Справа №2-22/12 Головуючий у суді у 1
інстанції - Дашутін І. В.Номер
провадження 22-ц/788/1005/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 47
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Білецького
О. М.

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3
на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 18 квітня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, Косівщинської сільської ради,
треті особи : Головне управління
Держземагенства у Сумській області,
Управління Держземагенства України в
Сумському районі, Сумська філія Центру
Державного земельного кадастру, ОСОБА_5
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, скасування рішення
сільської ради, визнання недійсним
державного акту на землю,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 18 квітня 2014 року
позов ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою
задоволено частково. Зобов'язано
ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
ОСОБА_4 шляхом розташування його
земельної ділянки відповідно до акту
погодження ( встановлення ) та
закріплення в натурі меж цієї
земельною ділянки.

В іншій частині позову відмовлено в
зв'язку з безпідставністю вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на незаконність і
необґрунтованість рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову. Зазначає,
що земельна ділянка ОСОБА_4 частково
знаходиться в межах с. Косівщина та
частково за межами населеного пункту
на його земельній ділянці. Доводить, що
його земельна ділянка за рахунок
ділянки позивача не збільшилась.
Вказує, що позивач не є власником
земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1,
вважає його підставною особою на яку
оформлена земельна ділянка для
подальшого перепродажу.

Заслухавши пояснення відповідача
ОСОБА_3, який підтримав доводи своєї
апеляційної скарги, представників
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
третьої особи - ОСОБА_5, які проти скарги
заперечували, представника
Косівщинської сільської ради ОСОБА_8,
який просить вирішити справу у
відповідності до чинного
законодавства, дослідивши матеріали
справи, матеріали цивільної справи
№2/587/9/13 Сумського районного суду
Сумської області, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
розпорядженням голови Сумської
райдержадміністрації від 05.10.2009 р. №894
р. « Про затвердження матеріалів
погодження місця розташування та
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок », ОСОБА_4 було надано дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність загальною площею розміром 0,08
га для ведення садівництва на
території Косівщинської сільської
ради Сумського району та видано
держаний акт на право власності на
земельну ділянку серія ЯИ №625582 від 19
лютого 2010 р. ( т. 1, а.с. 6, 9 ).

Для виконання проекту землеустрою,
ОСОБА_4 уклав договір з приватним
підприємцем ОСОБА_5, який і виготовив
йому проект землеустрою та іншу
необхідну документацію на земельну
ділянку відповідно до вказаного
розпорядження ( т. 1, а.с. 7- 8 ).

На підставі рішення Косівщинської
сільської ради Сумського району
Сумської області від 27 лютого 2001 року
ОСОБА_3 отримав державний акт на право
власності на земельну ділянку
загальною площею 0, 4828 га. за адресою
АДРЕСА_2 для ведення особистого
підсобного господарства та
обслуговування житлового будинку. Межі
земельної ділянки було погоджено актом
від 08.11.1999 р. ( т. 1, а.с. 15-16 ).

15.06.2010 р., на місці розташування
земельної ділянки позивача, в
присутності заступника начальника
відділу Держкомзему Сумського району
Сумської області ОСОБА_9, депутата
Сумської районної ради ОСОБА_10,
представника землевпорядної
організації ТОВ « Варта ЛТД » ОСОБА_11,
ОСОБА_12, за участю ОСОБА_3 було
встановлено, що ОСОБА_3 заглибився в
земельну ділянку позивача на 10 м. ( 3,5
сотки ), чим порушив його право
приватної власності. При цьому ОСОБА_3
одночасно зайняв частину земельної
ділянки і ОСОБА_13, яка розташована
поряд, за адресою : АДРЕСА_1.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Із матеріалів справи
вбачається, що рішенням Сумського
районного суду Сумської області від 08
липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Сумської області від 30.08.2013 року
( справа №2/587/9/13 Сумського
районного суду Сумської області ),
було відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до Сумської
районної державної адміністрації,
ОСОБА_4, приватного підприємця ОСОБА_5
про визнання незаконним та скасування
розпорядження Сумської районної
державної адміністрації, визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку ( т. 1,
а.с. 137-141 ).

При розгляді даної справи
інстанційними судами було
встановлено, що Відділом Держкомзему
у Сумському районі були визначені
кадастрові номери земельних ділянок
для ведення садівництва семи
громадянам, в тому числі і земельної
ділянки ОСОБА_4 на території
Косівщинської сільської ради
Сумського району на підставі технічної
документації із землеустрою,
розробленої ОСОБА_5

Зазначений відділу Держкомзему листом
від 29 листопада 2011 року повідомив про
те, що ОСОБА_5 були надані центру
Державного земельного кадастру для
перевірки файли обміну даних про
результати робіт із землеустрою в
електронному вигляді, який складається
на кожну земельну ділянку та
оформлюється відповідно до вимог,
установлених інструкціями та іншими
нормативно - правовими актами. В
результаті перевірки даних між
земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перетинів меж земельних ділянок
виявлено не було, про що свідчить копія
фрагменту програмного комплексу
перевірки обмінних файлів із
відображенням розташування даних
земельних ділянок у просторовому
вигляді ( додаток 1 ). Відповідно до
даних програмного комплексу перевірки
обмінних файлів щодо відомостей про
земельні ділянки, відомості про
земельну ділянку ОСОБА_3 були внесені в
базу даних Сумським районним центром
Державного земельного кадастру 30.04.2001
року. Після всіх комплексів робіт,
визначених чинним законодавством,
громадяни отримали державні акти на
право власності на земельні ділянки
для ведення садівництва, в тому числі і
ОСОБА_4 Відведення земельних ділянок
7-ми громадянам здійснено відповідно до
вимог земельного законодавства.

Окрім того, по справі №2/587/9/13
Сумського районного суду Сумської
області була проведена
судово-будівельна експертиза, із
висновків якої вбачається, що розміри
та площа земельної ділянки
ОСОБА_3 відповідають наданим
державного акту на право приватної
власності від 30 09.2002 р. та технічної
документації по виготовленню
державного акту на земельну ділянку
ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ). Проте конфігурація
та межі земельної ділянки позивача не
відповідають конфігурації та межам,
визначеним державним актом на земельну
ділянку від 30.09.2002 р. та актом
погодження ( встановлення ) та
закріплення в натурі меж земельної
ділянки, який є у складі технічної
документації по виготовленню
державного акту на земельну ділянку
позивача. Каталог координат технічної
документації ОСОБА_3 не відповідає акту
погодження ( встановлення ) та
закріплення в натурі меж земельної
ділянки, графічним матеріалам
технічної документації, державному
акту на право приватної власності на
землю ( т. 2, а.с. 7-43 ).

Також, суди встановили, що відповідно
до висновків землевпорядних
організацій, з врахуванням проведеного
огляду земельних ділянок сторін,
експертизою встановлено, що фактично
існуючі межі земельної ділянки ОСОБА_3
не відповідають межам, визначеним
державним актом на землю від 30.09.2002 р. та
актом погодження (
встановлення ) та закріплення в натурі
меж земельної ділянки, який є у складі
технічної документації по
виготовленню державного акту на
земельну ділянку позивача. Щодо меж
земельної ділянки ОСОБА_4 - фактичні
межі відсутні, а у разі їх перенесення
на місцевість згідно наданої технічної
документації вони б перетиналися з
встановленими на місцевості межами
земельної ділянки ОСОБА_3 на 8,8 м., що
відповідає площі перетину 0,0279 га.

В судовому засіданні по справі
№2/587/9/13 представник відділу
Держкомзему в Сумському районі надав
роз»яснення, що даний каталог
координат ( стор. 13 ) не відповідає акту
погодження ( встановлення ) та
закріплення в натурі меж цієї
земельної ділянки (
додаток 4 ) та державному акту на право
приватної власності на землю. Також
видно, що сторінка 13, 15 технічного звіту
була замінена невідомо за яких
обставин, так як нумерація листів
підписана різними почерками та на
ситуаційному плані місця розташування
земельних ділянок ( сторінка 15 )
нанесена земельна ділянка, яка була
надана в оренду у 2003 році та була
спроба ОСОБА_3 на початку 2011 року
перездати обмінний файл на дану
земельну ділянку з новими
координатами, в результаті перевірки
яких були виявлені перетини зі
зданими раніше ділянками громадян
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 За таких обставин у
збережені даних обмінного файлу ОСОБА_3
було відмовлено.

Судом першої інстанції в
оскаржуваному рішенні встановлено, що
ОСОБА_3 почав встановлювати стовпи на
земельній ділянці позивача, мотивуючи
це тим, що він має координати на свою
земельну ділянку і може розвернути її
на свій власний розсуд. Межі земельної
ділянки він встановив по каталогу меж
земельних ділянок, розміщеному на стор.
13 Технічного звіту по складанню
державного акту на право приватної
власності на землю для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та для
ведення особистого підсобного
господарства. Однак, як зазначалося
вище, цей каталог координат не
відповідає акту погодження (
встановлення ) та закріплення в натурі
меж цієї земельної ділянки та
Державному акту на право приватної
власності на землю, який відповідачу
було видано 30.09.2002 року ( т. 1, а.с. 86 ).

Окрім того, колегія суддів бере
до уваги і ту обставину, що на час
розгляду справи в суді згаданий
Державний акт є чинним, відповідач
юридичну силу даного
правовстановлюючого документу не
оспорює, відтак Державним актом
визначені розміри, площа та
розташування земельної ділянки
відповідача, в т.ч. і щодо земельної
ділянки позивача.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що дії відповідача є неправомірними та
створюють перешкоди позивачу у
користуванні його земельною ділянкою.
Відтак, малися підстави для ухвалення
рішення про зобов'язання ОСОБА_14
усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою ОСОБА_4 шляхом
розташування земельної ділянки
відповідача у відповідності до акту
погодження ( встановлення ) та
закріплення в натурі меж цієї
земельною ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що при розгляді
справи суд першої інстанції належним
чином з`ясував та перевірив доводи та
заперечення сторін, надав належну
оцінку зібраним у справі доказам та
обґрунтував висновки викладені в
рішенні.

Судом першої інстанції було досліджено
усі документи щодо відведення
сторонам їх земельних ділянок,
проаналізувавши які було вірно
встановлено, що під час виготовлення
технічної документації щодо земельних
ділянок помилок допущено не було.
Порушення прав позивача розпочалося
у 2010 році та це порушення є
триваючим у часі.

Обраний позивачем спосіб захисту
відповідає змісту суб'єктивного права,
за захистом якого позивач звернувся,
та характеру порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вищевикладеного,
наведені в апеляційній скарзі доводи
колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки вони не
підтверджуються матеріалами справи,
не грунтуються на вимогах закону та
висновків суду по суті заявлених
позивачем вимог не спростовують.

Таким чином, колегією суддів не
виявлено неправильного застосування
норм матеріального права чи порушення
норм процесуального права, які могли
бути підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сумського районного суду
Сумської області від 18 квітня 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -