службових, а розпорядженням
голови Шевченківської
райадміністрації від 09.03.2005 року надана
працівнику КП «ВРЕЖО № 3» ОСОБА_4 та
його доньці ОСОБА_5, які вселилися в
квартиру згідно із ордером № 61 від
13.09.2005 року.

Рішенням Апеляційного суду
Запорізької області від 15.11.2011 року
рішення суду від 13.10.2003 року скасоване
та у позові КП «ВРЕЖО № 3» до ОСОБА_3
відмовлено. Після чого квартиру було
приватизовано ОСОБА_5, яка отримала
свідоцтво про право власності на неї і
мешкає у квартирі разом із батьком
ОСОБА_4

Посилаючись на незаконність
позбавлення права користування
квартирою, на відсутність передбачених
законом підстав для надання квартири
ОСОБА_4 та подальшої приватизації
квартири ОСОБА_5, ОСОБА_3 просив суд
визнати недійсним розпорядження
голови Шевченківської рай
адміністрації м. Запоріжжя № 480 від
09.03.2005 року про надання квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5; визнати
недійсним ордер № 61 від 13.09.2005 року на
вселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в зазначену
квартиру; визнати недійсним
розпорядження голови районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Шевченківському району № 1012
від 24.09.2012 року про приватизацію
квартири неповнолітньою ОСОБА_5;
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житло № 23651 від 24.09.2012 року;
виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 з наданням іншого житла; вселити
в квартиру ОСОБА_3; зобов'язати
Шевченківський РВ у м. Запоріжжя
Управління ДМС України в Запорізькій
області зареєструвати ОСОБА_3 у
квартирі АДРЕСА_1 та скасувати за цією
адресою реєстрацію ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 25
березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на незаконність
рішення, що ухвалене з порушенням норм
законодавства, просить його скасувати
і ухвалити нове про задоволення позову
в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

За нормами п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового є
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд помилково вважав, що права позивача
не можуть бути захищені у заявлений ним
спосіб. За нормами ст., ст. 15, 20 ЦК
України спосіб захисту свого права
особа обирає на свій розсуд і обраний
нею спосіб не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства. До
того ж у досудовому порядку питання
надання позивачу іншого жилого
приміщення вирішено не було.

З матеріалів справи, що слідує з
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 15.11.2011 року(справа №
22-5855/2-11), вбачається, що у квартирі
АДРЕСА_1 були зареєстровані три особи:
позивач ОСОБА_3, батько позивача ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, мати позивача
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. За час
свого життя, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3,
батьки позивача вимог про втрати
останням право користування цією
квартирою не заявляли / т.1 а.с.10-12 /.

З 03.01.2003 року по 02.07.2010 року позивач
відбував покарання у місцях
позбавлення волі, що підтверджується
довідкою Софіївської виправної
колонії від 02.07.2010 року, серія ЗАП 02364 /
т.1 а.с.227 /.

За нормами п.7 ч.3 ст.71 ЖК України за
особою зберігається житлове
приміщення протягом усього часу
перебування під вартою або відбування
покарання та протягом шести місяців
після цього.

Якщо в квартирі не залишилися
проживати інші члени сім"ї наймача, це
житло може бути надано за договором
оренди(найму) у становленому порядку
іншому громадянину до звільнення таких
осіб з-під варти або до відбуття ними
покарання.

Отже за ОСОБА_3 на підставі
вищевказаних норм законодавства право
користування квартирою АДРЕСА_1
повинно було зберігатися по 02.01.2011 року.

Однак у 2003 році КП „ВРЕЖО-3"
звернулося з позовом до суду про втрату
ОСОБА_3 право користування квартирою
АДРЕСА_1, який рішенням Шевченківського
районного суд м.Запоріжжя від 13.10.2003
року було задоволено / т.1 а.с.226 /.

Після чого вказана квартира була
включена до числа службових і за
розпорядженням голови Шевченківської
рай адміністрації м. Запоріжжя № 480 від
09.03.2005р. була надана у постійне
користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
підставі ордеру № 61 від 13.09.2005р. на
вселення ОСОБА_4, ОСОБА_5./ т.1 а.с.33 /.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 15.11.2011р.
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 13.10.2003р. про
визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1 було
скасоване і ухвалене нове рішення про
відмову у задоволенні цього позову КП
„ВРЕЖО №3", так як судом незаконно
визнано ОСОБА_3 таким, що був відсутній
у місці свого проживання без поважних
причин / т.1 а.с.10-12 /.

Таким чином ОСОБА_3 було поновлено
право користування квартирою АДРЕСА_1,
а підстави, за якими ОСОБА_5 отримали
право користування вищевказаним
спірним житлом відпали.

Частиною 2 ст. 58, ч.2 117 ЖК України
передбачено, що ордер може бути видано
лише на вільне жиле приміщення.

У випадках визнання ордеру на
житлове приміщення недійсним не
внаслідок неправомірних дій осіб, які
одержали ордер, останні підлягають
виселенню з наданням іншого жилого
приміщення.

З наведенего слідує, що
розпорядження голови Шевченківської
райадміністрації м. Запоріжжя № 480 від
09.03.2005 року про надання квартири
АДРЕСА_1 у постійне користування ОСОБА_4
та ОСОБА_5 та ордер № 61 ш від 13.09.2005 року,
виданий виконавчим комітетом
Запорізької міської ради ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на вселення в квартируАДРЕСА_1
було видано у суперечь вимогам норм ч.2
ст. 58, п.7 ч.3 ст.71, ч.2 117 ЖК України на
незвільненне у законному порядку жиле
приміщення, що є підставою для визнання
недійсними вказаного розпорядження та
ордеру.

За нормами ч.2, 3 ст.13 ЦК України при
здійсненні своїх прав особа
зобов"язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб. Не
допускаються дії особи, що вчиняються з
наміром завдати шкоди іншій особі, а
також зловживання правом в інших
формах.

Нормами ст.8 Закону України „Про
приватизацію державного житлового
фонду" передбачено, що передача
займаних квартир здійснюється у
власність за письмовою згодою всіх
повнолітніх членій сім"ї, які постійно
мешкають в даній квартирі, в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло.

Проте з матеріалів справи слідує,
що після поновленння у судовому
порядку 15.11.2011 року ОСОБА_3 права
користування квартирою АДРЕСА_1
головою районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Шевченківському району 24.09.2012 року без
дотримання вимог норм Закону України
„Про приватизацію державного
житлового фонду" постановлено
розпорядження № 1012 про передання цієї
квартири в приватну власність (без
згоди тимчасово відсутнього ОСОБА_3, за
яким повинно зберігатися право на це
житло) - неповнолітній ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і видано на її ім"я
свідоцтво про право власності на житло
№ 23651 від 24.09.2012 року на вказану вище
квартиру / т.1 а.с.58-62 /, що є підставою для
визнання вказаного розпорядження та
свідоцтва недійсними.

У роз"ясненнях Верховного Суду
України від 21.05.2001 року правової
позиції щодо розгляду окремих
категорій судових справ( Житлове право)
зазаначено про те, що визнання ордера
недійсним з мотивів, що він виданий на
зайняте приміщення, може мати місце в
тому разі, коли останнє було зайнято
правомірно. При визнання ордера
недійсним у зв"язку з видачею його на
жиле приміщення, на яке мають право
інші особи, особам, що одержали цей
ордер, має надаватися інше жиле
приміщення, яке за змістом ч.2 ст.117 ЖК
повинно відповідати за розміром і
благоустрієм наданому за ордером.

Отже ОСОБА_4, ОСОБА_5 підлягають
виселенню з квартири АДРЕСА_1 з
наданням ним іншого жилого приміщення
у відповідності до норм ст.,ст.47,50,51 ЖК
України, тобто в межах від
средньостатичної норми забезпечення
житловою площею у м.Запоріжжі до 13,65
кв.м. на одну особу з забезпеченням його
булагоустрію(санитарним і технічним
вимогам) стосовно до умов даного
населеного пункту, що здійснюється
виконавчим комітетом міської(районної)
ради.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про
зобов'язання Шевченківський РВ у м.
Запоріжжя Управління ДМС України в
Запорізькій області зареєструвати
його у квартирі АДРЕСА_1 та скасувати
реєстрацію ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за цією
адресою задоволенню не підлягаєть, бо
такі вимоги можуть бути задоволені
якщо позивач мав підстави для їх
задоволення, але йому у їх задоволенні
було безпідставно відмовлено у
досудовому порядку.

Таким чином судова колегія рішення
суду про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_3 скасовує, ухвалює нове про
часткове його задоволення та стягує
згідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачів судові витрати у
пропорційному розміру до їх задовлення
та часу надання правової допомоги
адвоката ( 4 часа *487 грн.) / т.1 а.с.1,118, т.2
а.с.1,13, 25 /.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 25 березня 2014 року
у цій справі скасувати і ухвалити нове
рішення наступного змісту:

„Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недійсним розпорядження
голови Шевченківської
райадміністрації м. Запоріжжя № 480 від
09.03.2005 року про надання квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Визнати недійсним ордер № 61 ш від 13.09.2005
року, виданий виконавчим комітетом
Запорізької міської ради ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на вселення в квартируАДРЕСА_1.

Визнати недійсним розпорядження
голови районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Шевченківському району № 1012 від
24.09.2012р. про приватизацію квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_5.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житло № 23651 від 24.09.2012 року
на квартиру АДРЕСА_1 в порядку
приватизації на ОСОБА_5.

Виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4,
ОСОБА_5 з наданням ним іншого жилого
приміщення у відповідності до вимог
норм ст., ст. 47, 50, 51 ЖК України.

Вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судові
витрати на сплату: судового збору у
розмірі - 200 грн. та правової допомоги у
розмірі - 1 000 грн. з РДА Запорізької
міської ради по Шевченківькому району;
судового збору у розмірі - 76,50 грн. та
правової допомоги у розмірі - 400 грн. з
ОСОБА_4; судового збору у розмірі - 76,50
грн. та правової допомоги у розмірі - 400
грн. з ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: