Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Павліченка С.В.,

суддів: Куцина М.М.,Собослоя Г.Г.,

при секретарі Чейпеш С.І,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства "Великобичківське
лісомисливське господарство" про
визнання протиправним та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі та стягнення середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
Державного підприємства
«Великобичківське лісомисливське
господарство» про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивувала тим, що на
даному підприємстві пропрацювала на
посаді інженера по мисливству, туризму
та рекреації 1-ї категорії протягом
останніх чотирьох років. 01.10.2013 року
вона отримала наказ про звільнення з
роботи у зв'язку із скороченням
чисельності працівників та посади
відповідно до п.1 ст.40 КЗпП. В наказі № 156
від 31.07.2013 року «Про скорочення посад на
підприємстві» зазначається, що
скорочення посади відбулося за
погодженням профкому підприємства.
Подання в.о. директора ДП
«Великобичківське ЛМГ» про скорочення
чисельності або штату підприємства
повинно було розглядатися у її
присутності профспілковим комітетом,
що не відбулося взагалі, а заяву на
розгляд подання за її відсутності вона
не писала, отже вважає, що дане подання
взагалі не розглядалося профспілковим
комітетом. Крім того, вважає, що на ДП
«Великобичківське ЛМГ» скорочення
штатів взагалі не відбувалося. Не
погоджуючись із звільненням у ДП
«Великобичківське ЛМГ» звернулася до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Закарпатській області
із відповідною заявою про проведення
перевірки, в ході якої були виявлені
порушення норм трудового
законодавства під час її звільнення, а
саме - не було запрошено працівників
підприємства, які підлягали
вивільненню ( в тому числі, і ОСОБА_1.) на
засідання профспілкового комітету;
засідання профспілкового комітету
відбулося у відсутності працівників,
посади яких підлягали скороченню; не
було отримано від працівників
письмової згоди на розгляд даного
питання без їх присутності чи
уповноваженої особи. Загалом за
результатами перевірки було
встановлено факт порушення норм п.1
ст.40, ст.42, ст.42-1, ч.3 ст.43, ст.49-2 КЗпП
України. Результатами перевірки
встановлюється також факт відсутності
скорочення чисельності і штату
працівників у ДП «Великобичківське
ЛМГ», оскільки після звільнення семи
працівників на підприємстві було
загалом прийнято на роботу 5 нових
працівників на різні посади, жодна з
яких не була запропонована жодному із
працівників, який підлягав звільненню
за п.1 ст.40 КЗпП України. Зазначає, що
звільнення за п.1 ст.40 КЗпП можна
застосовувати, якщо це супроводжується
скороченням чисельності або штату
підприємства. Відповідно до п.19
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року,
суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно
відбувалося скорочення чисельності і
штату працівників. Вважає, що
посадовими особами ДП
«Великобичківське ЛМГ» неодноразово
порушувалися її права при звільненні, у
зв'язку із чим її необхідно поновити на
попередній посаді із стягненням із
відповідача середнього заробітку за
весь час вимушеного прогулу. При цьому
просить поновити строк звернення до
суду за захистом порушеного права,
оскільки нею з поважних причин
пропущено строк оскарження наказу про
звільнення, так як позов було подано
до Закарпатського окружного
адміністративного суду, однак ухвалою
цього суду було відмовлено у відкритті
провадження в адміністративній справі
№ 807/3746/13-а від 24.10.2013 року у зв'язку із не
поширенням даної категорії справи на
юрисдикцію адміністративного суду. З
посиланням на статтю 40, 42, 43, 49-2, 234, 235
КЗпП, статті 3,15,73,110,118,119 ЦПК України
просила поновити строк позовної
давності, визнати протиправним та
скасувати наказ Державного
підприємства «Великобичківське ЛМГ» №
194/к від 01.10.2013 року про звільнення з
роботи ОСОБА_1, визнати протиправним та
скасувати наказ Державного
підприємства «Великобичківське ЛМГ» №
156 від 31.07.2013 року про скорочення посад
на підприємстві в частині скорочення
посади інженера по мисливству, туризму
та рекреації 1-ї категорії, яку вона
займала поновити її на роботі,
стягнути з Державного підприємства
«Великобичківське ЛМГ» на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

В ході судового розгляду справи
представник позивачки, ОСОБА_2, подав
позовну заяву, за якою збільшив позовні
вимоги в частині визнання недійним
акту про відмову у підписі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, негайного виконання рішення
суду та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Рахівського районного суду
від 27 грудня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені частково.

Поновлено ОСОБА_1 строк позовної
давності.

Визнано протиправним та скасовано
наказ Державного підприємства
"Великобичківське лісомисливське
господарство" № 194/к від 01.10.2013 року про
звільнення з роботи ОСОБА_1, 1987 року
народження, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, інженера по мисливству, туризму
та рекреації ДП "Великобичківське ЛМГ"
у зв"язку із скороченням чисельності
працівників та посади на підставі п. 1
ст. 40 КЗпП України.

Визнано протиправним та скасовано
наказ Державного підприємства
"Великобичківське лісомисливське
господарство № 156 від 31.07 2013 року "Про
скорочення посад на підприємстві в
частині скорочення посади інженера по
мисливству, туризму та рекреації 1-ї
категорії та зобовязання головного
економіста вивести із штатного розпису
підприємства із 01.10.2013 року зазначеної
посади у Державному підприємстві
"Великобичківське лісомисливське
господарство"

Визнано недійсним акт від 31.07.2013 року
про відмову інженера по мисливству,
туризму та рекреації ОСОБА_1 від
ознайомлення під розпис із наказом № 156
від 31.07.2013 року "Про скорочення посад на
підприємстві".

Поновлено ОСОБА_1, 1987 року народження,
мешканку АДРЕСА_1 на посаді інженера по
мисливству, туризму та рекреації 1-ї
категорії у Державному підприємстві
"Великобичківське лісомисливське
господарство".

Стягнуто із Державного підприємтва
"Великобичківське лісомисливське
господарство" на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 10 тисяч 687 гривень 95
копійок.

Стягнуто із Державного підприємтва
"Великобичківське лісомисливське
господарство" на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в сумі 1 (одна) тисяча
гривень.

Стягнуто із Державного підприємства
"Великобичківське лісомисливське
господарство" на користь ОСОБА_1
понесені нею судові витрати в сумі 1500
(одна тисяча п"ятсот) гривень.

Стягнуто із Державного підприємства
"Великобичківське лісомисливське
господарство" в спеціальний фонд
Державного бюджету України в особі
Рахівського районного суду
Закарпатської області 229 гривень 40
копійок судового збору № доходного
рахунку 0211, код класифікації
доходів бюджету 22030001.

Допущено негайне виконання рішення в
частині поновлення на роботі.

В апеляційній скарзі Державного
підприємства "Великобичківське
лісомисливське господарство"
ставиться питання про скасування
рішення суду як незаконного та
необґрунтованого і постановлення
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

При розгляді справи в апеляційній
інстанції було з'ясовано, що до
звільнення позивачки відповідач не
звертався за попередньою згодою до
профспілкового комітету і до
профспілкового комітету був
направлений відповідний запит суду.

Від профспілкового комітету надійшов
витяг з протоколу засідання від 30.04.2014.
з рішенням про відмову у наданні згоди
на звільнення ОСОБА_1 з посади інженера
по мисливству, туризму та рекреації 1
категорії у зв'язку з скороченням
штатів.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги позивачки в
частині визнанння протиправним та
скасовано наказу Державного
підприємства "Великобичківське
лісомисливське господарство № 156 від
31.07 2013 року "Про скорочення посад на
підприємстві в частині скорочення
посади інженера по мисливству, туризму
та рекреації 1-ї категорії та
зобовязання головного економіста
вивести із штатного розпису
підприємства із 01.10.2013 року зазначеної
посади у Державному підприємстві
"Великобичківське лісомисливське
господарство" і визнання недійсним
акту від 31.07.2013 року про відмову
інженера по мисливству, туризму та
рекреації ОСОБА_1 від ознайомлення під
розпис із наказом № 156 від 31.07.2013 року
"Про скорочення посад на підприємстві"
суд першої інстанції не врахував
наступного.

Порядок вирішеня питання скорочення
штату або чисельність працівників
нормами трудового законодавства не
врегульований, відноситься до
виключної компетенції підприємства і
нормами КЗпП України можливість
оспорення фату скорочення тієї чи
іншої посади не передбачена.

Зважаючи на наведене, у випадку
судового спору щодо незаконності
звільнення у зв'язку зі скороченням
штату суд не має права досліджувати
питання про доцільність прийняття
такого рішення. Це право належить
виключно роботодавцю.

Отже суд першої інстанції не мав
підстав для задоволення позову в
частині визнанння протиправним та
скасування наказу Державного
підприємства "Великобичківське
лісомисливське господарство № 156 від
31.07 2013 року "Про скорочення посад на
підприємстві в частині скорочення
посади інженера по мисливству, туризму
та рекреації 1-ї категорії.

Вимога позивачки про визнання
недійсним акту від 31.07.2013 року про
відмову інженера по мисливству,
туризму та рекреації ОСОБА_1 від
ознайомлення під розпис із наказом № 156
від 31.07.2013 року "Про скорочення посад на
підприємстві" також не могла бути
задоволена, оскільки такий акт з
правової точки зору, за нормами
трудового законодавства є лише одним
із доказів певного факту, який підлягає
оцінці судом щодо його належності та
допустимості і ому не може бути
предметом самостійного оскарження.

Суд першої інстанції без достатніх
підстав задоволив наведені вимоги
позивачки, тому рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню з
постановленням рішення про відмову в
задоволення позову в цій частині.

В решті, рішення суду першої інстанції
законне і обґрунтоване.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП, звільнення
з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

З тексту листа Територіальної
інспекції з питань праці у
Закарпатській області № 05-13/148 від
24.10.2013 року вбачається, що при
проведенні керівником підприємства
скорочення штату та звільнення
працівників за п.1 ст.40 КЗпПУ за період з
23.08.2013 року по 01.10.2013 року було прийнято
трьох працівників на посаду єгеря,
приймальника деревини Лужанського
лісництва та водія легкового
автомобіля.

Зазначені посади, керівником
підприємства не було запропоновано
позивачці звільненій за п.1 ст.40 КЗпПУ,
чим було порушено положення ч.2 ст.40, ч.
3 ст.49-2 КЗпПУ.

Наведені обставини, були підставою для
задоволення вимог позивачки про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за вимушений прогул
та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, в
зазначеній частині, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст . 40,49, 232-238 КЗпП , ст. 307, 309,
313, 314, 316, 317 ЦПК України, Судова палата у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області,-

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Великобичківське
лісомисливське господарство"
задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду від
27 грудня 2013 року в частині визнання
протиправним та скасовано наказу
Державного підприємства
"Великобичківське лісомисливське
господарство № 156 від 31.07 2013 року "Про
скорочення посад на підприємстві в
частині скорочення посади інженера по
мисливству, туризму та рекреації 1-ї
категорії та зобов'язання головного
економіста вивести із штатного розпису
підприємства із 01.10.2013 року зазначеної
посади у Державному підприємстві
"Великобичківське лісомисливське
господарство" і визнання недійсним
акту від 31.07.2013 року про відмову
інженера по мисливству, туризму та
рекреації ОСОБА_1 від ознайомлення під
розпис із наказом № 156 від 31.07.2013 року
"Про скорочення посад на підприємстві"
скасувати і в задоволенні позовних
вимог в цій частині відмовити.

В решті рішення Рахівського районного
суду від 27 грудня 2013 року залишити без
змін.

Рішення проголошене в порядку ст.218, 317
ЦПК України, набирає законної сили з
моменту його проголошення і
відповідно до ст. 326,327 ЦПК України може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді