АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №689/182/14-ц
Провадження №22-ц/792/1732/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду
Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді П'єнти І.В.,

суддів:
Корніюк А.П., Талалай О.І.,

при
секретарі: Сацюк Г.О.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ярмолинецького районного суду
Хмельницької області від 26 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
про відступлення права вимоги (заміни
кредитора у зобов'язанні).

Заслухавши доповідача,
пояснення позивача, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору
відступлення права вимоги (заміни
кредитора у зобов'язанні). В
обгрунтування якого зазначав, що
рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 10.06.2010 року на його
користь стягнуто з ОСОБА_3
заборгованість за договором позики в
сумі 800000 грн., три проценти річних за
час прострочення виконання
зобов'язання в сумі 68000 грн., 1700 грн.
судового збору, 120 витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи та 430 грн. вартості
оголошення, а всього 870250 грн. 09.04.2013 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
проект договір про відступлення права
вимоги, за умовами якого останній
отримав право вимоги до ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу згідно
вищевказаного судового рішення.
Позивач зазначав, що на підписання
договору на відступлення права вимоги
не було волевиявлення позивача,
відповідач фактично ввів його в оману
щодо умов договору, та намагався
заволодіти його майном та коштами.

Рішенням Ярмолинецького
районного суду Хмельницької області
від 26 червня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору про відступлення
права вимоги (заміни кредитора у
зобов'язанні) укладеного між ними 09
квітня 2013 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не
погоджується з рішенням суду першої
інстанції, просить його скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову. При цьому посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Вказує, що судом
порушені вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
ч. 1 ст. 512 ЦК України, та не застосовані
норми цивільного законодавства, а саме
п. 5 ст. 203, ст. 215 ЦК України. Зазначає, що
підтвердженням того, що договір про
відступлення права вимоги не був
спрямований на настання правових
наслідків є відсутність акту приймання
передачі первинних документів по
стягненню заборгованості з боржника,
відсутність відповідної довіреності
на відповідача для виконання умов
договору. На думку апелянта,
відступлення права вимоги є
неправомірним під час виконавчого
провадження в зв'язку із
публічно-правовим характером відносин,
які виникають між сторонами після
ухвалення рішення суду.

В судовому засіданні позивач
апеляційну скаргу підтримав.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, місце і час слухання
справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, що беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 16 ЦК
України, звертаючись до суду, позивач
за власним розсудом обирає спосіб
захисту. Обравши способом захисту
визнання правочину недійсним, позивач,
у силу ст. 10 ЦПК України, зобов'язаний
довести правову та фактичну підставу
недійсності правочину.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 230 ЦК України
передбачено, що якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення (частина перша статті
229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Згідно роз'яснень п. 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України, від
06.11.2009 року №9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", відповідно до
частини першої статті 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено.

Пунктом 20 зазначеної Постанови
визначено, що правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 10.06.2010 року стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 заборгованість за
договором позики в сумі 800000 грн., три
проценти річних за час прострочення
виконання зобов'язання в сумі 68000 грн.
та 2250 грн. судових витрат, а всього 870250
грн. (а.с. 86).

09 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було укладено договір про
відступлення права вимоги (заміни
кредитора у зобов'язанні), відповідно
до умов якого останній отримав право
вимоги до ОСОБА_3 про стягнення суми
боргу за вищевказаним судовим рішенням
(а.с. 3).

Позивач, звертаючись до суду з
вищевказаним позовом, зазначив
підставами визнання недійсним
договору відступлення права вимоги
(заміни кредитора у зобов'язанні)
відсутність волевиявлення на
укладення правочину та вчинення
правочину під впливом обману. Разом з
тим, позивачем не було надано суду
належних та допустимих доказів в
підтвердження викладених ним
обставин, на які він посилається як на
підставу своїх вимог. Зокрема,
достовірних доказів того, що
волевиявлення позивача на момент
укладення правочину не було вільним, що
при укладенні договору ОСОБА_1 діяв під
виливом обману, і наявність умислу в
діях ОСОБА_2 на введення в оману
позивача.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, давши належну оцінку
зібраним по справі доказам, прийшов до
правильного висновку, що позивачем не
доведено зазначених ним підстав для
визнання договору відступлення права
вимоги (заміни кредитора у
зобов'язанні) недійсним, а тому
обгрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Надана позивачем в судовому
засіданні апеляційного суду розписка
від 08.07.2013 року не є підставою визнання
договору відступлення права вимоги
(заміни кредитора у зобов'язанні)
недійсним з підстав, зазначених
позивачем в позовній заяві.

Безпідставними є посилання в
апеляційній скарзі на те, що договір
про відступлення права вимоги не був
спрямований на настання правових
наслідків, та відступлення права
вимоги під час виконавчого провадження
є неправомірним у зв'язку з
публічно-правовим характером відносин,
оскільки позивач в позовній заяві не
зазначав даних обставин, не
обґрунтовував ними позовні вимоги та
на підтвердження цих вимог доказів не
надавав.

Відповідно до ст. ст. 27, 31 ЦПК
України, позивач самостійно визначає
предмет й підстави позову та на власний
розсуд розпоряджається своїми правами
щодо предмета позову.

Доводи апеляційної скарги не
містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції.

Порушень процесуального закону,
які б були підставою для скасування
рішення, судом не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно і
всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ярмолинецького районного
суду Хмельницької області від 26 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
І.В.П'єнта

_______________________________________________________________________
_____

Головуючий у першій інстанції -
Баськов М.М. Провадження №
22-ц/792/1732/14

Доповідач -П'єнта І.В.

Категорія № 19