Справа №705/1532/14-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Уманський міськрайонний суд
в складі головуючого - судді Пархети
при секретарі - Романовій О.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Умані цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа без самостійних вимог на
стороні відповідача ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним,
Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом
до ОСОБА_2, третя особа без самостійних
вимог на стороні відповідача ОСОБА_3
про визнання заповіту, посвідченого
державним нотаріусом Уманської
міської державної нотаріальної
контори 24.02.2011 року в реєстрі за № 1-157,
яким ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2 належну їй
на праві власності квартиру АДРЕСА_1
Свої доводи обгрунтовує наступним:
ОСОБА_4 дуже хворіла, двічі на день до
неї приїжджала швидка допомога,
працівники якої давали останній
обезболюючі препарати. Проживала одна,
рідних не було. На початку лютого 2011
року до неї прийшла ОСОБА_2, ввійшла у
довіру і ОСОБА_4.24.02.2011 року видала на її
ім'я довіреність на відновлення
втрачених документів та склала заповіт
на ім'я ОСОБА_2, яким власну спірну
квартиру заповіла їй, відповідачу по
справі. Відповідач виготовила
дублікати усіх правовстановлюючих
документів на квартиру, а також
отримала в паспортному столі другий
паспорт на ім'я ОСОБА_4, хоча паспорт у
неї був. По новому паспорту ОСОБА_4
ОСОБА_2 без відома ОСОБА_4 продала
квартиру ОСОБА_3 та привласнила собі
усю суму коштів від продажу квартири.
Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи.
Заповіт був підписаний 24.02.2011 року.,
квартиру по договору купівлі-продажу
ОСОБА_2 продала 10.06.2011 року, а ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. До своєї
смерті покійна зверталась до
прокуратури міста з приводу
шахрайських дій ОСОБА_2 та до ОСОБА_3 з
позовом про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним.
Відносно ОСОБА_2 була порушена
кримінальна справа і вона була визнана
винною у скоєнні кримінального
злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК
ОСОБА_2 скориставшись тяжкою хворобою
покійної, вчинила обман останньої та
викрививши її волевиявлення, продала
квартиру без її згоди, що свідчить про
те, що ОСОБА_4 . вчинила заповіт на вкрай
невигідних для себе умовах, тобто такий
правочин має ваду волі спадкодавця, а
тому у відповідності до п.п. 16,18,20,23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року '' Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочину недійсним ''
заповіт на квартиру є оспорюваним та
повинен бути визнаний судом недійсним,
оскільки ОСОБА_2 своїми зловмисними
діями шляхом обману через заповіт
сприяла виникненню у неї права на
У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав, просив визнати
недійсним заповіт від 24.02.2011 року
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, у
виступі посилається на зміст позовної
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилась, однак на адресу суду
подала заперечення на позов позивача,
просить справу розглядати у її
відсутність. У запереченнях вказала :
що у позові жодним чином не наводяться
мотиви, обґрунтування та докази про
недійсність заповіту. Єдиним мотивом в
підтвердження своїх доказів позивач
посилається на вирок суду та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області,
однак у даних судових документах
жодним чином не зазначається факт
недійсності заповіту. Уманським
міськрайонним судом 20.09.2013 року
прийнято рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, 3-я особа - Денржавний нотаріус
Кравчук Т.І. про визнання договору
купівлі-продажу спірної квартири.
ОСОБА_1 17.12.2012 року звернувся з окремим
позовом до ОСОБА_2, спадкоємниці ОСОБА_4
про визнання заповіту від 24.02.2011 року
недійсним. Ухвалою суду від 20.09.2013 року
закрито провадження у частині позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним у зв'язку з його
відмовою від вказаних позовних вимог, а
тому позовні вимоги позивача не визнає.
Представник третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила,
що 09.01.2008 року ОСОБА_4 склала заповіт на
ОСОБА_1, заповідавши йому все своє
майно. 24.02.2011 року ОСОБА_4 склала новий
заповіт на ОСОБА_2, заповівши останній
квартиру АДРЕСА_1 10.06.2011 року ОСОБА_4
самостійно продала спірну квартиру
ОСОБА_3, уклавши та нотаріально
посвідчивши договір купівлі-продажу,
який на даний час є правомірним
правочином. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4
померла, а тому усі її права та
обов'язки, в тому числі і процесуальні в
питанні щодо квартири перейшли на
підставі заповіту від 24.02.2011 року до
ОСОБА_2 Позовна заява та виступ
позивача у судовому засіданні не
містить конкретної статті ЦК України,
відповідно до якої суд мав би
можливість визнати правочин недійсним.
Позивач у позові посилається на статті
215,216,228,230 ЦК України, але через їх
застосування у конкретних обставинах
не можливо визнати правочин/заповіт
недійсним. Неоднозначність позиції
позивача підтверджується його
одночасними посиланнями у позові на
п.п. 16,18,20 та 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
'' Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання правочину
недійсним '', так як ці пункти
стосуються різних правових ситуацій і
виключають їх одночасне застосування,
а тому не має будь-яких підстав для
задоволення позовних вимог.
Вислухавши пояснення сторони,
представника третьої особи, дослідивши
матеріали справи судом встановлено
наступне : 09.01.2008 року ОСОБА_4 склала
заповіт на ОСОБА_1, заповідавши йому все
своє майно. 24.02.2011 року ОСОБА_4 склала
новий заповіт на ОСОБА_2, заповівши
останній квартиру АДРЕСА_1 10.06.2011 року
ОСОБА_4 самостійно продала спірну
квартиру ОСОБА_3, уклавши та
нотаріально посвідчивши договір
купівлі-продажу, який на даний час є
правомірним правочином. ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_4 померла, а тому усі її права
та обов'язки, в тому числі і
процесуальні в питанні щодо квартири
перейшли на підставі заповіту від
24.02.2011 року до ОСОБА_2
24.02.2011 року ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1 , який посвідчено державним
нотаріусом Уманської міської
державної нотаріальної контори 24.02.2011
року в реєстрі за № 1-157.
10.06.2011 року ОСОБА_4 продала власну
квартиру ОСОБА_3, уклавши
нотаріально-посвідчений договір
купівлі-продажу. На даний час правочин
є правомірним. У вищезазначений період
ОСОБА_4 укладала і інші
нотаріально-посвідчені правочини.
Ухвалою Апеляційного суду
Черкаської області від 19.02.2014 року
встановлено, що ОСОБА_2 … з метою
заволодіння грішми після продажу
квартири АДРЕСА_1 шляхом обману та
зловживання довірою ОСОБА_4 після
продажу останньою вказаної квартири
заволоділа грішми у сумі 19 000 доларів
США … Тобто судовим рішенням
встановлено достовірно, що ОСОБА_4 сама
продала належну їй квартиру, без
будь-якого примусу. Вказане судове
рішення набуло чинності.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповіт є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок смерті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповідач має право у будь-який час
скласти новий заповіт. Заповіт, який
складено пізніше, скасовує попередній
заповіт.

Згідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною / сторонами / вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК
України. Заповіт є правочином , тому на
нього поширюються загальні положення
про правочин, якщо в книзі шостій ЦК
України немає відповідного правила.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень … За приписом ч.4 ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем жодного належного та
допустимого доказу у підтвердження
того, про що йдеться у ст.ст. 203,215,225,1257
ЦК України суду не надано.

Порушення вимог закону, допущені
стороною / сторонами / після укладення
правочину, не можуть спричиняти його
недійсність, а призводять до інших
правових наслідків, передбачених
законом. Недійсність правочину може
наступати лише за певні порушення
закону. Таку позицію підтвердив і
Верховний Суд України у своїй
постанові від 07.11.2011 року у справі №
6-44цс11, в якій зокрема зазначено : '' Отже,
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною / сторонами /
вимог щодо відповідності змісту
правочину ЦК України та іншим актам
цивільного законодавства саме на
момент вчинення правочину ''.

У відповідності до ст. 360-7 ЦПК України
- Рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом / судами / касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим доля всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України / в тому числі
й для позивача, який є адвокатом /, а
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст. ст. 203, 215, 216, 228, 230, 1233,
1254, 1257 ЦК України, постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
'' Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання правочину
недійсним '', керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209,
213 - 215 ЦПК України, суд ,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа без самостійних
вимог на стороні відповідача ОСОБА_3
про визнання заповіту недійсним
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Рішення складено власноручно.

суддя
А.В. Пархета