АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1047/14 Справа: № 2036/2-5/11
Категорія: «право власності»
Головуючий 1 інстанції: Ганенко Т.С.
Доповідач: Піддубний
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого: судді
Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової
О.Ю., Малінської С.М.,

при секретарі:
Новокщоновій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Чугуївського міського суду
Харківської області від 23 грудня 2013
року та додаткове рішення цього ж суду
від 14 квітня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи:
Кам`ноярузька сільська рада
Чугуївського району Харківської
області, Чугуївська державна
нотаріальна контора Харківської
області, про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом та за зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, яка також діяла
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи:
Кам`яноярузька сільська рада
Чугуївського району Харківської
області, Чугуївська державна
нотаріальна контора Харківської
області, служба у справах дітей
Чугуївського району Харківської
області, про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом та в порядку поділу спільного
сумісного майна подружжя, -

встановила:

У вересні 2011 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з названим позовом, в
обґрунтування якого зазначила, що її
матері ОСОБА_7 на підставі свідоцтва
про право особистої власності,
виданого 30 травня 1990 року виконавчим
комітетом Чугуївської міської ради
народних депутатів Чугуївського
району Харківської області, належав
житловий будинок АДРЕСА_2. 25 листопада
1989 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким усе
своє майно заповіла онуку ОСОБА_9 У 1989
році ОСОБА_9 на підставі рішення
виконавчого комітету Кам'яноярузької
сільської ради Чугуївського району
Харківської області від 11 квітня 1989
року розпочав будівництво житлового
будинку на земельній ділянці АДРЕСА_3
площею 800 кв.м., вилученої за рахунок
частини земельної ділянки
домоволодінням АДРЕСА_2, що належало
ОСОБА_7 У 1991 році ОСОБА_9 разом з
дружиною ОСОБА_1 та дітьми переїхав до
м. Харкова, де мешкав в квартирі
АДРЕСА_1, будівництво припинив,
недобудованим будинком, готовність
якого станом на 20 жовтня 2011 року
становить 36,9 %, з цього часу не
цікавився. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7 спадщину прийняла вона, ОСОБА_9
спадщину не прийняв. ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_9 помер. Вона здійснила поховання
сина, оскільки останнім часом він з
дружиною не проживав, вчинив
самогубство в с. Кам'яна Яруга
Чугуївського району Харківської
області. Посилаючись на те, що вона
прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7
та ОСОБА_9 шляхом фактичного вступу в
управління та володіння спадковим
майном, а ОСОБА_9 та відповідачі
будь-яких дій, що свідчать про
прийняття спадщини у встановлений
законом строк не вчинили, з урахуванням
уточнених позовних вимог, ОСОБА_5
просила встановити факт прийняття нею
спадщини після смерті матері ОСОБА_7 та
після смерті сина ОСОБА_9, визнати за
нею право власності на житловий
будинок з надвірними будівлями, що
розташований за адресою: АДРЕСА_2 в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_7, в порядку
спадкування за законом після смерті
сина ОСОБА_9 визнати за нею право
забудовника щодо недобудованого
житлового будинку готовністю 36,9 %,
розташованого за адресою: АДРЕСА_3 з
правом здачі будинку в експлуатацію та
отримання на своє ім'я документів, що
посвідчують право власності.

У березні 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_1, яка також діяла в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, звернулись до
суду із зустрічним позовом, мотивуючи
який зазначили, що після смерті ОСОБА_7
ОСОБА_9 прийняв спадщину - житловий
будинок АДРЕСА_2, оскільки на час
відкриття спадщини постійно проживав
разом зі спадкодавцем та був
зареєстрований за вказаною адресою,
фактично вступив у володіння спадковим
майном. Після смерті у 2001 році ОСОБА_9
вони прийняли спадщину шляхом
фактичного вступу в управління та
володіння спадковим майном, оскільки
були зареєстровані на час смерті
ОСОБА_9 разом зі спадкодавцем за
адресою: АДРЕСА_1. Посилаючись на
вказані обставини, з урахуванням
уточнених у грудні 2013 року позовних
вимог, позивачі просили встановити
факт прийняття ОСОБА_9 спадщини за
заповітом після смерті ОСОБА_7,
встановити факт прийняття ними
спадщини після смерті ОСОБА_9, яка
складається з житлового будинку
АДРЕСА_2 та недобудованого будинку
АДРЕСА_3, визнати вищевказаний
недобудований житловий будинок
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_1,
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину будинку в порядку поділу
спільного сумісного майна подружжя,
визнати за кожним з позивачів право
власності в порядку спадкування за
законом на ? частину житлового будинку
АДРЕСА_2 та по 1/8 частині недобудованого
будинку АДРЕСА_3.

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 23 грудня 2013
року та додатковим рішенням цього ж
суду від 14 квітня 2014 року позов ОСОБА_5
задоволено. Встановлено факт прийняття
ОСОБА_5 спадщини після смерті матері
ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано
за ОСОБА_5 право власності на житловий
будинок з надвірними будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_2 в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_7 Встановлено факт
прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті
сина ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.
Визнано за ОСОБА_5 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_9 право забудовника
недобудованого житлового будинку
АДРЕСА_3, відсоток готовності якого
становить 36,9 % з правом здачі будинку в
експлуатацію та отримання документів,
що посвідчують право власності. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1, яка також діяла в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просили рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким заявлений ними
позов задовольнити, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явились, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив із того,
що ОСОБА_9 відповідно до вимог ст. 549 ЦК
УРСР будь-яких дій, що свідчили б про
прийняття ним спадщини після смерті
ОСОБА_7 не вчинив, позивачка ОСОБА_5
після смерті матері ОСОБА_7 та сина
ОСОБА_9 протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини фактично вступила в
управління спадковим майном, після
смерті ОСОБА_9 позивачі за зустрічним
позовом у встановлений законом строк
спадщину також не прийняли, з вимогами
про поділ спільного сумісного майна
подружжя ОСОБА_1 звернулась після
спливу позовної давності, а відтак
позов ОСОБА_5 підлягає задоволенню, з
відмовою у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що на
підставі виданого 30 травня 1990 року
виконавчим комітетом Чугуївської
міської ради народних депутатів
Чугуївського району Харківської
області свідоцтва про право особистої
власності ОСОБА_7 належав житловий
будинок АДРЕСА_2.

Рішення виконавчого комітету
Кам'яноярузької сільської ради
Чугуївського району Харківської
області від 11 квітня 1989 року ОСОБА_9
було дозволено побудувати, а рішенням
виконкому від 22 серпня 1989 року -
завершити розпочате будівництво
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3
на земельній ділянці площею 800 кв.м., за
рахунок вилучення частини земельної
ділянки домоволодінням АДРЕСА_2, що
належало ОСОБА_7

Станом на 20 жовтня 2011 року готовність
вказаного будинку складає 36,9 %.

Складеним 25 листопада 1989 року
заповітом, на випадок своєї смерті
ОСОБА_7 зробила розпорядження, яким усе
своє майно заповіла онуку ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК
УРСР для придбання спадщини необхідно,
щоб спадкоємець її прийняв. Для
прийняття спадщини необхідне
волевиявлення спадкоємця і здійснення
ним певних дій. Спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

В статті 553 ЦК УРСР зазначено, що
спадкоємець за законом або за
заповітом має право відмовитися від
спадщини протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини. Вважається, що
відмовився від спадщини той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчить про прийняття
спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за
заповітом, так і за законом є правом
спадкоємця й залежить виключно від
його власного волевиявлення. Для
прийняття спадщини необхідне
волевиявлення спадкоємця і здійснення
ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може
бути виражено фактично, коли
спадкоємець протягом строку,
встановленого для прийняття спадщини,
не здійснює дій, що свідчать про намір
прийняти спадщину, або може бути
виражено явно, коли спадкоємець шляхом
подачі заяви в нотаріальну контору
виражає свою незгоду прийняти
спадщину.

Оскільки спадковим майном,
розпорядження щодо якого на випадок
смерті зробила ОСОБА_7 , є жилий будинок,
то спадкоємець, який мав намір прийняти
спадщину, повинен був вчинити
передбачені ст. 549 ЦК УРСР дії саме щодо
цього спадкового майна.

Встановлено та не заперечується
сторонами, що із заявою про прийняття
спадщини у передбачений ст. 549 ЦК УРСР
строк ОСОБА_9 до нотаріальної контор не
звертався.

Як убачається із матеріалів справи з 12
листопада 1993 року ОСОБА_9, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно проживали та
були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, які передбачають
рівність прав сторін щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості та
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Належних та допустимих, в розумінні
ст.ст. 58, 59 ЦПК, доказів на підтвердження
фактичного вступу ОСОБА_9 в управління
та володіння спадковим будинком -
утримання його у належному технічному
стані, здійснення платежів, пов'язаних
з його утриманням, тощо, не надано і
матеріали справи не містять.

Разом з тим, наявними у справі
письмовими доказами та показаннями
свідків підтверджується факт
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7
позивачкою ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер, внаслідок
чого в силу ст. 37 КпШС шлюб між ним та
ОСОБА_1 припинився.

Частиною 3 ст. 29 КпШС встановлено, що
для вимоги про поділ майна, яке є
спільною сумісною власністю
розведеного подружжя, встановлюється
трирічний строк позовної давності.

З позовом про визнання право власності
в порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя ОСОБА_1 звернулась лише
у 2012 році, тобто після спливу
передбаченого ст. 37 КпШС строку, про що
ОСОБА_5 зроблено відповідну заяву.

Крім того, встановлено та не
заперечується сторонами по справі, що
право власності на недобудований
житловий будинок АДРЕСА_2 А по вул.
Ювілейній в с. Кам'яна Яруга
Чугуївського району Харківської
області у встановленому законом
порядку не зареєстроване, а тому не
може бути визнано право власності на
частину майна, яке юридично не існує.

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_9 є дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які до суду
звернулись лише у 2012 році та
обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
зазначили, що прийняли спадщину шляхом
фактичного вступу в управління та
володіння недобудованим житловим
будинком АДРЕСА_3.

Вчиненням вказаних дій щодо будь-якого
іншого майна, яке б входило до складу
спадщини, що відкрилася після смерті
ОСОБА_9, позов не обґрунтовувався.

Заперечуючи проти зустрічного позову
ОСОБА_5 зазначила, що на час відкриття
спадщини ОСОБА_9 разом з дружиною не
проживав, поховання після самогубства
останнього вона здійснила самостійно.

Жодних доказів, що підтверджують
вчинення дій, що свідчать про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_9,
позивачами за зустрічним позовом не
надано.

Згідно з роз'ясненнями, які
містяться в п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року N 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» якщо будівництво
здійснювалося згідно із законом, то у
разі смерті забудовника до завершення
будівництва його права та обов'язки як
забудовника входять до складу
спадщини.

Отже встановивши, що жодних дій, які б
свідчили про прийняття ОСОБА_9
спадщини після смерті ОСОБА_7, а також
прийняття позивачами за зустрічним
позовом спадщини після смерті ОСОБА_9,
вчинено не було, що виходячи зі змісту
ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР, є відмовою від
спадщини, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
зустрічного позову та задовольнив
позов ОСОБА_5, яка довела факт прийняття
нею у встановлений законом строк
спадщини як після смерті матері ОСОБА_7,
так і після смерті сина ОСОБА_9

Оскільки судом першої інстанції не
було порушено норм процесуального
права, рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи, апеляційні скарги
підлягають відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 23 грудня 2013
року та додаткове рішення цього ж суду
від 14 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді