Справа № 203/4474/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року
Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.

при секретарі - Величко О.М.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача -
Чекмез М.М.

представника відповідача -
Строганової Л.А.

представника третьої особи -
Зуйкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровської обласної ради,
Генерального директора Обласного
комунального підприємства культури
«Дніпропетровський академічний театр
опери та балету», Публічного
акціонерного товариства «Банк Камбіо»,
треті особи - Дніпропетровська міська
рада, Управління культури і туризму
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації, Дніпропетровська
обласна профспілкова організація
профспілки працівників культури,
Обласний комунальний підприємства
культури «Дніпропетровський
академічний театр опери та балету», про
встановлення фактів, визнання
правочину таким, що порушує публічний
порядок, про застосування наслідків,
передбачених ст.236 ЦК України у вигляді
визнання правочину недійсним з моменту
вчинення та заборони приватизації,
продажу та іншого відчуження майна за
правочином,-

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до
Дніпропетровської обласної ради,
Генерального директора ОКПК
«Дніпропетровський академічний театр
Опери та балету», треті особи -
Дніпропетровська міська рада,
Управління культури та туризму
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації, Дніпропетровська
обласна профспілкова організація
профспілки працівників культури, про
визнання нерухомого майна таким, що не
підлягає відчуженню, визнання
правочину таким, що порушує публічний
порядок, спрямований на порушення
конституційних прав та свобод людини і
громадянина, незаконне заволодіння
власністю громади, визнання правочину
вчиненим внаслідок зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з іншою, визнання правочину
фіктивним, удаваним, заборону
відчуження нерухомого майна (т.1
а.с.3-11,169-178)

Ухвалою Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 15 січня 2014 року
до участі у розгляді справи в якості
третьої особи було залучено ОКПК
«Дніпропетровський академічний театр
Опери та балету» (т. 2 а.с.185-186)

У судовому засіданні 07 квітня 2014 року
до участі у розгляді справи в якості
співвідповідача було притягнуто
Публічне акціонерне товариство «Банк
Камбіо»(т.3 а.с.10-11)

Позивач у позовній заяві та у судовому
засіданні в обґрунтування позовних
вимог, з урахуванням уточнень,
посилався на те, що 17 серпня 2012 року між
ПАТ «Банк Камбіо» та Територіальною
громадою сіл, селищ, міст
Дніпропетровської області в особі
Дніпропетровської обласної ради було
укладено договір іпотеки № 120/08-12-ІІ,
предметом іпотеки за яким було
передано в іпотеку банку будівлі та
споруди обласного комунального
підприємства культури
«Дніпропетровський академічний театр
опери та балету», що знаходяться за
адресою: просп. Карла Маркса 72а, м.
Дніпропетровськ. Позивач вважає, що
даний правочин порушує публічний
порядок, є антиконституційним та
недійсним з моменту укладення,
оскільки: порушує права громадян, в
тому числі і права позивача, на
отримання послуг культурного розвитку,
театр має виключний правовий статус, є
цінним соціально-культурним об'єктом,
який має загальнодержавне значення,
будівля театру є власністю
Територіальної громади міста та не
підлягає приватизації та відчуженню, а
тому просив суд встановити зазначені
факти, визнати спірний договір
недійсним, застосувати до правочину
наслідки передбачені ст.236 ЦК України
та стягнути з відповідачів судові
витрати(т.1 а.с.3-11,169-178)

У судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача
Дніпропетровської обласної ради у
судовому засіданні заперечувала проти
позову з посиланням на те, що органи
місцевого самоврядування від імені та
в інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду. Враховуючи, що
постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13.11.2012 року та ухвалою Дніпропет
ровського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013 року
у справі № 2а/0470/10023/12 встановлено, що
рішення №306-13/VІ від 25.05.2012 року прийняте
Дніпропетровською обласною радою на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України та, що будь-які
особисті права, свободи та інтереси
позивача вказаним рішенням не
порушено, отже, і договір іпотеки,
укладений на підставі та на виконання
рішення обласної ради № 306-13/УІ від
25.05.2012 року є укладеним обласною радою в
межах її повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Крім того, у матеріалах справи
відсутні докази того, що зазначений
договір іпотеки порушує публічний
порядок, а саме: конституційні права і
свободи позивача, спрямований на
знищення чи пошкодження його майна, або
майна держави чи територіальної
громади, незаконне заволодіння ним,
тому просила суд відмовити у
задоволенні позову(т. 2 а.с.179-184)

Представник відповідача Публічного
акціонерного товариства «Банк Комбі»
підтримала позицію Дніпропетровської
обласної ради, також заперечувала
проти задоволення позову оскільки він
є необґрунтованим та безпідставним так
як договір іпотеки № 120/08-12-ІІ від 17.08.2012
року був укладений на законних
підставах та за умов дотримання норм
діючого законодавства, земельна
ділянка у іпотеку не передавалась, банк
був обраний шляхом проведення тендеру,
а тому посилання позивача про змову між
сторонами договору є надуманими, крім
того на даний час договір іпотеки є
припиненим, тому просила відмовити у
задоволені позову.

Представник ОКПК «Дніпропетровський
академічний театр опери та балету» у
судовому засіданні просила розглянути
справу на розсуд суду, оскільки будівля
теарту знаходиться на балансі
Дніпропетровської обласної ради та
підприємство не є стороною договору
іпотеки.

Інші сторони у судове засідання не
з'явились, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлялались
неодноразово належним чином, про
причини не явки суд не повідомили.

Вислухавши пояснення позивача,
представників відповідачів,
представника третьої особи та
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного
висновку з таких підстав.

Встановлено, що ОКПК
«Дніпропетровський академічний театр
Опери та балету» є правонаступником
державного підприємства
«Дніпропетровський академічний театр
Опери та балету»; театр засновано на
спільній власності територіальних
громад, сіл, селищ, міст області і
знаходиться в управлінні
Дніпропетровської обласної ради; театр
створено з метою показу та створення
художньо-довершених вистав, концертних
програм, відродження та збереження
національної та світової театральної
спадщини, організації гастрольної
діяльності українських та зарубіжних
виконавців і театрів; театр є юридичною
особою яка має право укладати угоди,
набувати майнові та особисті немайнові
права, нести обов'язки, бути позивачем і
відповідачем в суді;майно театру
становлять основні фонди, матеріальні
та нематеріальні активи,
сценічно-постановочні засоби, обігові
кошти, а також цінності, вартість яких
відображається у балансі театру;
статутний фонд театру станом на 01.12.2013
року складає 8 113 500 грн.; майно театру є
спільною власністю територіальних
громад області і закріплюється за ними
на праві повного господарського
відання, яким театр володіє,
розпоряджається та користується;
статутний фонд, майно і кошти,
незалежно від джерел їх виникнення,
складають єдині господарські ресурси
театру й використовуються ним для
реалізації творчо-виробничих програм;
відчуження майна, що належить до
спільної власності територіальних
громад і закріплено за театром,
здійснюється Дніпропетровською
обласною радою у порядку,
встановленому чинним законодавством
України; стосунки Дніпропетровської
обласної ради, управління культури
облдержадміністрації і театру
регулюються чинним законодавством
України, що підтверджується копією
Статуту ОКПК «Дніпропетровський
академічний театр Опери та балету»
затвердженого рішенням
Дніпропетровської обласної ради від
18.12.2003 року № 284-12/ХХІV (т. 3 а.с.30-40)

Судом встановлено, що будівлі та
споруди ОКПК «Дніпропетровський
академічний театр Опери та балету», що
знаходяться за адресою: просп. Карла
Маркса 72а, м. Дніпропетровськ та
складаються з: будівля театру літ.А-5,
підвал літ. під А-5, тамбури літ. а-1, а'-1,
вхід до підвалу літ. а25- загальною
площею 11 359, 2 кв.м, приямки літ. а1-19 ,
ганки літ.а20-24, прохідна літ.Б, гараж
літ.В, склад літ.Г, повітряний забірник
літ.Д, майстерня літ. Ж, ганок літ.ж,
склади (тимч.) літ.И, З, Е, склад літ.К,
споруди №1-4, замощення І-III, фонтан
«Муза»: будівля ма шинного залу літ.Л-1
загальною площею 63,6 кв.м, басейн літ. Л з
фундаментом та приямком, повітряний
забірник літ. М, сходи № 5, підпірна
стінка № 6, мостіння ІV-VІ є комунальною
формою власності власником якої є
Територіальна громада сіл, селищ, міст
Дніпропетровської області в особі
Дніпропетровської обласної ради на
підставі свідоцтва про право власності
САС № 362785 виданого 29.01.2010 року
Дніпропетровською обласною радою
згідно розпорядження голови обласної
ради від 21.01.2010 року № 10-р та свідоцтва
про право власності САС № 567006 виданого
17.06.2010 року Дніпропетровською обласною
радою згідно рішення
Дніпропетровської обласної ради від
14.05.2010 року № 716-24/V. Крім того за даним
об'єктом нерухомості розташовані
самочинно побудовані тамбур літ. а-1
(поз.11) площею 2,4 кв.м., тамбур літ. а'-1
(поз.4) площею 2,8 кв.м., майстерня літ. Ж,
ганок літ.ж, склад літ.К, вхід до підвалу
літ. а25, приямок літ. а11, самочинно
переобладнано у будівлі театру літ. А-5
в підвалі поз. 6, 39а, 40а,46,47, в цокольному
поверсі поз.114, 115, 124, 125, 117, 118, 119, 120, 121, 122,
на другому поверсі поз. 235, 204, 205, 206, 207, 208,
233, 209, 210, 211, 232, 234, 237, 212, на третьому
поверсі поз. 315, 316, 317, 318, 319, 320, 321, 312, 313, 314,
322, 323, 324, 326, 306, 309, 310, 311, на четвертому
поверсі поз. 412, 415, 425, що
підтверджується витягом з Реєстру прав
власності на нерухоме майно,
відповіддю КП «ДМБТІ» ДОР» № 4715 від
05.05.2014 року та розпорядженням голови
обласної ради від 21.01.2010 року № 10-р (т. 3
а.с.14,83,125-126)

Судом встановлено, що 25 травня 2012 року
Дніпропетровською обласною радою було
прийнято рішення № 306-13/VІ «Про деякі
питання управління майном, що належить
до спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст
Дніпропетровської області»,
відповідно до якого Дніпропетровська
обласна рада вирішила, зокрема: п.27.1
Надати згоду комунальному
підприємству «Регіональний
стабілізаційний фонд»
Дніпропетровської обласної ради» на
залучення кредитних коштів у сумі 100 000
000,00 грн. на термін 12 місяців під
відсоткову ставку не більше 25 % річних
для закупівлі зерна з передачею в
іпотеку нерухомого майна як
забезпечення виконання кредитних
зобов'язань; п.27.2 Забезпечити виконання
кредитних зобов'язань комунальним
підприємством "Регіональний
стабілізаційний фонд"
Дніпропетровської обласної ради" за
кредитним договором на видачу кредиту
в розмірі 100 000 000,00 (сто мільйонів)
гривень нерухомим майном, що належить
до спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст
Дніпропетровської області (згідно з
додатком 5 до цього рішення); п.27.4
Дніпропетровській обласній раді та
комунальним підприємствам
Дніпропетровської обласної ради, які
володіють майном на праві
господарського відання, здійснити всі
необхідні дії щодо передачі об'єктів
нерухомості в іпотеку банківській
установі, що буде здійснювати надання
кредиту відповідно до додатка 5
рішення. Уповноважити голову
Дніпропетровської обласної ради та
комунальні підприємства
Дніпропетровської обласної ради, які
володіють майном на праві
господарського відання, здійснити
підписання договорів іпотеки
нерухомого майна та договорів застави
зерна, що підтверджується копією
зазначеного рішення наявного в
матеріалах справи(т.3 а.с.103-112)

Згідно додатку 5 до рішення
Дніпропетровської обласної ради №
306-13/VІ від 25.05.2012 року «Про деякі питання
управління майном, що належить до
спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст
Дніпропетровської області» будівлі та
споруди театру опери та балету ОКПК
«Дніпропетровський академічний театр
опери та балету» перебувають в
переліку об'єктів, що належать до
спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст
Дніпропетровської області та
використовуються як застави при
залученні кредитних ресурсів
комунальним підприємством
«Регіональний стабілізаційний фонд»
Дніпропетровської обласної ради», що
підтверджується даним переліком та
поясненням сторін (т.2 а.с.126-127)

Встановлено, що 16 серпня 2012 року між ПАТ
«Банк Камбіо» та КП «Регіональний
стабілізаційний фонд"
Дніпропетровської обласної ради» було
укладено кредитний договір № 120/08-12
згідно якого банк зобов'язався надати
позичальнику кредит в національній
валюті України у формі відкличної
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом кредитування у розмірі 45 000 000,00
(сорок п'ять мільйонів) гривень 00
копійок, у порядку і на умовах,
зазначених у даному договорі, а
позичальник зобов'язується його
використати за цільовим призначенням
та згідно зі встановленим строком
користування, своєчасно сплачувати
відсотки за користування кредитом в
розмірі 24,0% проценти річних та комісій,
та своєчасно повернути кредит банку,
строк користування кредитом
встановлено до 31 липня 2013 року, якщо
інший строк повернення кредиту не
встановлено у відповідності до
зазначеного кредитного договору, що
підтверджується поясненнями сторін у
судовому засіданні та відображенням
даного факту в іпотечному договорі №
120/08-12-ІІ від 17 серпня 2012 року(т. 2 а.с.176-178)

Судом встановлено, що у забезпечення
виконання зобов'язань по кредитному
договору № 120/08-12 від 16 серпня 2012 року
між ПАТ «Банк Камбіо» та
Територіальною громадою сіл, селищ,
міст Дніпропетровської області в особі
Дніпропетровської обласної ради а саме
Голови обласної Ради Удода Євгена
Григоровича, що діє на підставі Рішення
сесії (шосте скликання перша сесія)
Дніпропетровської обласної ради про
вибори голови Дніпропетровської
обласної ради VI скликання від 12
листопада 2010 року № І-І/УІ було
укладено договір іпотеки № 120/08-12-ІІ від
17 серпня 2012 року, предметом іпотеки за
яким було передано в іпотеку банку
будівлі та споруди обласного
комунального підприємства культури
«Дніпропетровський академічний театр
опери та балету», що знаходяться за
адресою: просп. Карла Маркса 72а, м.
Дніпропетровськ, яке складається з:
будівля театру літ.А-5 загальною площею
11 228, 8 кв.м, приямки літ.а1а10, а12-а19, ганки
літ.а20-24, прохідна літ.Б, гараж літ.В,
склад літ.Г, повітряний забірник літ.Д,
склади (тимч.) літ.И, З, Е, споруди №1-4,
замощення І-III, фонтан «Муза»: будівля
ма шинного залу літ.Л-1 загальною площею
63,6 кв.м, басейн літ.Л з фундаментом та
приямком, повітряний забірник літ. М,
сходи № 5, підпірна стінка № 6, мостіння
ІV-VІ. За домовленістю сторін, вартість
предмету іпотеки, складає 80 921 919,00
(Вісімдесят мільйонів дев'ятсот
двадцять одна тисяча дев'ятсот
дев'ятнадцять) 0 гривень, даний договір
було посвідчено приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
внесений до реєстру під № 2256, дані
обставини підтверджуються вказаним
договором іпотеки(т. 2 а.с.176-178)

Встановлено, що постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2012 року ОСОБА_1 було відмовлено у
повному обсязі у задоволенні позовних
вимог до Дніпропетровської обласної
ради про скасування п.п.27.1, 27.2, 27.4
рішення Дніпропетровської обласної
ради «Про деякі питання управління
майном, що належить до спільної
власності територіальних громад, сіл,
селищ, міст Дніпропетровської області»
№ 306-13/УІ від 25 травня 2012 рок у
відношенні будівель, будов та споруд
Дніпропетровського Академічного
театру Опери та балету, зупинення
виконання прав та обов'язків за
кредитними договорами, укладеними на
підставі п.п.27.1, 27.2, 27.4 рішення № 306-13/УІ
від 25 травня 2012 року, стягнення з
відповідача на користь територіальної
громади Дніпропетровської області
моральної шкоди у сумі 1 грн..Вказане
рішення було залишено без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013 у
справі № 2а/0470/10023/12, що підтверджується
копіями вказаних рішень(т.2 а.с.41-42, 129-130)

У судовому засіданні встановлено, що 31
березня 2014 року між ПАТ «Банк Камбіо»
та Територіальною громадою сіл, селищ,
міст Дніпропетровської області в особі
Дніпропетровської обласної ради було
укладено договір про припинення
договору іпотеки № 120/08-12-ІІ від 17
серпня 2012 року у зв'язку з повним
виконанням зобов'язань, які виникають з
кредитного договору № 120/08-12 від 16
серпня 2012 року, який був посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
внесений до реєстру під № 591(т.3 а.с.7)

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень вказаних
вище договорів, врегульовані нормами
Конституції України, ЦК України, Закону
України «Про культуру», Закону України
«Основи законодавства України про
культуру», Закону України «Про
іпотеку», Закону України «Про місцеве
самоврядування» в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин
та укладення оспорюваного іпотечного
договору.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Одним із способів
захисту цивільних прав є визнання
правочину недійсним.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права
та обов'язки виникають в тому числі на
підставі договорів та інших
правочинів, з актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст.. 11 Конституції
України держава сприяє консолідації та
розвиткові української нації, її
історичної свідомості, традицій і
культури, а також розвиткові етнічної,
культурної, мовної та релігійної
самобутності всіх корінних народів і
національних меншин України.

Театри є власністю областей та входять
до «Переліку державного майна України,
що передається до власності
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальної власності)»
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України N 311 від 5 листопада 1991
року.

Відповідно до ст.. 2 Закону України
«Основи законодавства України про
культуру» основними принципами
культурної політики в Україні є:
визнання культури як одного із
головних чинників самобутності
української нації та національних
меншин, які проживають на території
України; утвердження гуманістичних
ідей, високих моральних засад у
суспільному житті, орієнтація як на
національні, так і на
загальнолюдські цінності, визнання їх
пріоритетності над політичними і
класовими інтересами; збереження і
примноження культурних надбань;
рівність прав і можливостей
громадян незалежно від соціального
стану та національної приналежності у
створенні, використанні та поширенні
культурних цінностей; доступність
культурних цінностей, усіх видів
культурних послуг та культурної
діяльності для кожного громадянина;
забезпечення умов для творчого
розвитку особистості, підвищення
культурного рівня та естетичного
виховання громадян; поєднання
державних і громадських засад у
забезпеченні розвитку культури.

Згідно ст.. 5 даного Закону громадяни у
сфері культури мають право на доступ до
культурних цінностей.

Статтею 21 Закону передбачено, що не
допускається ліквідація закладів,
підприємств і організацій культури у
зв'язку з позбавленням їх приміщень,
які передаються у власність чи
безплатне користування релігійним
організаціям, а також їх
перепрофілювання з іншою метою під
час роздержавлення і приватизації.

Згідно п.1 та 17 ч.1 ст..1 Закону України
«Про культуру» базовою мережею
закладів культури - є комплекс
підприємств, установ, організацій і
закладів культури державної та
комунальної форми власності,
діяльність яких спрямована на
створення умов для забезпечення
розвитку творчості людини, збирання,
збереження, використання і поширення
інформації про матеріальні та
духовні культурні цінності, наукові
розробки, а також на забезпечення
цілісності культурного простору
України, доступності національного
культурного надбання, дотримання прав
громадян у сфері культури. При цьому
об'єктами культурного призначення -
є цілісні майнові комплекси клубних
закладів (клубів, будинків культури,
палаців культури тощо), парків
культури та відпочинку, бібліотек,
музеїв, архівів історико-культурних
заповідників, театрально-видовищних
закладів (театрів, філармоній,
концертних організацій, музичних
колективів, ансамблів тощо),
кінотеатрів, інших закладів культури;
пам'ятки культурної спадщини, предмети
колекцій, зібрання, фонди, будівлі,
споруди культурного призначення та
інші культурні цінності.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону громадяни
мають право на доступ до культурних
цінностей, культурної спадщини і
культурних благ.

Згідно ч.3 ст. 20 Закону України «Про
культуру» не підлягають приватизації
архіви (архівні установи), об'єкти
культури, мистецтва, у тому числі
виняткової історичної, художньої,
наукової чи іншої культурної
цінності, що занесені чи підлягають
занесенню до Державного реєстру
національного культурного надбання, а
також об'єкти архітектури, меморіальні
комплекси, заповідники, парки тощо
загальнодержавного значення.

Згідно ч.. 5 ст. 20 Закону України «Про
культуру» не можуть бути предметом
застави об'єкти права державної та
комунальної власності, що занесені або
підлягають занесенню до Державного
реєстру національного культурного
надбання.

За змістом ст.ст.546, 547, 573 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватись заставою, якою також
може бути забезпечена вимога, яка може
виникнути в майбутньому. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. При цьому
відповідно до ст.575 ЦК України
різновидом застави є іпотека.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 14 Закону України «Про іпотеку»
продаж предмета іпотеки, що є
об'єктом права державної чи
комунальної власності, здійснюється з
урахуванням вимог Законів України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)" та
"Про особливості приватизації об'єктів
незавершеного будівництва".
Забороняється передача в іпотеку
об'єктів права державної власності, що
не підлягають приватизації.

Відповідно до ч.3 ст..2 Закону України
"Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)" не можуть бути об'єктами
малої приватизації будівлі (споруди,
приміщення) або їх окремі частини, які
становлять національну, культурну та
історичну цінність і перебувають під
охороною держави, захисні споруди
цивільного захисту, та будівлі
(споруди, приміщення) або їх окремі
частини, де розміщуються бібліотеки,
книгарні та державні видавництва,
заклади охорони здоров'я системи
екстреної медичної допомоги.

Нормою ст.ст.3, 18 Закону України «Про
іпотеку», ст.574 в контексті ст.575 ЦК
України передбачено, що іпотека як
форма застави виникає і на підставі
договору.

Згідно ст.5 Закону України «Про
іпотеку» предметом іпотеки можуть бути
один або декілька об'єктів нерухомого
майна за таких умов: нерухоме майно
належить іпотекодавцю на праві
власності; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом. Предметом
іпотеки також може бути об'єкт
незавершеного будівництва або інше
нерухоме майно, яке стане власністю
іпотекодавця після укладення
іпотечного договору, за умови, що
іпотекодавець може документально
підтвердити право на набуття ним у
власність відповідного нерухомого
майна у майбутньому. Предметом іпотеки
може бути право оренди чи користування
нерухомим майном, яке надає орендарю чи
користувачу право будувати, володіти
та відчужувати об'єкт нерухомого майна.
Таке право оренди чи користування
нерухомим майном для цілей цього
Закону вважається нерухомим майном.

Положеннями ст. 143 Конституції України
встановлено, що обласні та районні ради
затверджують програми
соціально-економічного та культурного
розвитку відповідних областей і
районів та контролюють їх виконання;
затверджують районні і обласні
бюджети, які формуються з коштів
державного бюджету для їх відповідного
розподілу між територіальними
громадами або для виконання спільних
проектів та з коштів, залучених на
договірних засадах з місцевих бюджетів
для реалізації спільних
соціально-економічних і культурних
програм, та контролюють їх виконання;
вирішують інші питання, віднесені
законом до їхньої компетенці.

Також ч.2 ст. 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування» встановлено,
що обласні та районні ради є органами
місцевого самоврядування, що
представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст,
у межах повноважень, визначених
Конституцією України, цим та іншими
законами, а також повноважень,
переданих їм сільськими, селищними,
міськими радами.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити ЦК,
іншим законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК, міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів
державної влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства. Зміст правочину
не повинен суперечити положенням також
інших, крім актів цивільного
законодавства, нормативно-правових
актів, прийнятих відповідно до
Конституції України (статті 1, 8
Конституції України). Відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин). Підставою визнання
недійсності договору як правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною 1-3, 5 ст.203 ЦК, а
саме: зміст правочину не може
суперечити вимогам ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства,
моральним засадам суспільства, а також
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що ним обумовлені.

Відповідно до ст.. 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним. У разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним.

Положеннями ст. 216 ЦК України визначено,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. Вимога
про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Статтею 236 ЦК України передбачено, що
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Перш за все, суд вважає що дана цивільна
справа підсудна Кіровському районному
суду м. Дніпропетровська, оскільки
позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що укладеним
договором іпотеки, який передбачає
можливість в подальшому відчуження
будівель та споруд ОКПК
«Дніпропетровський академічний театр
опери та балету» (яке забезпечує
державні соціальні нормативи у сфері
обслуговування населення установами
культури, має загальнодержавне
значення, діяльність якого забезпечує
соціальний розвиток, збереження та
підвищення культурного потенціалу та
духовних цінностей) порушено права
громадян міста та його особисті права,
а саме конституційне право позивача на
користування об'єктом культури, тобто
Дніпропетровського академічного
театру опери та балету. При цьому суд
виходить з того, що законодавством
України гарантується рівність прав і
можливостей громадян незалежно від
соціального стану та національної
приналежності у створенні,
використанні та поширенні культурних
цінностей; доступність культурних
цінностей, усіх видів культурних
послуг та культурної діяльності для
кожного громадянина; забезпечення
умов для творчого розвитку
особистості, підвищення культурного
рівня та естетичного виховання
громадян, а тому приходить до висновку,
що дана справа стосується порушених,
невизнаних та оспорюваних прав, свобод
та інтересів позивача, що виникають із
цивільних відносин.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні на підставі таких доказів
фактичні обставини в контексті
викладених норм законодавства, чинного
на час виникнення спірних
правовідносин та укладення
оспорюваного іпотечного договору, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог, але
частково, мотивуючи свою правову
позицію наступним. Як слідує з
приведених вище норм законодавства, є
нікчемними правочини що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності, що зазначено
також у Постанові Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009
рок.

Виходячи з того, що центральні
органи державної виконавчої влади,
об'єднання громадян і громадяни, у
віданні або власності яких знаходяться
об'єкти національного культурного
надбання, зобов'язані забезпечити їх
схоронність; об'єкти національного
культурного надбання, що є
загальнодержавною власністю, не
підлягають роздержавленню і
приватизації; основними принципами
культурної політики в Україні є:
визнання культури як одного із
головних чинників самобутності
української нації та національних
меншин, які проживають на території
України; збереження і примноження
культурних надбань; рівність прав і
можливостей громадян незалежно від
соціального стану та національної
приналежності у створенні,
використанні та поширенні культурних
цінностей; доступність культурних
цінностей, усіх видів культурних
послуг та культурної діяльності для
кожного громадянина; забезпечення умов
для творчого розвитку особистості,
підвищення культурного рівня та
естетичного виховання громадян, суд
вважає, що спірний договір іпотеки є
таким, що спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, а саме відчуження в
майбутньому об'єкта культурного
призначення, тобто нікчемним в
розумінні ст.. 228 ЦК України.

При цьому необхідно зазначити, що
укладання договору іпотеки передбачає
ризик відчуження в подальшому будівлі
та споруд театру на користь банку,
оскільки відповідно до ст.. 1, 33, 37-41
Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом, а
тому посилання представника
відповідача на той факт, що фактично
договір іпотеки не передбачав
відчуження будівлі театру є
суб'єктивними та надуманими.

