У Х В А Л А

Іменем України

06 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Кондора Р.Ю.,
Леска В.В.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_1 на рішення Великоберезняського
районного суду від 16 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Малоберезнянської сільської ради про
скасування рішень та державного акту
на право приватної власності на землю, -

в с т а н о в и л а :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із
зазначеним вище позовом, посилаючись
на те, що 29.12.2001 Малоберезнянською
сільською радою їй було видано
державний акт на право приватної
власності на землю ІІ-ЗК № 041863, яка
розташована на території АДРЕСА_1,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності за № 213. Згідно цього Акту
ОСОБА_1 належать чотири земельні
ділянки загальною площею 1,75 га, в тому
числі земельна ділянка під літерою Д-1.
Однак при здійсненні геодезичних
замірів вказаної ділянки виявилось, що
на неї частково накладається земельна
ділянка площею 0,5339 га, яка належить
ОСОБА_2. Просила рішення сесії
Малоберезнянської сільської ради щодо
надання дозволу ОСОБА_2 на розробку
проекту приватизації (відведення)
земельної ділянки та сесії
Малоберезнянської сільської ради
рішення про затвердження проектів із
землеустрою на земельну ділянку №
:02:001:0004 визнати протиправними та
скасувати. Також позивачка просила
скасувати державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку №:02:001:0004.

Рішенням Великоберезнянського
районного суду від 16 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

На це рішення ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове, яким
задовольнити позов. Вважає, що судом
було неповно з'ясовано обставини
справи, висновки суду не відповідають
цим обставинам, а судом неправильно
застосовано норми матеріального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник відповідача рішення суду
просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію
представника ОСОБА_2 та представника
Малоберезнянської сільської ради,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухваленого рішення,
судова колегія приходить до
наступного.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.12.2001 Малоберезнянською сільською
радою ОСОБА_1 було видано державний акт
на право приватної власності на землю
ІІ-ЗК № 041863, яка розташована на
території АДРЕСА_1, зареєстрований в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності за № 213 (а.с.4).
Загальна площа земельної ділянки
становить 1,75 га. Фактично, у власності
ОСОБА_1 є 4 земельні ділянки: Д-1 площею
0,80 га; Д-2 площею 0,15 га; Д-3 площею 0,30 га;
Д-4 площею 0,50 га.

Рішенням XXII сесії Малоберезнянської
сільської ради V скликання від 09.10.2009 №
566 ОСОБА_2 було надано дозвіл на
розроблення документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчуюють право власності на
земельні ділянки орієнтовною площею 0,31
га урочище «ІНФОРМАЦІЯ_1» з правого
боку по течії потічка «Завосинський»
та площею 0,54 га урочище «ІНФОРМАЦІЯ_1» з
лівого боку по течії потічка
«Завосинський» для ведення особистого
селянського господарства, за адресою
АДРЕСА_1. На земельну ділянку площею 0,5339
га, кадастровий номер №:02:001:0004,
було розроблено технічну документацію
(а.с.98-112), в матеріалах якої міститься, в
тому числі, акт погодження зовнішніх
меж земельної ділянки із підписами
представників суміжних
землекористувачів - в тому числі,
ОСОБА_1 (а.с.105). Рішеням XXIV сесії
Малоберезнянської сільської ради V
скликання від 12.03.2010 № 655 ОСОБА_2 було
затверджено матеріали приватизації
земельних ділянок площею 0,5339 га
урочище «ІНФОРМАЦІЯ_1» з лівої сторони
по течії потічка «Завосинський», та 0,2515
га в урочище «ІНФОРМАЦІЯ_1» з правої
сторони по течії потічка
«Завосинський» (а.с.10,103). 23.03.2010 ОСОБА_2
було видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,5339 га серії ЗК № 743131 (а.с.90).

Таким чином, у власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебувають земельні ділянки.
Земельна ділянка позивача під літерою
Д-1 межує із земельною ділянкою ОСОБА_2
площею 0,5339 га.

Позивач вважає, що на її земельну
ділянку під літерою Д-1 накладається
земельна ділянка площею 0,5339 га,
кадастровий номер №:02:001:0004, на
підтвердження чого надала збірний
кадастровий план земельної ділянки, що
виготовлявся ПП «ЗГКЦ Земля» при
виготовленні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_1
(а.с.5). Проте такий збірний кадастровий
план не підписаний, відтиску печатки на
ньому немає.

Для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
призначає експертизу, коли
необхідність експертного висновку
випливає з обставин справи і поданих
доказів. Згідно п. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року N 5 „Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства, що регулюють
провадження у справі до судового
розгляду" висновок експертизи може
бути доказом у справі лише в тому разі,
коли експертиза була проведена на
підставі ухвали суду відповідними
судово-експертними установами.
Матеріали, надані стороною як додаток
до позовної заяви, можуть
розцінюватися лише як письмовий доказ,
який підлягає дослідженню в судовому
засіданні та відповідній оцінці. Якщо
стосовно цього письмового доказу в
судовому засіданні виникнуть сумніви,
то, виходячи з характеру
матеріально-правового спору та залежно
від того, яке значення має наявність у
справі такої експертизи, суд повинен
роз'яснити особам, які беруть участь у
справі, про їх право заявити клопотання
про її призначення.

На переконання судової колегії
накладення земельних ділянок сторін
можливо встановити шляхом проведення
земельно-технічної експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції клопотання про проведення
експертизи не заявлялось. В суді
апеляційної інстанції, після
роз'яснення права заявити клопотання
про призначення експертизи,
представник відповідача такого
клопотання не заявляв.

Справа призначалась до розгляду
апеляційним судом неодноразово. Проте
в жодне із судових засідань ні позивач,
ні її представник не з'явились, про час
і місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, про що свідчать
повідомлення про вручення поштових
відправлень (а.с.54, 55, 64, 76, 78, 82, 85). Судові
засідання у справі відкладались, в тому
числі, і за клопотаннями позивача.
Проте у останній заяві ОСОБА_1 просила
справу розглянути без її участі (а.с.88).

Зважаючи на те, що позивача та її
представника в судових засіданнях не
було, апеляційний суд був позбавлений
можливості, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК
України, роз'яснити їм їх права та
обов'язки та наслідки вчинення або не
вчинення процесуальних дій.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції вважав, що позивач не
надав належних доказів на
підтвердження того, що порушено її
право власності на земельну ділянку.

Позивачкою, в порушення вимог ст. 10 ЦПК
України, належними та допустимими
доказами не було доведено своїх вимог.
Позивачем висновки суду не
спростовані.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України
правильне по суті рішення суду не може
бути скасоване з одних лише формальних
міркувань, а тому апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

У заяві, надісланій до апеляційного
суду, позивач зазначала, що у
оскаржуваному рішенні суду невірно
зазначено її по батькові - «ОСОБА_1»
замість «ОСОБА_1», як вказано у павпорті
(а.с.89). Проте у позовній заяві та
Державному акті на право приватної
власності на землю ОСОБА_1, її по
батькові вказано «ОСОБА_1», копію
паспорту до позовної заяви вона не
додавала.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанцїі слід залишити без змін,
неточність у по батькові позивачки
може бути усунено шляхом виправлення
описки в рішенні місцевим судом.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст.
308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - в і д х и л и т
и.

Рішення Великоберезняського районного
суду від 16 січня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді