Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778//952/14
Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й.
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року

м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 25 грудня 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА :

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк» (надалі
- ПАТ КБ Приватбанк») звернулося до суду
із позовом до ОСОБА_3, в якому просив
стягнути на його користь з
відповідачки заборгованість за
кредитним договором в розмірі 33097.23 грн.
та судові витрати, посилаючись на те, що
27.12.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№б/н, згідно вимог якого, відповідачка
отримала кредит у розмірі 10000.00 гривень
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36.00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Однак, ОСОБА_3
порушувала вимоги договору, а саме, не
виконувала в обумовлені строки
зобов'язання щодо сплати кредиту та
відсотків, тому воно змушене
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав.

Представник позивача у судовому
засіданні просила задовольнити позов у
повному обсязі, обґрунтовуючи його
обставинами, викладеними у позовній
заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача в задоволенні позову
просив відмовити, посилаючись на
пропуск позивачем строку позовної
давності.

Рішенням Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 25 грудня 2013 року позов
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та судових витрат
задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» 33097 грн.
23 коп. - заборгованість за кредитним
договором від 27.12.2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» 330 грн. 97
коп. витрат по сплаті позивачем
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
пославшись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення учасників апеляційного
розгляду, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

За змістом ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону
оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції дійшов висновку, що позивач
не пропустив строк позовної давності,
оскільки відповідно до п. 9.12 Розділу I
Умов та правил надання банківських
послуг (які є частиною кредитного
договору) даний договір діє 12 місяців. У
разі якщо жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про зупинення
дії договору, він автоматично
лонгується на той самий строк. Крім
того, згідно п. 3.1.3 Розділу II Умов і
правил надання банківських послуг по
закінченню строку дії відповідна
картка лонгується на новий термін, якщо
раніше банком не було отримано заяву
від клієнта про закриття рахунка.

З огляду на те, що представник
відповідача не надав суду доказів
направлення ОСОБА_3 до банку
повідомлення про припинення договору
чи закриття рахунку, то суд вважав, що
договір чинний на даний час та підлягає
виконанню, а отже строк звернення до
суду за захистом свого права банк не
пропустив.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції не можна погодитися, так як
він не відповідає обставинам справи та
нормам матеріального і процесуального
права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що відповідно до
укладеного договору №б/н від 27.12.2006
року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі
10 000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складають заява,
підписана відповідачем, Умови на дання
банківських послуг, Правила
користування платіжною карткою (а.с.6-10).

За ч.1 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах.

Відповідно до ст.ст.1049, 1050 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Судом першої інстанції також
встановлено, що ОСОБА_3 свої
забов'язання за кредитним договором
своєчасно та належно не виконує, в
результаті станом на 31.07.2013 має
заборгованість у сумі 33097 грн. 23 коп., що
складається з наступного: 9953 грн. 07 коп.
- заборгованість за кредитом, 16115 грн. 41
коп. - заборгованість по процентам, 4976
грн. 50 коп. - заборгованість по комісії,
та штрафи відповідно до п. 8.6 Умов
надання банківських послуг: 500 грн.
(фіксована частина), та 1552 грн. 25 коп.
(процентна складова).

Заперечуючи проти позову, представник
відповідачки ОСОБА_3 за довіреністю
ОСОБА_4 в запереченнях на позов (а.с.42-44),
зазначав, що останній платіж здійснено
19.05.2009 року, а отже з цього часу позивач
довідався, або міг довідатися про
порушення свого права, та мав право
вимагати сплати заборгованості від
відповідачки до 19.05.2012 року, тому просив
застосувати строки позовної давності
та відмовити в позові (а/с 42-44).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Підпунктами 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH) .

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка
в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

В апеляційному суді на пропозицію
колегії суддів представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» пояснив, що строк дії
картки закінчився у грудні 2009 року.

За таких обставин колегія суддів
дійшла думки, що суд першої інстанції
не прийняв до уваги наведені положення
норм матеріального права, про
застосування строку позовної давності
відповідно до статті 256 ЦК України,
частин першої та п'ятої статті 261 ЦК
України, частини четвертої статті 267 ЦК
України, з урахуванням цих обставин та
факту пред'явлення позову тільки 12.09.2013
року , Постанови ВСУ від 19 березня 2014
року, що призвело до помилкового
висновку про задоволення позову.

Оскільки строк позовної давності на
вимогу про сплату заборгованості за
кредитним договором сплинув у грудні
2012 року, а з позовом до суду ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулось 12 вересня 2013
року і вимог про поновлення цих строків
не заявляв, то наявні підстави для
застосування строків позовної
давності і відмови у задоволенні
позову саме з цих підстав.

З огляду на викладене колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги спростовують висновок суду
першої інстанції, що позивач не
пропустив строк позовної давності, та
дають підстави для скасування
оскаржуваного рішення з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.209, 218, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 25 грудня 2013 року у цій
справі скасувати та ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

судді: