Справа № 463/443/14
Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/783/3866/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника позивача
Сухарини В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Омега» на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 02 квітня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Омега» до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третьої особи: служби
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Личаківського РВ ЛМУ
ГУМВСУ у Львівській області про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
виселення,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 02 квітня 2014 року в
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Омега» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи:
служби громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у
Львівській області про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, виселення
відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Вказане рішення оскаржило ТзОВ
«Факторингова компанія «Омега».

В своїй апеляційній скарзі
просять рішення суду скасувати та
постановити нове, яким визнати ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили
право на користування житловим
приміщенням за адресою АДРЕСА_1 та
виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з
квартири, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1. Вважають рішення суду
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню при неповному з'ясуванню
судом всіх обставин, що мають значення
для справи, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначають, що вони як переможець
прилюдних торгів стали власником
спірної квартири де до сих пір
зареєстровані та проживають
відповідачі, колишні її власники.
Враховуючи вимоги законодавства вони 25
жовтня 2013 року надіслали до
відповідачів вимогу про добровільне
звільнення житлового приміщення. Однак
відповідачі квартири не звільнили.
Тому вони звернулися до суду про
виселення відповідачів в примусовому
порядку та визнання їх такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням. Однак судом було
безпідставно взято до уваги твердження
представника відповідача про те, що
вимога про виселення відповідачами
отримана не була. Хоча згідно судової
практики особа вважається
повідомленою про добровільне
виселення з часу направлення такої
вимоги. Крім цього, судом не враховано
що створення особою перешкод власнику
приміщення у користуванні його майном
є достатньою підставою для його
виселення і без повідомлення. Окрім
цього у суду були і підстави для
визнання відповідачів такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням, оскільки такі
перестали бути його власниками та
жодних договорів з приводу спірної
квартири з новим власником не укладали.

В судове засідання відповідачі та
представник третьої особи не з'явилися.
Окрім відповідача ОСОБА_4 інші особи
причин неявки не повідомили, клопотань
про відкладення розгляду справи від
них не надходило. Від відповідача
ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи, в
обґрунтування якого відповідач
посилається на сімейні обставини. Суд
вважав за можливе проводити розгляд
справи у відсутності осіб, що беруть
участь у справі (їх представників), які
у судове засідання не з'явилися,
враховуючи, що такі повідомлялись про
час та місце розгляду справи належним
чином, доказів, що свідчили б про
поважність причин неявки (в тому числі
і ОСОБА_4, посилання на «сімейні
обставини» якого колегія суддів не
вважає поважною причиною неявки у
судове засідання) суду представлено не
було та зважаючи на вимоги ст. 305 ЦПК
України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача на підтримання
скарги, дослідивши матеріали справи,
оцінивши доводи осіб, що беруть участь
у справі в їх сукупності в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити.

Із оскарженого рішення суду першої
інстанції вбачається, що суд,
відмовляючи у задоволенні позову
виходив з того, що позивачем, як
власником спірного житлового
приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1, не
було дотримано процедури проведення
виселення мешканців спірної квартири,
відповідачів по справі, що передбачена
ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку».
Так, у матеріалах справи наявні лише
докази направлення відповідачам
повідомлення від 25.10.2013 року №25/10/13 з
вимогою протягом місяця з моменту його
отримання звільнити займане спірне
приміщення та знятися з реєстрації
цінним листом з описом вкладення. Однак
будь-які докази отримання цієї вимоги
відповідачами, - відсутні.

Однак, колегія суддів вважає згадані
висновки суду першої інстанції такими,
що зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи; обставини, які суд вважав
встановленими - недоведені, висновки ж
суду обставинам справи не відповідають
та суперечать нормам матеріального та
процесуального права.

Як вбачається із позовної заяви (а.с. 1-2)
позивач, посилаючись, зокрема на ст.ст.
383, 391 ЦК України, звернувся до суду з
позовом про визнання відповідачів
такими, що втратили право на
користування квартирою АДРЕСА_1 та
виселення відповідачів із вказаного
житлового приміщення з тих підстав, що
Товариство стало новим власником
спірної квартири, а відповідачі,
колишні власники проживаючи там та,
враховуючи, що там зареєстроване їх
місце проживання, не звільняючи
квартири та не знявшись з реєстрації
чинять їм перешкоди у реалізації їх
права власності на вказану квартиру.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва. Власник квартири може на
свій розсуд здійснювати ремонт і зміни
у квартирі, наданій йому для
використання як єдиного цілого, - за
умови, що ці зміни не призведуть до
порушень прав власників інших квартир
у багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема свідоцтва від 18.10.2013 року,
виданого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрованого у
реєстрі №1593, витягу з державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності №11141869 від
18.10.2013 року, Протоколу №03/332/13/і-4
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна (предмета іпотеки) від 25.09.2013 року,
- позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Омега» з 18.10.2013 року є
власником спірної квартири АДРЕСА_1. Їх
право власності зареєстроване у
встановленому законом порядку.

Крім цього, згідно заперечення на
позову заяву представника відповідача
ОСОБА_4, копій паспортів відповідачів,
даних Адресно-довідкового бюро від
5.12.2013 року (а.с. 52-55, 75, 76, 12) відповідачі,
незважаючи на те, що у них відсутні
будь-які правові підстави на
проживання у спірній квартирі,
проживають там та там зареєстроване у
встановленому законом порядку їх місце
проживання, чим такі особи фактично
чинять перешкоди позивачу у реалізації
його права власності на вказану
квартиру.

Враховуючи вказане судом першої
інстанції невірно здійснено посилання
на ч.3 ст. 109 ЖК України, ч.2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» та вказано про
те, що позивачем не було дотримано
вимог в частині необхідності
попередження відповідачів в місячний
термін про необхідність виселення. Так,
вимоги вказаних норм у
правовідносинах, що виникли між
сторонами не застосовуються, оскільки
стосуються правовідносин, які
виникають при зверненні стягнення на
предмет іпотеки між кредитором та
особами, що проживають у житловому
приміщенні, щодо якого прийнято
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки. У даному ж випадку
позивач звернувся в суд за захистом
свого права власності, яке виникло
внаслідок набуття майна з прилюдних
торгів, що відноситься до угод
купівлі-продажу, а не іпотеки.

Крім цього, враховуючи, що відповідачі
перестали бути власниками спірної
квартири, не пов'язані будь-якими
стосунками із теперішнім власником
квартири, в тому числі не уклали і
договору найму квартири з позивачем,
відтак стали тимчасовими жильцями.

Згідно змісту ст.ст. 98, 99 ЖК України та
ст. 818 ЦК України піднаймачі та
тимчасові жильці самостійного права на
займане жиле приміщення не набувають
незалежно від тривалості проживання та
виселяються без надання житлового
приміщення.

Тому апеляційну скаргу слід визнати
частково обґрунтованою та
задовольнити частково, рішення ж суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити
частково. Виселити відповідачів з
спірної квартири. В задоволенні решти
позову, а саме в частині визнання їх
такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням
поряд із вимогою про виселення -
відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1-4,
313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Омега» -
задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 02 квітня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Омега» до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третьої особи: служби
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Личаківського РВ ЛМУ
ГУМВСУ у Львівській області про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
виселення - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з
квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Омега» 76,46 грн.
судового збору за подання позовної
заяви та 40,60 грн. за подання апеляційної
скарги.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Омега» 76,46 грн.
судового збору за подання позовної
заяви та 40,60 грн. за подання апеляційної
скарги.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Омега» 76,46 грн.
судового збору за подання позовної
заяви та 40,6 грн. за подання апеляційної
скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А. Гірник