АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Дзюбич В.Л. Провадження №
22-ц/789/678/14 Доповідач - Парандюк
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" на
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 16 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" про
зобов'язання надати інформацію щодо
депозитних та кредитних рахунків та
стягнення моральної шкоди, колегія
суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк")
про зобов'язання надати інформацію
відносно його депозитних та кредитних
рахунків і проведних з ними
банківських операцій у Лановецькому
відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк" у період
з 01 січня 2001 року по 01 січня 2013 року та
стягнення моральної шкоди у розмірі 211
388 грн.

В обгрунтувння позовних вимог послався
на те, що 21 лютого 2013 року та повторно, 29
травня 2013 року він звертався з заявою
до Лановецького відділення ПАТ КБ
"ПриватБанк" про надання інформації
відносно його рахунків та проведення з
ними банківських операцій, однак
відповіді він не отримав, у звязку з чим
він не зміг подати до суду неохідну
інформацію при розгляді іншої справи в
суді. Запитувана ним інформація, яку
банк протиправно йому не надав є для
нього важливою, оскільки фактично його
було позбавлено можливості
доказування про те, якими коштами він
володів в період шлюбу із ОСОБА_2,
відсутність інформації по рахунках
вплинуло не на його користь під час
розгляду справи із ОСОБА_3 про
стягнення коштів, і з нього було
стягнуто в користь ОСОБА_3 170391.60 грн.
боргу.

Такими протиправними діями
працівників банку позивачу спричинено
моральну шкоду, яку він оцінює у
розмірі 211 388 грн.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 16 січня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (м.Дніпропетровськ,
вул.Набережна Перемоги, 50, код
юридичної особи згідно )
протягом 20 робочих днів з моменту
набрання даним рішенням законної сили
надати ОСОБА_1) АДРЕСА_1, інд.код:НОМЕР_1),
як клієнту банку, письмову інформацію
відносно його рахунків (депозитних та
кредитних) та проведених з ними
банківських операцій у Лановецькому
відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у
період з 01 січня 2001 року по 01 січня 2013
року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено стягнути із ПАТ "КБ
«ПриватБанк» в дохід держави 114,70 грн.
судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ "КБ
«ПриватБанк» просить ухвалити нове
рішення, яким змінити рішення суду від
16.01.2014 року в частині зобов"язання
відповідача надати позивачу
інформацію, а також в частині стягнення
з відповідача у дохід держави судового
збору в сумі 114,70 грн., у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі у зв"язку з недоведеністю
позовних вимог, посилаючись на те, що
судом порушено норми матеріального та
процесуального права, неповно
з"ясовано обставини справи, що мають
значення для справи.

У судове засідання сторони не з
"явились, хоча належним чином були
повідомлені, про що свідчать розписки.

Заяву ПАТ КБ "Приват Банк" про
відкладення справи в зв"язку з тим, що
представник приймає участь в іншому
процесі, колегія суддів вважає не
поважною, а тому у відповідності до ст.
169 ч.4 ЦПК України вирішує справу
слухати на підставі наявних у ній
даних чи доказів.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши
доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
за матеріалами справи, приходить до
висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає виходячи із
наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.60 Закону України "Про
банки і банківську діяльність",
інформація щодо діяльності та
фінансового стану клієнта, яка стала
відомою банку у процесі обслуговування
клієнта та взаємовідносин з ним чи
третім особам принаданні послуг банку
і розголошення якої може завдати
матеріальної чи моральної шкоди
клієнту, є банківською таємницею.
Банківською таємницею, зокрема, є
відомості про стан рахунків клієнта.

Судом встановлено, що 21 лютого 2013
року ОСОБА_1 звернувся до керуючого
Ланівецького відділення ПАТ КБ
"ПриватБанк" із заявою про надання
письмової інформації щодо усіх його
рахунків, коштів та проведених із ним
банківських операцій у Ланівецькому
відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк" в період
01 січня 2001 року по 01 січня 2013 року.

Рішенням Ланівецького районного
суду Тернопільської області від 23.05.2013
року із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3
стягнуто 170391.60 грн.

Згідно відповіді ПАТ КБ
"ПриватБанк" від 30 травня 2013 року
№20.1.0.0.0/7 - 130529/2250 повідомив ОСОБА_1, що
для отримання інформації з приводу
усіх рахунків, коштів та проведених із
останнім банківських операцій у
Ланівецькому відділенні банку в період
з 01 січня 2001 року по 01 січня 2013 року,
йому необхідно звернутись до
обслуговуючого відділення банку або
до керівника відділення. Крім того,
позивача додатково було повідомлено,
що при необхідності отримання
інформації він як клієнт банку має
можливість ознайомитися в
обслуговуючому відділені ПАТ КБ
"ПриватБанк".

Відповідно до ч.1,2 ст.1076 ЦК України, банк
гарантує таємницю банківського
рахунка, операцій за рахунком і
відомостей про клієнта. Відомості про
операції та рахунки можуть бути надані
тільки самим клієнтами або їхнім
представникам. Іншим особам, у тому
числі органам державної влади, їхнім
посадовим і службовим особам, такі
відомості можуть бути надані виключно
у випадках та в порядку, встановлених
законом про банки і банківську
діяльність.

Згідно до ч.1 ст.62 Закону України "Про
банки і банківську діяльність",
інформація щодо юридичних та фізичних
осіб, яка містить банківську таємницю,
розкривається банками, зокрема: 1) на
письмовий запит або з письмового
дозволу власника такої інформації; 2) за
рішення суду; 3) органам прокуратури
України, Служби безпеки України,
Міністерства внутрішніх справ України,
Антимонопольного комітету України на
їх письмову вимогу стосовно операцій
за рахунками конкретної юридичної
особи або фізичної особи - суб"єкта
підприємницької діяльності за
конкретній проміжок часу; 4) органам
Державної податкової служби України на
їх письмову вимогу щодо наявності
банківських рахунків; 5) центральному
органу виконавчої влади із спеціальним
статусом з питань фінансового
моніторингу на його запит щодо
фінансових операцій, пов"язаних з
фінансовими операціями, що стали
об"єктом фінансового моніторингу
(аналізу) згідно із законодавством щодо
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму, а також учасників
зазначених операцій; 6) органам
державної виконавчої служби на їх
письмову вимогу з питань виконання
рішень судів та рішень, що підлягають
примусовому виконанню відповідно до ЗУ
"Про виконавче провадження", стосовно
стану рахунків конкретної юридичної
особи або фізичної особи, фізичної
особи - суб"єкта підприємницької
діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи те, що вищезгаданим
законодавством не забороняється
розкриття інформації, яка містить
банківську таємницю щодо рахунків
самого позивача при наявності карточки
та не порушуючи права та інтереси
сторін, суд першої інстанції вірно
зобов"язав банк надати йому таку
інформацію.

Посилання апелянта на те, що заява від
21.02.2013 р. ОСОБА_1, де зроблені відмітки
вх. №10 від 21.02.2013 р. та № 33 від 22.05.2013 р.
не відповідає п.3.1 Правил зберігання,
використання та розкриття банківської
таємниці, затверджених постановою
Правління Нацбанку України № 267 від
14.07.2006 р. і що позивач не представив
доказів того, що він є клієнтом даного
банку, спростовується відповіддю
самого банку № 20.1.0.07-130529/2250 від 30.05.2013 р.
на № 33 від 29.05.2013 р. в якій зазначено, що
Ви є клієнтом нашого банку і звернення
було розглянуто, тобто заява була
прийнята до розгляду і ОСОБА_1 є
клієнтом банку..(а.с.33).

Проаналізувавши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що рішення суду
відповідає дійсним обставинам справи
та представленим доказам, нормам
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для скасування рішення з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307; 308; 315; 317; 319; 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 16 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Т.С. Парандюк