Крім того, виходячи з пояснень
представників відповідачів наданих у
судовому засіданні правочин був
вчинений без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином, оскільки договір іпотеки
укладався лише формально, лише для
дотримання процедури отримання
кредитних коштів на користь КП
«Регіональний стабілізаційний фонд"
Дніпропетровської обласної ради», але
виконання даного договору іпотеки
фактично виключалось сторонами, що суд
також відносить до підстав недійсності
іпотечного договору № 120/08-12 від 17.08.2012
року, адже згідно ч.1 ст.. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Крім того, враховуючи, що майно ОКПК
«Дніпропетровський академічний театр
Опери та балету» є спільною власністю
територіальних громад області і
закріплюється за ними на праві повного
господарського відання, яким театр
володіє, розпоряджається та
користується; статутний фонд, майно і
кошти складають єдині господарські
ресурси театру й використовуються ним
для реалізації творчо-виробничих
програм, а відчуження майна, що
належить до спільної власності
територіальних громад і закріплено за
театром та здійснюється
Дніпропетровською обласною радою у
порядку, встановленому чинним
законодавством України, суд вважає, що
при укладанні договору іпотеки між ПАТ
«Банк Камбіо» та КП «Регіональний
стабілізаційний фонд"
Дніпропетровської обласної ради»
взагалі не було враховано вказану
юридичну особу, її права та обов'язки
які могли змінитися під час укладання
даного договору.

При розгляді позовних вимог суд
виходив з того, що правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. У разі якщо під
час розгляду спору про визнання
правочину недійсним як оспорюваного
та застосування наслідків його
недійсності буде встановлено
наявність підстав, передбачених
законодавством, вважати такий правочин
нікчемним, суд, вказуючи про
нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину. За
змістом статті 216 ЦК України та
виходячи із загальних засад
цивільного законодавства суд може
застосувати з власної ініціативи
реституцію як наслідок недійсності
оспорюваного правочину. Інші наслідки
недійсності оспорюваного
правочину(відшкодування збитків,
моральної шкоди тощо) суд застосовує
відповідно до статті 11 ЦПК України. Суд
враховує, що виконання чи
невиконання сторонами зобов'язань, які
виникли з правочину, має значення лише
для визначення наслідків його
недійсності, а не для визнання
правочину недійсним. У разі якщо
правочин ще не виконаний, він є таким,
що не створює жодних юридичних
наслідків (частина перша статті 216 ЦК
України).

Суд не поділяє правову позицію
представника відповідача про те, що
підставою відмови у задоволенні даного
позову ОСОБА_1, є те, що Постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2012 року та Ухвалою Дніпропетровського
Апеляційного адміністративного суду
від 10 жовтня 2013 року було встановлено,
що рішення Дніпропетровської обласної
ради №306-13/VI від 25.05.2012 «Про деякі
питання управління майном, що належить
до спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст
Дніпропетровської області» в частині
п. 27.2 та п. 27.4 було прийнято на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, зважаючи на наступне. Суд не
ставить під сумнів висновки вказаних
судів та вважає, що рішення
Дніпропетровської обласної ради було
дійсно було винесено формально
процесуально в межах Закону України
«Про місцеве самоврядування» та у
передбаченому відповідними
нормативними актами порядку, але при
цьому, як виявилось, не було враховано
історичну, культурну цінність театру,
як об'єкту комунальної власності, та
його важливе значення для суспільства
(зважаючи на історію побудови театру та
розвиток театральної культури в м.
Дніпропетровську у всеукраїнському та
міжнародному масштабах). Крім того,
питання дійсності правочину
укладеного між Дніпропетровською
обласною радою та ПАТ «Банк Камбіо» та
відповідність його вимогам закону
досліджується в межах даної цивільної
справи, а висновки адміністративних
судів не можуть бути основоположними
для розгляду даного позову.

Необхідно зазначити, що будівлі театру
опери та балету мають самочинно
побудовані об'єкти нерухомості, а саме:
тамбур літ. а-1 (поз.11) площею 2,4 кв.м.,
тамбур літ. а'-1 (поз.4) площею 2,8 кв.м.,
майстерня літ. Ж, ганок літ.ж, склад
літ.К, вхід до підвалу літ. а25, приямок
літ. а11, самочинно переобладнано у
будівлі театру літ. А-5 в підвалі поз. 6,
39а, 40а,46,47, в цокольному поверсі поз.114,
115, 124, 125, 117, 118, 119, 120, 121, 122, на другому
поверсі поз. 235, 204, 205, 206, 207, 208, 233, 209, 210, 211,
232, 234, 237, 212, на третьому поверсі поз. 315,
316, 317, 318, 319, 320, 321, 312, 313, 314, 322, 323, 324, 326, 306,
309, 310, 311, на четвертому поверсі поз. 412,
415, 425. При цьому в п.1 8 договору іпотеки
зазначено, що іпотека розповсюджується
на всі поліпшення, реконструкційні
роботи, зміни, доробки, що суперечить
вимогам ст.. 5, 14 Закону України «Про
іпотеку», оскільки вказане майно не є
об'єктом права державної чи
комунальної власності, на нього не
зареєстровано право власності у
відповідності до вимог закону, а
передача в іпотеку не оформлених
об'єктів нерухомості є неможливим.

Отже, враховуючи вищезазначені
обставини суд вважає за необхідне
визнати недійсним з моменту його
укладення договір іпотеки № 120/08-12-ІІ
укладений 17 серпня 2012 року між
Публічним акціонерним товариством
«Банк Комбіо» та Територіальною
громадою сіл, селищ, міст
Дніпропетровської області в особі
Дніпропетровської обласної ради
зареєстрований приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
внесений до реєстру під № 2256.

При вирішенні позовних вимог про
застосування наслідків недійсності
правочину, передбачених ст.236 ЦК
України у вигляді заборони
приватизації, продажу та іншого
відчуження майна за правочином, то суд
виходить з того, що строк передачі
зазначеного у договорі іпотеки
нерухомого майна в рахунок забезпечити
виконання кредитних зобов'язань, з
огляду на прийняття рішення
Дніпропетровської обласної ради №
306-13/VI 25 травня 2012 року та передачу в
іпотеку нерухомого майна, що належить
до спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст
Дніпропетровської області, зокрема
ОКПК «Дніпропетровський академічний
театр опери та балету» - сплинув 25
травня 2013 року. Крім того 31 березня 2014
року між ПАТ «Банк Камбіо» та
Територіальною громадою сіл, селищ,
міст Дніпропетровської області в особі
Дніпропетровської обласної ради було
укладено договір про припинення
договору іпотеки № 120/08-12-ІІ від 17
серпня 2012 року у зв'язку з повним
виконанням зобов'язань, які виникають з
кредитного договору № 120/08-12 від 16
серпня 2012 року, отже оспорюваний
договір не був виконаний та не буде
виконаний в майбутньому, отже відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог позивач в цій частині.

Що стосується вимог позивача про
встановлення фактів, а саме що театр
має виключний правовий статус, є цінним
соціально-культурним об'єктом, який має
загальнодержавне значення, будівля
театру є власністю Територіальної
громади міста, то суд вважає, що дані
факти не потребують встановлення
оскільки є загальновідомими,
визнаними, не оспорюваними та можуть
бути підтверджені відповідними
документами, а згідно ч. 2 ст..256 ЦПК
України у судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення. Крім того,
вказані фактичні обставини існували на
момент укладання договору іпотеки №
120/08-12-ІІ укладений 17 серпня 2012 року,
встановлені даним рішенням як факти
які вже існують та є підставою для
задоволенні іншої частини позову
позивача. Відповідна правова позиція
викладена також в Постанові Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення» N 5
від 31.03.95 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, суд вважає за
необхідне стягнути з
Дніпропетровської обласної ради та
Публічного акціонерного товариства
«Банк Камбіо», а саме сторін нікчемного
договору, у рахунок повернення судових
витрат - 351,20 грн. з кожного (з розрахунку
задоволення позовної вимоги та
повернення судового збору за
клопотання про забезпечення доказів,
які були задоволені судом, а саме: 229,40
+114,70+ 114, 70 + 121,80 +121,80 = 702,40/2 = 351,20) (т.1 а.с.198,
т.2 а.с. 1, 31, 191)

На підставі викладеного, керуючись
ст..ст. 3, 13, 11, 143 Конституції України,
ст.ст. 4, 10-11, 15-16, 203-204, 215-216, 228, 236, 546-547, 573,
575 Цивільного Кодексу України, ст..ст. 1,
6, 20 Закону України «Про культуру»,
ст..ст. 2, 5, 21 Закону України «Основи
законодавства України про культуру»,
ст..ст. 1, 3, 5, 14, 18 Закону України «Про
іпотеку», ч.2 ст. 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування», ч. 3 ст.. 2
Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)", суд, -

В И Р І Ш И В :

Договір іпотеки № 120/08-12-ІІ укладений 17
серпня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством «Банк Комбіо»
та Територіальною громадою сіл, селищ,
міст Дніпропетровської області в особі
Дніпропетровської обласної ради
зареєстрований приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
внесений до реєстру під № 2256 - визнати
недійсним з моменту його укладення.

ОСОБА_1 в задоволені інших позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з Дніпропетровської обласної
ради та Публічного акціонерного
товариства «Банк Камбіо» у рахунок
повернення судових витрат - 351,20 грн. з
кожного.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Ф.Ф. Маймур