Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/1299/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Широкової Л.В.,Матюшенка І.В.,

з участю секретаря судового
засідання Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення
на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 25 листопада 2013 року, -

встановила:

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 25 листопада 2013 року позов
задоволено частково. В рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №zrz0gk00003699 від 03.04.2007 року,
яка станом на 27.04.2012 року становить
103500,26 доларів США, звернуто стягнення
на належну на праві власності ОСОБА_1
квартиру загальною площею 63,68 м.кв.,
житловою площею 37,6 м.кв., яка
розташована за адресою: м.Житомир,
АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі третя особа
ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухваливши нове про
відмову у задоволенні позову. В
обґрунтування апеляційної скарги
зазначила, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
наявність підстав для задоволення
позову, оскільки позивачем не
доведений факт видачі ОСОБА_1 кредиту
та наявності заборгованості по ньому.
Також зазначила про розбіжність
відомостей, наданих позивачем, про
розмір кредиту та заборгованості.

Заслухавши осіб, які з'явились в судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд виходив з того, що вимоги
позивача про звернення стягнення на
іпотечне майно, яким забезпечено
виконання кредитного договору, є
обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, враховуюче наступне.

Судом встановлено, що 03 квітня 2007 року
між банком та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір №zrz0gk00003699,
відповідно до умов якого останній
отримав кредит у розмірі 60336,00 дол. США
зі сплатою 1,10 % річних на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення коштів 04.04.2027 року. З метою
забезпечення виконання боржником
своїх зобов'язань за вказаним
кредитним договором між банком та
ОСОБА_1 укладено договір іпотеки,
згідно з яким останній передав
позивачу в іпотеку належну йому на
праві власності квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 63,68 м. кв. Відповідач
належним чином зобов'язання щодо
погашення кредиту не виконував,
внаслідок чого станом на 27.04.2012 року
утворилась заборгованість в розмірі 103
500,26 доларів США. Вимогу про дострокове
погашення заборгованості ОСОБА_1
залишив без задоволення (а.с. 11-12).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
обов'язком позичальника за кредитним
договором є, зокрема, повернення
кредиту та сплата процентів за
користування ним. Якщо договором
встановлений обов'язку позичальника
повернути позику частинами, то
Позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому (ч.2 ст. 1050 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Враховуючи, що боржник не виконує
належним чином зобов'язання за
договором, не здійснює щомісячне
погашення кредиту та не сплачує
відсотки у розмірах і у строки,
передбачені договором, досудову вимогу
банку про усунення порушень залишив
без задоволення, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позов банку.

Доводи ОСОБА_2 щодо неотримання ОСОБА_1
грошових коштів за кредитним
договором, є безпідставними та
спростовуються наданою банком
випискою по рахунку, відповідно до
якої, останній періодично здійснював
погашення кредиту. Крім того, ОСОБА_1
рішення суду з цих підстав не
оскаржував та в судовому засіданні не
заперечував отримання готівкових
коштів за кредитним договором.

Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», на який посилалась
ОСОБА_2, до спірних правовідносин
застосований бути не може, оскільки
спірна квартира не їх постійним місцем
проживання. Як вбачається з оглянутих в
судовому засіданні паспортів
відповідачів та пояснень останніх, їх
постійним місцем проживання є АДРЕСА_3,
а не квартира, на яку звернуто
стягнення судом.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та на
правильність судового рішення не
впливають.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 25 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: