________________________________________________________________________
___________________________________________________________Справа
Провадження № 2/520/2440/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2014 року Київський
районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі
Бродецькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Одеса
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошової компенсації та зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
користування житловим приміщенням та
усунення перешкод у здійсненні права
власності, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до
суду з вказаним позовом, вимоги якого
під час розгляду справи були уточненні
та відповідно до останніх просять суд:

- стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 4.000
гривень в рахунок відшкодування
грошової компенсації за користування
4/9 частиною квартири АДРЕСА_1, а також
грошові кошти у розмірі 229.022 гривні 22
копійки в рахунок відшкодування
грошової компенсації вартості 4/9
частини вищевказаної квартири з
подальшим припиненням її права
спільної часткової власності на
зазначену частку;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1.000
гривень в рахунок відшкодування
грошової компенсації за користування
1/9 частиною квартири АДРЕСА_1, а також
грошові кошти у розмірі 57.255 гривень 56
копійок в рахунок відшкодування
грошової компенсації вартості 1/9
частини вищевказаної квартири з
подальшим припиненням її права
спільної часткової власності на
зазначену частку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що на праві спільної часткової
власності ОСОБА_2 належить 4/9 частин,
ОСОБА_4 4/9 частин та ОСОБА_3 1/9 частина -
трикімнатної квартири, загальної площі
- 65,2 кв.м., житлової площі - 38,7 кв.м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, у зв'язку із існуючим
конфліктом між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з приводу даного нерухомого майна,
негативних й неприязних стосунків, в
квартирі фактично проживає лише
відповідач ОСОБА_4, який позбавив
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як співвласників,
користуватися належної їм квартирою.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мали
та на данний час не мають можливості
користуватися належною їм квартирою
АДРЕСА_1 через чинення перешкод ОСОБА_4,
тому вважають, що ОСОБА_4 повинен
виплатити їм матеріальну компенсацію
за користування їхньою власністю в
сумі 5.000 гривень, з яких 4.000 гривень на
користь ОСОБА_2 та 1.000 гривень на
користь ОСОБА_3, які складаються з
недоотриманого доходу у разі здавання
цієї власності в оренду на протязі 36
місяців до дня подачі позову.

Також ОСОБА_2 та ОСОБА_3
посилаються на те, що вона, як
співвласники, мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності, однак квартира є
неподільною, та спільне користування
нею через неприязні стосунки між ними
та ОСОБА_4 неможливе, тому вважають, що
ОСОБА_4 повинен їм виплатити грошову
компенсацію вартості їх часток у праві
спільної часткової власності з
подальшим припиненням права власності
на ці частки.

Під час розгляду справи
відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
вимоги якого на протязі розгляду
справи також декілька уточнювались, та
відповідно до останніх просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 на його
користь грошові кошти у розмірі 7.647
гривень 58 копійок в рахунок
відшкодування заборгованості по
житлово-комунальним послугам у період
з вересня 2009 року по лютий 2014 року,
грошові кошти у розмірі 453 гривні 43
копійки в рахунок відшкодування трьох
відсотків річних за час прострочення
виконання грошового зобов'язання, а
також грошові кошти у розмірі 806
гривень 10 копійок в рахунок
відшкодування інфляційних збитків за
час прострочення виконання грошового
зобов'язання;

- стягнути з та ОСОБА_3 на його
користь грошові кошти у розмірі 1.911
гривень 90 копійок в рахунок
відшкодування заборгованості по
житлово-комунальним послугам у період
з вересня 2009 року по лютий 2014 року,
грошові кошти у розмірі 113 гривень 36
копійок в рахунок відшкодування трьох
відсотків річних за час прострочення
виконання грошового зобов'язання, а
також грошові кошти у розмірі 201 гривню
53 копійки в рахунок відшкодування
інфляційних збитків за час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

- зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3
передати йому оригінал свідоцтва про
право власності на житло, виданого 15
квітня 1997 року Управлінням
Житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Одеської міської
ради та зареєстрованого 10 квітня 2009
року Комунальним підприємством
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» за № 218 в книзі: 708 пр- 174.

Зустрічний позов обґрунтований
тим, що ОСОБА_4 належить 4/9 частин,
ОСОБА_2 також 4/9 частин, а ОСОБА_3 1/9
частина - трикімнатної квартири,
загальної площі - 65,2 кв.м., житлової
площі - 38,7 кв.м., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Але ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 у
зазначеній квартирі не проживають,
хоча з 1992 року ОСОБА_2 перебуває на
реєстраційному обліку цієї квартири,
тому усі витрати за користування
житловим приміщенням та комунальних
послуг ніс лише ОСОБА_4, сума яких у
період з вересня 2009 року по лютий 2014
року склала 17.207 гривень 06 копійок.

На підставі чого, ОСОБА_4 вважає,
що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як співвласники
цієї квартири, повинні відшкодувати
йому ці витрати пропорційно їх часткам
у спільній власності, а саме: ОСОБА_2
повинна відшкодувати 7.647 гривень 58
копійок (17.207 гривень 06 копійок
помножити на 4/9 частку становить 7.647
гривень 58 копійок), а ОСОБА_3 повинна
відшкодувати 1.911 гривень 90 копійок (17.207
гривень 06 копійок помножити на 1/9
частку становить 1.911 гривень 90 копійок).

Оскільки ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 не
виконали грошове зобов'язання перед
ОСОБА_4 відносно відшкодування
сплачених за них сум, тому ОСОБА_4
вважає, що вони повинні сплатити йому
суму боргу з урахуванням встановлення
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми в межах
трирічного строку позовної давності.

Крім того, ОСОБА_4 вказує, що
документ, який підтверджує його право
власності, знаходиться у ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, які відмовляються повернути
йому документ, незважаючи на те, що
тільки він витрачає власні кошти на
утримання, збереження та відновлення
квартири, а також на ремонт квартири.

Не погодившись із зустрічним
позовом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали
суду заперечення на зустрічну позовну
заяву ОСОБА_4, в якому посилаються на
необґрунтованість та безпідставність
позовних вимог, оскільки вони не
проживають в АДРЕСА_1, тому вони не
могли отримувати комунальні, а також
телекомунікаційні послуги, більш того
вони взагалі не мають можливості
потрапити до цієї квартири.

Крім того, особливий рахунок
квартири зареєстрований за ОСОБА_2,
тобто рахунок не розділений між
співвласниками квартири виходячи із
часток кожного співвласника, яка
отримує пільги в розмірі 50% за
користування житлом та плати за
комунальні послуги як вдова ветерана
військової служби, тому отриманні
ОСОБА_4 комунальних послуг були
оплачені з урахуванням пільг на які не
має право.

У зв'язку з вищевказаним, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 просять суд відмовити ОСОБА_4
у задоволені зустрічного позову за
безпідставністю.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_3 та представник позивачки
ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги у
первісному позові підтримали та
пояснили, що через неприязні стосунки
ОСОБА_4 з 2008 року припинив спілкуватися
зі своєю матір'ю ОСОБА_2. У задоволенні
зустрічного позову просили суд
відмовити, посилаючись на те, що
відсутні підстави для стягнення з них
заборгованості по житлово-комунальним
послугам у період з вересня 2009 року по
лютий 2014 року, оскільки у цей період
ОСОБА_2 з ОСОБА_3 у спірній квартирі не
проживали, а тому не користувалися
наданими житлово-комунальними
послугами.

Також, під час розгляду справи
позивачка ОСОБА_2 надала письмові
пояснення по справі, в яких посилається
на те, що проживати з її сином
ОСОБА_4 в одній квартирі не може,
оскільки море та п'янки зробили його
досить агресивним по відношенню до
родичів. В її присутності неодноразово
бив свою сестру ОСОБА_3, навіть у
присутності її доньки. На теперішній
час ОСОБА_2 проживає у квартирі зятя
ОСОБА_1, а саме: АДРЕСА_3.

При цьому ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_4
має можливість сплатити їй грошову
компенсацію вартості її частки в
квартирі, з якої він її вигнав, оскільки
ОСОБА_4 має диплом капітана та плаває
на хороших суднах під іноземними
прапорами.

Більш того, ОСОБА_2 зазначає, що
витрати, які вона несла у зв'язку його
навчання, кар'єрного росту, виведенню
із запоїв та інших видах
життєдіяльності набагато перевищують
його претензії до 80 річної
матері-пенсіонерки.

Представник відповідача ОСОБА_4 у
судовому засіданні первісний позов
визнав частково, а саме в частині
стягнення грошової компенсації
вартості 1/9 частки, яка належить ОСОБА_1,
з подальшим припиненням її права
спільної часткової власності на
зазначену частку, в іншій частині
просив відмовити, оскільки ОСОБА_2 має
безперешкодний доступ у спірну
квартиру, в якій у неї є виділена
кімната, у зв'язку з чим він може
проживати разом з матір'ю в цій
квартирі. Зустрічний позовні вимоги
підтримав та просив суд їх
задовольнити з підстав, викладених у
позові.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, з урахуванням письмових
пояснень позивачки ОСОБА_2, дослідивши
матеріалі справи, суд вважає, що
первісний позов та зустрічний позов
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 є матір'ю для ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_4, що також було
підтверджено сторонами у судовому
засіданні.

У судовому засіданні встановлено,
що, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частках,
тобто кожному по 4/9 частини, належить на
праві спільної часткової власності
трикімнатна квартира, загальної площі -
65,2 кв.м., житлової площі - 38,7 кв.м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло від 15 квітня 1997 року,
а також свідоцтвами про право на
спадщину за законом від 29 липня 2009 року
та від 31 серпня 2011 року.

Інша 1/9 частина належить ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 29 липня 2009 року,
зареєстрованого 11 травня 2010 року КП
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» за № 218 в книзі: 745пр-90.

Таким чином, судом встановлено, що
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є
співвласниками квартири АДРЕСА_1, яка
їм належить на праві спільної
часткової власності, а згідно із
частинами 1, 2 та 3 статті 358 ЦК України -
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою, при цьому співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю, крім
того кожен із співвласників має право
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

З матеріалів справи вбачається,
що за реєстраційним обліком
вищевказаної квартири перебувають:
ОСОБА_4 від 22 квітня 1987 року, ОСОБА_2 від
23 грудня 1992 року та донька ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 від 05 травня 2010 року, особливий
рахунок квартири відкрито на ОСОБА_2, що
підтверджується довідкою з місця
проживання про склад сім'ї та
реєстрації за № 618, виданої 27
вересня 2012 року КП
«Житлово-комунальний сервіс
«Чорноморський», але з 2008 року у
вищевказаній квартирі проживає лише
ОСОБА_4, що було встановлено під час
проведення судових засідань, а також
зібраними по справі доказами.

При цьому, не проживання ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1, підтверджується
довідкою за № 530 від 22 жовтня 2012 року, з
якої вбачається, що починаючи з 2008 року
ОСОБА_2 без реєстрації проживає в
АДРЕСА_3 тільки в сезонний час року, а
саме з середини жовтня до середини
березня, а також довідкою за № 1817,
виданої 15 жовтня 2012 року виконавчим
комітетом Рибаківської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області з якої вбачається, що починаючи
з 2008 року ОСОБА_2 без реєстрації
проживає за адресою: АДРЕСА_2, тільки в
сезонний час року, а саме з березня по
жовтень.

Хоча квартира АДРЕСА_3 та будинок
АДРЕСА_2 не є власністю ОСОБА_2, тобто
ОСОБА_2 належить лише 4/9 частин квартири
АДРЕСА_1, іншого нерухомого майна у
неї немає.

Положеннями статті 316 ЦК України
передбачено, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено,
що власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

За приписами ст. 319 ЦК України
визначено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 361 ЦК України,
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

Однак, не зважаючи на
вищенаведені норми, через існування
негативних й неприязних стосунків та
наявності між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
конфлікту з приводу вищевказаної
квартири, ОСОБА_4 чинить перешкоди
своїй матері ОСОБА_2, а також сестрі
ОСОБА_1 у користуванні ними тією
частиною спільного майна, яка
відповідає їхній частці у праві
спільної часткової власності.

Протиправні дії ОСОБА_4
підтверджуються наданими доказами,
наявних в матеріалах справи, зокрема,
талонами-повідомленнями про
реєстрацію заяв та повідомлень про
злочини від 13 лютого 2010 року, 23 липня 2011
року та 02 серпня 2011 року, прийнятих
співробітниками Приморського РВ ОМУ
УМВС України в Одеській області.

Крім того, ухвалою Київського
районного суду м. Одеси від 14 травня 2010
року було відкрито провадження у
справі № 2-4898/10 за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
у користуванні власністю шляхом
вселення та встановлення порядку
користування квартирою.

Таким чином, з огляду на
вищевказане, суд дійшов до висновку, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно не мали
можливості користуватись кватирою
АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_4 фактично
позбавив їх цієї можливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України,
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Оскільки між сторонами спільне
володіння й користування кватирою
АДРЕСА_1 є неможливим через неприязні
стосунки, у зв'язку з чим представником
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час розгляду
справи було заявлено клопотання про
проведення по справі судової
будівельно-технічної експертизи.

12 жовтня 2012 року ухвалою
Київського районного суду м. Одеси
призначено по справі судову
будівельно-технічну експертизу та на
вирішення якої поставлені наступні
питання:

- яка ринкова вартість кватири
АДРЕСА_1;

- можливо лі виділити в натурі 4/9
та 1/9 частини кватири АДРЕСА_1.

06 вересня 2013 року на адресу суду
надійшов висновок по вказаній
експертизі за № 4037/24, складеного 30
серпня 2013 року, відповідно до якого:

- ринкова вартість кватири
АДРЕСА_1 становить 515.300 гривень;

- виділити в натурі 4/9 та 1/9 частини
кватири АДРЕСА_1, з окремими входами у
складі жилих та підсобних приміщень,
які б відповідали нормативно-технічним
вимогам і могли самостійно
функціонувати, не представляється
можливим.

Частиною 2 ст. 364 ЦК України
встановлено, що якщо виділ у натурі
частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання.

Положеннями ч. 1 ст. 365 ЦК України
встановлено, що право особи на частку у
спільному майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо:частка є незначною
і не може бути виділена в натурі;річ є
неподільною;спільне володіння і
користування майном є неможливим;таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

Пунктом 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 04 жовтня 1991
року за № 7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» роз'яснено, що при
неможливості виділу частки будинку в
натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а при
відсутності такої угоди - судом по
дійсній вартості будинку на час
розгляду справи.

В окремих випадках суд може,
враховуючи конкретні обставини справи,
і при відсутності згоди власника, що
виділяється, зобов'язати решту
учасників спільної власності сплатити
йому грошову компенсацію за належну
частку з обов'язковим наведенням
відповідних мотивів. Зокрема, це може
мати місце, якщо частка у спільній
власності на будинок є незначною й не
може бути виділена в натурі чи за
особливими обставинами сумісне
користування ним неможливе, а власник в
будинку не проживає і забезпечений
іншою жилою площею.

Із пояснень представника
відповідача ОСОБА_4 встановлено, що
ОСОБА_4 не проти сплатити позивачці
ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/9
частки з подальшим припиненням її
права спільної часткової власності на
зазначену частку, оскільки розмір
частки є незначною, та не може бути
виділена у натурі, однак заперечував
проти сплати ОСОБА_2 грошової
компенсації вартості 4/9 частки з
подальшим припиненням її права
спільної часткової власності на
зазначену частку, оскільки він може
проживати разом з матір'ю в цій
квартирі, яка має безперешкодний
доступ у спірну квартиру та в якій у неї
є виділена кімната.

В даному випадку, правовий режим
спільної часткової власності має
враховувати інтереси всіх її учасників
і забороняє обмеження прав одних
учасників за рахунок інших.

Ринкова вартість кватири АДРЕСА_1
становить 515.300 гривень (висновок
експертизи за № 4037/24 від 30 серпня 2013
року), тобто вартість 1/9 частки буде
становить 57.255 гривень 56 копійок, а
вартість 4/9 частики буде становить 229.022
гривні 22 копійки, виходячи з наступного
розрахунку:

(515.300 * 1/9 = 57.255,56);

(515.300 * 4/9 = 229.022,22).

Оскільки частка ОСОБА_3 незначна і
не може бути виділена в натурі, так як
квартира є неподільною, спільне
користування нею через неприязні
стосунки між сторонами неможливе, до
того ж таке припинення не завдасть
істотної шкоди ОСОБА_3 та членам її
сім'ї, у зв'язку з чим суд вважає, що слід
припинити право ОСОБА_3 на частку у
майні, що належить їй на праві спільної
часткової власності, зі стягненням на
її користь з відповідача ОСОБА_4
відповідної грошової компенсації у
розмірі 57.255 гривень 56 копійок.

Крім того, суд вважає, що також
слід припинити право ОСОБА_2 на частку у
майні, що належить їй на праві спільної
часткової власності, зі стягненням на
її користь з відповідача ОСОБА_4
відповідної грошової компенсації у
розмірі 229.022 гривні 22 копійки, оскільки
ця частка не може бути виділена у
натурі, так як квартира є неподільною,
до того ж таке припинення не завдасть
істотної шкоди ОСОБА_2 та членам її
сім'ї.

При цьому, суд зазначає, що ОСОБА_4
платоспроможний та має можливість
сплатити своїй 80 річній
матері-пенсіонерки ОСОБА_2 грошову
компенсацію вартості її частки в
квартирі, так як він здоровий та
регулярно ходить в рейси на посаді
першого помічника капітана на
іноземних суднах, а ця посада
передбачає високий заробіток.

А посилання ОСОБА_4 на те, що він
може проживати разом зі своєю матір'ю в
цій квартирі не приймається судом до
уваги, оскільки ОСОБА_4 не спілкується
зі своєю матір'ю з 2008 року, що не може
говорить о добрих стосунках та
взаємовідносинах між ними.

Таким чином, суд дійшов до
висновку щодо обґрунтованості та
правомірності позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в частині відшкодування ОСОБА_4
грошової компенсації вартості їх
часток у праві спільної часткової
власності з подальшим припиненням їх
права спільної часткової власності на
зазначені частки, які підлягають
задоволенню в цій частині.

Однак, суд вважає, що у задоволені
позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
частині стягнення з ОСОБА_4 на їх
користь грошових коштів у розмірі 5.000
гривень (4.000 гривень + 1.000 гривень) в
рахунок відшкодування грошової
компенсації за користування ОСОБА_2
їхніми 4/9 частиною та 1/9 частиною
квартири АДРЕСА_1 слід відмовити за
безпідставністю, оскільки позивачки не
доведи суду, що ОСОБА_2 проживаючи у
вказаній квартирі дійсно користувався
належними їм частками у праві спільної
часткової власності.

Висновок, до якого дійшов суд,
відповідає практиці Верховного Суду
України по даній категорії справ, що
вбачається з постанови Верховного Суду
України від 19 лютого 2014 року по справі
№ 6-4ц14.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині стягнення
заборгованості по житлово-комунальним
послугам у період з вересня 2009 року по
лютий 2014 року, суд вважає їх
необґрунтованими та недоведеними,
оскільки за цей період ОСОБА_2 та ОСОБА_3
не проживали в кватирі АДРЕСА_1, що вже
було встановлено судом вище.

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» передбачено, що споживач -
фізична чи юридична особа, яка отримує
або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про телекомунікації»
визначено, що споживач
телекомунікаційних послуг (споживач) -
юридична або фізична особа, яка
потребує, замовляє та/або отримує
телекомунікаційні послуги для власних
потреб.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
встановлено, що споживач має право на
несплату вартості житлово-комунальних
послуг за період тимчасової
відсутності споживача та/або членів
його сім'ї при відповідному
документальному оформленні.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
проживали в кватирі АДРЕСА_1, тому
ніколи не користувалися цими послугами
та не є споживачами цих послуг, у
зв'язку з цим відсутні підстави для
стягнення з них на користь ОСОБА_4
грошових коштів в рахунок
відшкодування заборгованості по
житлово-комунальним послугам у період
з вересня 2009 року по лютий 2014 року, які
були отримані ОСОБА_4 та ним же й
спожиті.

Однак, в даному випадку суд визнає
за ОСОБА_4 право власності на всю
трикімнатну квартиру, загальної площі -
65,2 кв.м., житлової площі - 38,7 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, але
правовстановлюючі документи на цю
квартиру знаходяться у ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

У зв'язку з чим, суд вважає за
необхідним зобов'язати ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 передати ОСОБА_4 оригінал
свідоцтва про право власності на житло,
виданого 15 квітня 1997 року Управлінням
Житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Одеської міської
ради та зареєстрованого 10 квітня 2009
року Комунальним підприємством
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» за № 218 в книзі: 708 пр- 174,
тому позовні вимоги ОСОБА_4 в цій
частині підлягають задоволенню.

Отже, з урахуванням
вищевказаного, оцінивши всі обставини
в їх сукупності, суд дійшов до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, а також позовні вимоги
зустрічного позову ОСОБА_4 є
обґрунтованими та підлягають
частковому задоволенню з підстав,
викладених у мотивованій частині цього
рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 80, 88,
212-215ЦПК України, на підставі ст.ст. 183, 317,
321-322, 358, 360, 364, 382, 386, 391, 543-544, 625, 1191 ЦК
України, ст.ст. 64, 66-68, 162, 179 ЖК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» за № 7 від 04 жовтня 1991 року,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, грошові
кошти у розмірі 229.022 (двісті двадцять
дев'ять тисяч двадцять дві) гривні 22
копійки в рахунок відшкодування
грошової компенсації вартості 4/9
частини квартири АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_2
на 4/9 частину трикімнатної квартири,
загальної площі - 65,2 кв.м., житлової
площі - 38,7 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, грошові
кошти у розмірі 57.255 (п'ятдесят сім тисяч
двісті п'ятдесят п'ять) гривень 56
(п'ятдесят шість) копійок в рахунок
відшкодування грошової компенсації
вартості 1/9 частини квартири АДРЕСА_1.

Припинити право власності ОСОБА_3
на 1/9 частину трикімнатної квартири,
загальної площі - 65,2 кв.м., житлової
площі - 38,7 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на 5/9 частину квартири
АДРЕСА_1, а з урахуванням належної 4/9
частини визнати за ОСОБА_4 право
власності на всю трикімнатну квартиру,
загальної площі - 65,2 кв.м., житлової
площі - 38,7 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині відмовити за
безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3, передати ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, оригінал свідоцтва про право
власності на житло, виданого 15 квітня
1997 року Управлінням
Житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Одеської міської
ради та зареєстрованого 10 квітня 2009
року Комунальним підприємством
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» за № 218 в книзі: 708 пр- 174.

В іншій частині відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду міста Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Рева С. В.