інстанції Дмитренко А.М.Провадження №
22-ц/780/2145/14 Доповідач у 2
інстанції Сушко Л.П.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

28 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Кулішенка Ю,М.,

при секретарі:
Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 11 лютого 2014 року
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Надра" до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з позовом до відповідачів про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, який обґрунтував тим, що
06.06.2007 року між ВАТ КБ «Надра»
(правонаступник ПАТ КБ «Надра») та
ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір, на підставі якого
позичальнику було надано кредит в сумі
38980,00 грн. із розрахунку 26,768 % на рік,
строком до 06.06.2012 року. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором з відповідачкою ОСОБА_3
укладено договір поруки, згідно якого
поручитель поручилася за виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором у повному обсязі, в разі
невиконання зобов'язань за кредитним
договором поручитель та позичальник
відповідають як солідарні боржники. У
зв'язку з тим, що відповідачі не
виконали взяті на себе зобов'язання по
договорам станом на 05.08.2013 року
утворилася загальна заборгованість в
розмірі 86726,22 грн. яку позивач просив
солідарно стягнути з відповідачів.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 лютого 2014 року позов задоволено
частково, стягнуто з відповідача
ОСОБА_2 75470,06 грн. заборгованість по
кредитному договору та 754,70 грн.
судового збору, в решті позовних вимог
відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач ПАТ «КБ
«Надра» просить рішення суду змінити в
частині часткового задоволення позову
та ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2
пені за прострочення сплати кредиту в
розмірі 8358,16 грн., штрафу за порушення
умов кредитного договору у розмірі 3898,
00 грн. та солідарного стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за кредитом у
розмірі 34363,71 грн., заборгованості по
сплаті відсотків у розмірі 35681,51 грн.
пені за прострочення сплати кредиту у
розмірі 8358,16, штрафу за порушення умов
кредитного договору у розмірі 3898,00 грн.
індексації за період прострочених
платежів у розмірі 4424,84 грн. та стягнути
солідарно судові витрат з відповідачів
867,26 грн. за подання позовної заяви та
433,63 за подання апеляційної скарги -
задовольнити повністю, в іншій частині
рішення залишити без змін, посилаючись
на його незаконність, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зазначив, що суд враховуючи
майновий стан позичальника значно
зменшив розмір неустойки (пені та
штрафу), що є не співмірним із розміром
завданих збитків при цьому не
перевіривши майнового стану
відповідачів, також суд не врахував,
того, що пеня та штраф є різновидами
неустойки, а тому зменшення неустойки
має застосовуватися окремо до пені та
штрафу. Зазначив, що суд безпідставно
відмовив в задоволені позовних вимог
стосовно ОСОБА_3 посилаючись на
закінчення строку виконання основного
зобов'язання, який визначений
договором до 06.06.2012 року, зазначив, що
умови договору кредиту не виконано, а
дія договору поруки закінчується
тільки належним виконанням
відповідачами всіх зобов'язань по
договорам.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір в частині
стягнення заборгованості за кредитним
договором з боржника ОСОБА_2, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що позов в цій частині заявлений
правомірно, оскільки відповідач ОСОБА_2
всупереч умовам договору не сплачує
передбачені ним платежі, чим
ухиляється від виконання своїх
цивільно-правових обов'язків, позовні
вимоги ґрунтуються на чинному
законодавстві, доведені матеріалами
справи і підлягають задоволенню. Разом
з цим суд вважав за можливе
задовольнити заяву відповідача ОСОБА_2,
зменшивши неустойку(пеню та штраф) з
12256,16грн. до 1000,00грн., з урахуванням того
що у сім'ї відповідача склалось тяжке
матеральне становище.

Вирішуючи даний спір в частині
стягнення заборгованості за кредитним
договором в солідарному порядку з
поручителя ОСОБА_3, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що позов в цій частині заявлений
не правомірно, оскільки позивач не
пред'явив, в шестимісячний строк з дня
настання строку виконання основного
зобов'язання, до поручителя вимогу та
на підстав ч.4 ст.559 ЦК України договір
поруки є прининей.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа і
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає 13 суті
кредитного договору.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники. Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 06.06.2007 року між
ВАТ КБ «Надра» (правонаступник ПАТ КБ
«Надра») та ОСОБА_2 було укладено
договір «Автопакет» № 225/П/33/2007/980, на
підставі якого позичальнику було
надано кредит в сумі 38980,00 грн. із
розрахунку 26,768 % на рік, строком до
06.06.2012 року. (а.с. 6-11).

Факт отримання ОСОБА_2 коштів
підтверджується меморіальним ордером
№952 від 06.06.2007 року (а.с. 59).

Поручителем за кредитним договором
«Автопакет» № 225/П/33/2007/980 є
відповідачка ОСОБА_3, яка за договором
поруки зобов'язалася відповідати за
повернення кредиту (а.с.12-13).

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не
виконує умови зазначеного кредитного
договору і станом на 05.08.2013 року
загальна сума заборгованості
становить 86 726,22 грн., а саме:
заборгованість по тілу кредиту - 34363,71
грн.; заборгованість по сплаті
відсотків - 35681,51 грн.; пеня за
прострочення сплати кредиту - 8358,16 грн.;
штраф -3898,00 грн.; сума індексації за
період прострочення платежів - 4424,84 грн.

Судом також встановлено, що 06.06.2012 року
настав строк виконання основного
зобов'язання, визначеного кредитним
договором. Вимогу до поручителя
кредитор протягом шести місяців не
пред'явив.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів, вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості за кредитним
договором в солідарному порядку з
поручителя ОСОБА_3, оскільки на підстав
ч.4 ст.559 ЦК України договір поруки є
припинений.

Також колегія суддів, вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку в частині задоволення
позовних вимог про стягнення
заборгованості за кредитним договором
з боржника ОСОБА_2, оскільки відповідач
ОСОБА_2 всупереч умовам договору не
сплачує передбачені ним платежі, чим
ухиляється від виконання своїх
цивільно-правових обов'язків, позовні
вимоги ґрунтуються на чинному
законодавстві, доведені матеріалами
справи і підлягають задоволенню. Разом
з цим суд законно задовольнив заяву
відповідача ОСОБА_2, зменшивши
неустойку(пеню та штраф) з 12256,16грн. до
1000,00грн., з урахуванням того що у сім'ї
відповідача склалось тяжке матеральне
становище.

Доводи апеляційної скарги про те, що
договір поруки не є припинений у
зв'язку з тим, що основне зобов'язання
не виконано, не ґрунтуються на вимогах
закону, оскільки строк виконання
забовязаненя настав 06 червня 2012 року, а
позивач не надав належних та
допустимих доказів на предмет його
звернення в шестимісячний строк з
вимогою до поручителя, як того
вимагають положення ч. 4 ст. ст.559 ЦК
України .

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції
викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і не може бути скасовано з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.. ст.. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: