Справа № 279/249/14-ц
Провадження № 2-о/279/28/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05.06.2014 року
Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області

в складі: головуючого-судді
Моголівця І.А.,

з секретарем Война
Ю.С.

за участі:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши в відкритому
судовому засіданні в м. Коростені
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу, розподіл набутого
майна під час спільного проживання, -

В С Т А
Н О В И В :

13.01.2014 року позивач звернулася до суду з
позовом до відповідача в якому просить:

- встановити факт її проживання із
ОСОБА_4, однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з жовтня 1993р. по березень 2002 року;

- розподілити між ними сумісно набуте
майно, визнавши за нею право власності
на ? ідеальну частину житлової квартири
АДРЕСА_1.

Позивач мотивував свій позов тим, що з
травня 1991 року вона та відповідач
проживали разом, однією сім'єю як
чоловік і жінка без реєстрації шлюбу,
вели спільне господарство, мали
спільний бюджет. Від сумісного
проживання ІНФОРМАЦІЯ_1. в них
народився син - ОСОБА_5. В 1993 році
відповідач отримав квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 20,6 кв.м, яку 15.03.1995р
приватизував. Під час спільного
проживання у вказаній квартирі було
проведено переобладнання та
добудована кімната, проведено ремонт.
Квартира збільшилась за площею та
вартістю. З 2002 року у неї з відповідачем
була усна домовленість про те, що
відповідач не сплачує аліменти, а вона
проживає у вказаній квартирі.

Позивач в судовому засіданні свій
позов підтримала та просила його
задовольнити. Пояснила, що не проживає
з відповідачем у шлюбних відносинах у
вказаній квартирі з березня 2002 року,
він проживає окремо. Шлюб не
реєстрували так як їх це влаштовувало.
Після 2002 року вона провела газ,
проводить ремонти. Про порушення своїх
прав їй стало відомо тільки в грудні 2013
року.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, просив його
задовольнити, вважає, що строк
звернення до суду не пропущено.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, позов не визнав, подав
письмову заяву та просив відмовити в
його задоволенні застосувавши строк
позовної давності.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав просив
відмовити в його задоволенні
застосувавши строк позовної давності.
В подальшому в судовому засіданні
просив застосувати строк позовної
давності до першої позовної вимоги, так
як строк вимоги закінчився в 2005 році, а
по другій вимозі просив відмовити в
задоволенні позову в зв'язку з його
безпідставністю. Вказує, що право
власності відповідача порушене бути не
може. Позивач повинен був ставити
питання про відшкодування частини
витрат на будівництво, переобладнання
та ремонт житла.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 показали, що є
сусідами сторін. До 2002 року сторони
проживали спільно, вели спільне
господарство, зробили прибудову до
квартири, проводили ремонт. Після 2002
року відповідач проживає окремо, а
позивач проживає у вказаній квартирі з
сином, утримує будинок, провела газ.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, показання свідків,
судом встановлено, що позивач з 13.07.1988
року зареєстрована АДРЕСА_2. За спірною
адресою- АДРЕСА_1 вона зареєстрована не
була.

Відповідно до свідоцтва на право
власності на житло від 03.04.1995р., ОСОБА_4 є
власником квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 20,09 кв.м.

Листом від 20.12.2013 року відповідач
вимагає від позивача звільнити до
25.01.2014р. його квартиру.

07.04.1995р. ОСОБА_4 уклав з КВЖРЕП № 3
м.Коростеня договір про участь на
утримання будинку та прибудинкової
території.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року усторін народився син
- ОСОБА_5.

31.03.2006 року ОСОБА_1 уклала з ВАТ
«Житомиргаз» договір про надання
послуг з газопостачання.

Згідно довідки голови вуличних
комітетів позивач проживала разом з
відповідачем у вказаній квартирі з 1993
року по 2002 рік.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена
загальна позовна давність тривалістю у
три роки.

Судом встановлено, що перебіг позовної
давності розпочався після березня 2002
року, який в подальшому не зупинявся і
не переривався та закінчився в березні
2005 року. Позивачем подано позов до суду
після спливу трьох років. Пояснення
позивача про те, що вона дізналась про
порушення її права тільки в грудні 2013
року є безпідставні, так як і сама
позивач вказує, відповідач і всі свідки
по справі підтверджують той факт, що
сторони не проживають однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з березня 2002 року.
Висунення в грудні 2013 року вимоги про
звільнення квартири не говорить про
порушення її права встановити факт її
проживання із ОСОБА_4, однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з жовтня 1993р. по
березень 2002 року, а є предметом інших
правовідносин.

Відповідно до частин третьої і
четвертої статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Таким чином суд приходить до висновку
про те, що за вимогою про встановлення
факту проживання позивача із ОСОБА_4,
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
жовтня 1993р. по березень 2002 року
необхідно відмовити.

Вирішуючи питання щодо другої позовної
вимоги про розподіл сумісно набутого
майна та визнання за позивачем права
власності на ? ідеальну частину
квартири суд приходить до слідуючого.

Згідно ст.57 ч.1 п.4 СК України, особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є житло, набуте ним за час шлюбу
внаслідок його приватизації
відповідно до закону.

Відповідач набув майно не перебуваючи
в зареєстрованому шлюбі, а факт
проживання позивача із відповідачем,
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
позивачем не доведено.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право власності набувається
у порядку, визначеному законом.

За таких обставин, позивач не має права
ділити чуже майно.

Питання про відшкодування витрат на
здійснені добуви, реконструкцію і
ремонт позивач не ставив.

Таким чином, суд прийшов до висновку
про необхідність у відмові в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 213-218 ЦПК
України, ст.ст.251-254, 256-268, 328 ЦК України,
ст.57 СК Українисуд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу, розподіл набутого майна під час
спільного проживання - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через
Коростенський міськрайонний суд в
10-денний строк з дня отримання копії
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя Коростенського

міськрайонного суду
І.А.
Моголівець