У Х В А Л А

іменем україни

18 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
сільськогосподарського кооперативу
«Україна» про розірвання договорів
оренди земельних ділянок за касаційною
скаргою сільськогосподарського
кооперативу «Україна» (далі - СГК
«Україна») на рішення Онуфріївського
районного суду Кіровоградської
області від

13 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 4 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що після смерті
ОСОБА_4, за заповітом, він успадкував
належні їй земельні ділянки площею 4,77
га та 0,29 га, що знаходяться на території
Млинківської сільської ради
Онуфріївського району Кіровоградської
області. Відповідно до договорів
оренди, укладених 8 листопада 2007 року
між ОСОБА_4 та СК «Україна», указані
земельні ділянки перебувають в оренді
у відповідача. Зазначив, що має намір
самостійно обробляти земельні ділянки,
у зв'язку з чим звертався до
відповідача із заявою про розірвання
договорів оренди на підставі п. 37, на що
отримав письмову відмову з посиланням
на те, що вказані земельні ділянки
оброблені, засіяні зерновими
культурами і задіяні в плані сівозмін,
за недотримання якого на господарство
будуть накладені штрафні санкції.

У звґязку з цим позивач просив суд
розірвати зазначені договори оренди
земельних ділянок, укладені 8 листопада
2007 року між ОСОБА_4 та СК «Україна», та
зобов'язати відповідача повернути йому
зазначені земельні ділянки, а також
відшкодувати йому понесені судові
витрати.

Рішенням Онуфріївського районного
суду Кіровоградської області від 13
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 4 грудня 2013
року, позов ОСОБА_3 задоволено.
Розірвано договори оренди земельних
ділянок, площею 4,77 га та 0,29 га, укладені
8 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та

СГК «Україна», розташовані у АДРЕСА_1,
зареєстровані 10 березня 2010 року в
Онуфріївському районному відділі
Кіровоградської регіональної філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру».
Зобов'язано СГК «Україна» повернути
ОСОБА_3 земельні ділянки, площею 4,7731 га
та 0,2908 га, розташовані на території
Млинківської сільської ради
Онуфріївського району Кіровоградської
області. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі СГК «Україна»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив із
обґрунтованості позовних вимог,
оскільки відповідно до п. 37 оспорюваних
договорів оренди земельних ділянок
передбачено зміну або розірвання
договору оренди у разі переходу права
власності на орендовану земельну
ділянку до іншої особи, що є
самостійною підставою для їх
розірвання і не ставиться в залежність
від п. 35 вказаних договорів, та вказав
на необґрунтованість доводів
апеляційної скарги стосовно того, що
цей пункт суперечить положенням ЦК
України та ст. 32 Закону України «Про
оренду землі».

Проте погодитися із такими висновками
судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судом встановлено, що 8 листопада 2007
року між ОСОБА_4, та

СГК «Україна» укладено два договори
оренди земельних ділянок площею 4,7731 га
та 0,2908 га розташованих у АДРЕСА_1,
строком на 10 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_4 померла, власником земельних
ділянок, відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за заповітом, є
ОСОБА_3

Пунктом 35 кожного з договорів
визначено, що дія договорів
припиняється шляхом їх розірвання за
взаємною згодою сторін, а за рішенням
суду на вимогу однієї сторони лише у
разі невиконання другою стороною
обов'язків, випадкового знищення
земельної ділянки, а також з інших
підстав, визначених законом.

Згідно з п. 36 спірних договорів оренди
землі розірвання договору в
односторонньому порядку не
допускається.

Пунктом 37 спірних договорів оренди
землі передбачено, що перехід права
власності на орендовану земельну
ділянку до другої особи є підставою для
зміни або розірвання договору.

Разом з тим, ч. 4 ст. 32 Закону України
«Про оренди землі» визначено, що
перехід права власності на орендовану
земельну ділянку до іншої особи, а
також реорганізація юридичної
особи-орендаря не є підставою для зміни
умов або розірвання договору, якщо інше
не передбачено договором оренди землі.

Оскільки інше передбачено умовами
договорів земельних ділянок, то судам
слід було визначитись із порядком
застосування зазначеної підстави для
їх розірвання.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо
сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Отже, у силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, позивач має довести підстави
для розірвання договорів, передбачені
ст. ст. 651, 652 ЦК України.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України районний суд на вказані вимоги
закону та обставини справи уваги не
звернув, апеляційний суд недоліки суду
першої інстанції не усунув, не врахував
доводів відповідача про те, що спірні
договори оренди можуть бути припинені
лише з підстав, визначених ст. 652 ЦК
України.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлено,
судові рішення судів попередніх
інстанцій не відповідають вимогам ст.
213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу
сільськогосподарського кооперативу
«Україна» задовольнити частково.

Рішення Онуфріївського районного суду
Кіровоградської області від

13 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 4 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко