Провадження № 760/1574/14
Справа № 2-1887/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Солом`янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді- Лозинської М.І.,

за участі секретаря- Панченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом в якому просить визнати за ним
право власності на 1/4 частини квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після померлого ОСОБА_3.

В обґрунтування позову вказує на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько
ОСОБА_3, спадкоємцями якого є він та
відповідач по справі ОСОБА_2- його
рідний брат. Після смерті батька
відкрилась спадщина на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, належала померлому
на підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданим Органом
приватизації житла Залізничного
району м. Києва.

Позивач вказує, що у вищевказаній
квартирі є зареєстрованими він та
відповідач ОСОБА_2

Позов мотивований тим, що 21.01.2014
року йому Дев`ятою Київської державної
нотаріальною конторою було відмовлено
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом, оскільки
правовстановлюючий документ , а саме
свідоцтво право власності на квартиру,
на підставі якого померлому належить ?
частина спірної квартири не є
зареєстрованим в органі, що здійснює
державну реєстрацію, у зв`язку з чим
позивач вимушена звернутись до суду із
вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач та
його представник позовні вимоги
підтримали та просили їх задоволення з
підстав, що викладені у позові.

Відповідач- ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги визнав.

Дослідивши письмові докази, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи із наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом
про смерть , виданим Відділом
реєстрації смерті у м.Києві 25 березня
2011 року , Серія НОМЕР_1.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач та відповідач є синами
померлого , що підтверджується
свідоцтвом про їх народження, виданих
Ленінградським РАГС 30.10.1987 року , серія
НОМЕР_2 про народження ОСОБА_2 та
повторним свідоцтвом про народження
ОСОБА_1, виданим Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану,
Солом"янського району м. Києва14 грудня
2014 року.

Встановлено, що за життя на праві
власності ОСОБА_3 належала 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 відповідно до
свідоцтва про право власності на житло,
виданого 01 березня 2000року Відділом
приватизації державного житла
Залічничного району м.Києва та яке
зареєстровано у Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна 14.03.2000 року за
реєстровим номером 4752 в реєстровій
книзі д.1036-196.

Згідно з вказаним свідоцтвом інша 1/2
частина вищевказаної квартири
належить позивачу.

Після смерті ОСОБА_3відкрилась
спадщина до складу якої увійшла
вказані вище 1/2 частини у спірній
квартирі.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно положень ст. 1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
та за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України,
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою і часом відкриття спадщини є
день смерті особи.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти, у тому числі зачаті за життя
спадкодавця та народженні після його
смерті, той з подружжя, який пережив , та
батьки.

Встановлено, що ОСОБА_3 за життя
розпорядження на випадок своєї смерті
не здійснив.

Після смерті ОСОБА_3 із заявами про
прийняття спадщини 24 грудня 2013 року
звернувся позивач та 28.10.2013 року
відповідач, вказавши , що вони фактично
прийняли спадщину після смерті батька

Матеріали спадкової справи свідчать
про те, що будь-які інші особи із заявою
про прийняття спадщини не звертались.

Відповідно до ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти ії. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до довідки форми № 3 ,
виданої 16 жовтня 2013 року ВСП «
Чоколівський» позивач з 30.09.1999року по
теперішній час є зареєстрований у
спірній квартирі.

Враховуючи, що позивач на день смерті
батька був зареєстрований та проживав
разом з померлим однією сім»єю, він як
спадкоємець першої черги після смерті
батька , має право на успадкування ?
частини в спірній квартирі, з
урахуванням належної частки у
спадщині, яку має успадкувати
відповідач по справі.

Зазначене відповідач ОСОБА_2, який є
іншим спадкоємцем за законом, не
оспорював та визнав право позивача на
спадок.

Проте, 21.01.2014 року Дев`ятою Київською
державною нотаріальною конторою
позивачу відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину, оскільки
правовстановлюючий документ
-свідоцтво про право власності , видане
органом приватизації, не зареєстровано
в органі, який здійснює державну
реєстрацію нерухомого майна.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року № 1952-ІV, однією із підстав
державної реєстрації прав на нерухоме
майно є рішення судів, що набрали
законної сили, оскільки визнання права
власності на нерухоме майно є
прерогативою суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України,
способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права на
спадкове майно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 «Про судову практику у справах про
спадкування», зазначено, що свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Як роз'яснено у листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних від
16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування», якщо документи, що
засвідчують право власності на
нерухоме майно, існували, проте були
втрачені власником та не можуть бути
відновлені в передбаченому законом
порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК
України, відповідно до якої позов про
визнання права власності може бути
пред'явлений, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати власником документа, який
засвідчує його право власності.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків
встановлених, ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Таким чином, досліджуючи зазначені
обставини справи та оцінюючи зібрані
докази у їх сукупності, враховуючи те,
що здійснення державної реєстрації за
померлою особою суперечить чинному
законодавству, а відсутність такої
реєстрації перешкоджає оформленню
спадщини позивачем, суд приходить до
висновку, що порушене право позивача
підлягає захисту, та як наслідок за ним
підлягає визнанню права власності в
порядку спадкування за законом на
частину спадщини , що відкрилась після
смерті батька.

На підставі наведеного , керуючись
ст.ст.15,16,328,392,1216,1217, 1220, 1261 ЦК України,
ст.ст.3,10,57,60,61, 209,212-215,294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове майно
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 14
частину квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 41.6 кв.м., житловою площею 27,1
кв.м.в порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: