У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
виселення та за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа - Печерський
районний відділ головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про визнання таким, що втратив
право користування житлом, зняття з
реєстрації за касаційною скаргою
ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на
рішення апеляційного суду м. Києва від 9
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

18 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом, в обґрунтування якого
зазначав, що з 13 червня 1992 року
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, який рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 17 січня 2013
року було розірвано. Від шлюбу мають
двох неповнолітніх дітей. У січні 1993
року його дружина отримала ордер на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з свідоцтвом про право
власності на житло від 25 липня 1993 року
власником спірної даної квартири є
відповідачка, він прописаний в ній з 1993
року з перервою у 2007 році. Вказує, що
поселився в квартиру як член сім'ї
відповідачки і набув рівного з нею
права користування житлом, однак у
січні 2013 року остання змінила замки на
вхідних дверях квартири та не пускає
його до приміщення, чим порушує його
право, передбачене ст. 64
ЖК України, а тому просив вселити його
до спірної квартири.

22 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом зняття з
реєстрації, в обґрунтування якого
зазначала, що з початку 2012 року ОСОБА_3
внаслідок конфліктних ситуацій, які
сталися в їх сім»ї, виїхав із квартири
АДРЕСА_1, яка належить їй на праві
власності, він не оплачує плату за
користування жилим приміщенням і
комунальні послуги, їй доводиться
нести додаткові витрати по сплаті
послуг з утримання квартири.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 17 січня 2013р. шлюб між нею та
відповідачем розірваний.

Вона, як власник, не має можливості
користуватися власністю на свій
розсуд, оскільки відповідач
залишається зареєстрованим в спірній
квартирі.

Посилаючись на наведене, просила суд
усунути перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження
належної їй на праві власності
квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття
відповідача з реєстрації в спірній
квартирі.

Ухвалою суду від 30 травня 2013 позови
були об»єднані в одне провадження для
спільного розгляду.

6 листопада 2013 року представник ОСОБА_4
уточнив позовні вимоги та просив суд
позбавити ОСОБА_3 права користування
спірною квартирою на підставі ч.1 ст.406
ЦК України та зняти його з реєстрації в
ній, посилаючись на те, що навесні 2009
року ОСОБА_4 разом з сім»єю стали
проживати в котеджному містечку
«Французьке містечко». В вересні 2011
року вона з дітьми повернулася в спірну
квартиру, а відповідач відмовився від
переїзду і лише час від часу відвідував
сім»ю. Таким чином, після розірвання
шлюбу між сторонами, відповідач
перестав бути членом сім»ї власника
квартири, не проживає в ній на
добровільних засадах, а тому втратив
право користування квартирою

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 23 січня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Знято ОСОБА_3 з реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
9 квітня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано і ухвалено нове
рішення про задоволення позову ОСОБА_3

Ухвалено вселити ОСОБА_3 в квартиру
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_4.

У задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, просить скасувати
рішення апеляційного суду, посилаючись
на порушення ним норм матеріального та
процесуального права, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Судом установлено, що сторони по справі
перебували у зареєстрованому шлюбу з 13
червня 1992 року, який рішенням
Печерського районного суду м. Києва від
17 січня 2013 року було розірвано.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх
дітей: дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого орендним взуттєвим
підприємством «Київ» 25 липня 1993 року.

ОСОБА_3 зареєстрований проживаючим у
спірній квартирі з 18 грудня
2007 року, як чоловік ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 та задовольняючи позов ОСОБА_4
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 з осені 2011 року не проживає в
спірній квартирі, а тому відповідно до
положень ч. 2 ст. 405 ЦПК України його слід
визнати таким, що втратив право
користування спірною квартирою.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову ОСОБА_3 та
відмову у задоволенні позову ОСОБА_4,
апеляційний суд виходив з того, що
остання чинить перешкоди ОСОБА_3 у
користуванні вказаною квартирою, право
користування якою він набув на
законних підставах, а тому його слід
вселити в цю квартиру.

Зазначений висновок апеляційного суду
відповідає вимогам ст.156 ЖК України та
наявним у справі доказам. Зокрема, суд
апеляційної інстанції правильно взяв
до уваги, що під час розгляду справи в
суді першої інстанції ОСОБА_4
визнавала, що з грудня 2012 року ОСОБА_3 не
має ключів від спірної квартири,
оскільки вона змінила замки від
вхідних дверей, а протягом 2012 року він
приходив в квартиру, спілкувався з
дітьми.

Суд апеляційної інстанції також
правильно виходив з того, що 16 квітня 2013
року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом
про вселення в спірну квартиру, а
ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом зняття з реєстрації 22
квітня 2013 року.

Суд апеляційної інстанції правильно
зазначив в рішенні, що ОСОБА_4 не
обґрунтовувала свої вимоги до ОСОБА_3
тим , що він відсутній в квартирі, яка
належить їй на праві власності, понад
один рік без поважних причин,
представник ОСОБА_4 в суді апеляційної
інстанції наголошував, що ОСОБА_3
втратив право користування спірною
квартирою у зв»язку з розірванням
шлюбу з її власником.

Посилання в касаційній скарзі на те, що
ОСОБА_3, розірвавши шлюб з ОСОБА_4,
перестав бути членом її сім»ї, з
вересня 2011 року не проживає с спірній
квартирі, у зв»язку з чим втратив право
користування житлом, не заслуговують
на увагу, оскільки суперечать вимогам
ст.156 ЖК України. Задовольняючи позов
ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.405 ЦК України,
суд першої інстанції не встановив, що
ОСОБА_3 був відсутній в спірній
квартирі без поважних причин. До
звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про
вселення ОСОБА_4 визнавала за ним право
користування спірною квартирою, до
суду з відповідним позовом не
зверталася.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4,
відхилити.

Рішення апеляційного
суду м. Києва від 9 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко