Справа № 261/1109/14-ц
Провадження № 2/261/767/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

м. Донецьк
18 червня
2014 р.

Петровський районний суд м. Донецька в
складі: головуючого - судді
Владимирської І.М., при секретарі
Шашковій Ю.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовною заявою

ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з
позовною заявою про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29
січня 2007 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1, був укладений
Кредитний договір № DOXRRX01460062
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 2 085 грн. 60 коп.,
з виплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, на
строк з 29.01.2007 року по 29.01.2008 року
включно. Проте, умови Кредитного
договору відповідачем належним чином
не виконуються. Станом на 19.02.2014 року
заборгованість за Кредитним договором
становить 25 524 грн. 78 коп., з яких: 721 грн.
48 коп. - заборгованість за кредитом; 8 247
грн. 33 коп. - заборгованість по
процентами за користування кредитом, 204
грн. 40 коп. - заборгованість по комісії
за користування кредитом, 14 659 грн.91
коп.- пеня за несвоєчасність виконання
зобов*язань за договором, 500 грн. 00 коп. -
штраф( фіксована частина), 1 191 грн.66
коп. - штраф ( процентна складова). З
наведених підстав позивач просить суд
стягнути з відповідача суму
заборгованості за кредитним Договором
у розмірі 25 524 грн. 78 коп., а також 255 грн.
25 коп. - витрати по сплаті судового
збору.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, але надав суду
заяву про розгляд справи у його
відсутність, позовні вимоги підтримує
у повному обсязі.

У судове засідання відповідач не
з'явився, але надав суду заяву про
розгляд справи у його відсутність та
згідно якої позовні вимоги не визнає,
просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позову в зв'язку зі спливом
строків позовної давнини.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, всебічно та повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, що мають істотне значення для
його розгляду і вирішення по суті,
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

В судовому засіданні було встановлено,
29 січня 2007 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1, дійсно був
укладений Кредитний договір № DOXRRX01460062,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 2 085 грн. 60 коп.,
з виплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, на
строк з 29.01.2007 року по 29.01.2008 року
включно (а.с. 5-9).

За ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" між кредитодавцем та
споживачем укладається договір про
надання споживчого кредиту, відповідно
до якого кредитодавець надає кошти
(споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до п. 23 ст.1 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживчий
кредит - це кошти що надаються
кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції.

Згідно умов Договору позивач взяв на
себе зобов'язання надати позичальнику -
відповідачу по справі кредитні кошти
на придбання певного майна та надав
зазначені грошові кошти. Строк
повернення кредиту визначений 29.01.2008
року.

Отже, враховуючи, що відповідачу ОСОБА_1
кредитні кошті були надані, суд вважає,
що між сторонами було укладено
споживчий договір кредиту у
розумінні положень пункту 23 статті 1 та
ч.1 ст.11 Закону України "Про захист
прав споживачів".

Відповідно до вимог ст. ст. 1054, 1055 ЦК
України за кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Боржник
зобов'язаний виконати своє
зобов'язання, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
передбачено договором або законом.

На підставі ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк /
термін / його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк / термін
/.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Тобто належним виконанням зобов'язання
з боку відповідача є повернення
кредиту в строк, у розмірі та валюті,
визначеними договором.

З розрахунку заборгованості за
договором, станом на 19.02.2014 року
заборгованість за Кредитним договором
становить 25 524 грн. 78 коп., з яких: 721 грн.
48 коп. - заборгованість за кредитом; 8 247
грн. 33 коп. - заборгованість по
процентами за користування кредитом, 204
грн. 40 коп. - заборгованість по комісії
за користування кредитом, 14 659 грн.91
коп. - пеня за несвоєчасність виконання
зобов*язань за договором, 500 грн. 00 коп. -
штраф( фіксована частина), 1 191 грн.66
коп. - штраф ( процентна складова) (а.с.4).

Таким чином зважаючи на невиконання
відповідачем зобов'язання стосовно
умов повернення кредиту, суд дійшов
висновку, що відповідач ОСОБА_1 свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконав, чим порушив умови взятих на
себе зобов'язань, а тому позивач вправі
вимагати стягнення з відповідача
заборгованості за кредитом.

Разом з тим, згідно зі ст. 253, 256, 257
ЦК України загальна позовна давність, у
межах якої особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу,
встановлюється тривалістю у три роки,
при цьому, згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України
до вимог про стягнення неустойки
(штрафу,пені) застосовується позовна
давність в один рік. Перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до вимог статті 259 ЦК
України позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі. Позовна
давність, встановлена законом, не може
бути скорочена за домовленістю сторін.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Відповідно до п.7 частини 11 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

В контексті рішення Конституційного
Суду України від 10 листопада 2011 р.
щодо офіційного тлумачення положень
пунктів 22, 23 ст.1 ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч.3 ст. 22
Закону України "Про захист прав
споживачів" у взаємозв'язку з
положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції
України, суд вважає, що держава має
підтримувати на засадах
пропорційності розумний баланс між
публічним інтересом ефективного
перерозподілу грошових накопичень,
комерційними інтересами банків щодо
отримання справедливого прибутку від
кредитування і охоронюваними

законом правами та інтересами
споживачів їх кредитних послуг.
Враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів", у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Зазначені тлумачення також
закріплені у п. 31 постанови №5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 р. "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України).

Згідно п.5.5 Кредитного договору терміни
позовної давнини по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки-пені, штрафів за даним
Договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК
України).

Так як споживчим договором визначено
кінцевий термін повернення кредиту, а
саме 29 січня 2008 року, то з врахуванням
вимог п. 5 ст. 261 ЦК України початком
перебігу строку позовної давності слід
вважати 29 січня 2008 року. За таких
обставин, у ПАТ КБ "Приватбанк"
виникло право пред'явити вимогу до
боржника про виконання порушеного
зобов'язання щодо повернення кредиту,
починаючи з 29 січня 2008 року протягом
наступних п'яти років. Проте позов
пред'явлено 13 березня 2014 року, тобто
поза строком позовної давності,
встановленої договором та законом.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Позивачем в установленому законом
порядку не заявлено клопотання про
поновлення строків звернення до суду
та не доведено поважність причин
пропуску позовної давності.

З урахуванням наведеного, суд не
знаходить законних підстав для
задоволення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства КБ
"Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, а тому в їх задоволені
слід відмовити, у зв'язку з пропуском
строку для звернення з позовом,
встановленого законом, без поважних
причин.

Оскільки позов задоволенню не
підлягає, судові витрати також не
підлягають стягненню з урахуванням
вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212-215,
224-225, 251, 267 ЦПК України, суд -

в и р і ш и
в :

У задоволені позовних вимог Публічного
акціонерного товариства КБ
"Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана в судову палату по
цивільних справах апеляційного суду
Донецької області через місцевий суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя

І.М. Владимирська