АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4860/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Антонюк О.А. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Максюти Ж.І.

суддів - Кочкової Н.О.,
Чубукова О.П.

при секретарі - Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Публічного акціонерного товариства
«Банк Камбіо» про визнання договору
поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 21 лютого 2013 року звернулася
до суду з позовом до відповідача ПАТ
«Банк Камбіо» про визнання договору
поруки припиненим і стягнення судових
витрат, посилаючись на те, що 08 травня
2007 року між ТОВ «Леолайт» і ПАТ «Банк
Камбіо» (раніше ТОВ УКБ «Камбіо») було
укладено кредитний договір, на
забезпечення якого було укладено
договір поруки з позивачем - ОСОБА_2,
Банк кредитні кошти видав і вказане ТОВ
«Леолайт» використало їх. Потім між цим
банком та ТОВ «Леолайт» і позивачем
було укладено дві додаткові угоди: до
кредитного договору і договору поруки,
згідно яких, на думку позивачки, сума
боргу, а отже і зобов'язання позивачки
перед банком збільшилася, позивач
стверджує, що вказане порушує її права,
додаткова угода по кредитному договору
стосовно підвищення відсоткової
ставки по кредитному договору з нею не
узгоджувалася і вона не згода
відповідати перед банком по новій
додатковій угоді в більших розмірах,
ніж це вказано в договорі поруки та
кредитному договорі. Вважає, що цей
додатковий договір укладався з
порушенням закону, оскільки містять
несправедливі і протиправні положення
- укладений зі збільшенням обсягу
зобов'язань без її відома, що говорить
про прихованість намірів банку
відповідно до правочину і не
відповідність правочину національному
законодавству. На її звернення до
відповідача про з'ясування обставин
укладання додаткової угоди спірне
питання вирішене не було, була відмова.
Вважає вказане неправомірним, оскільки
порушує її права, зобов'язання повинно
бути законним і справедливим. Просила
визнати правовідносини свої з банком і
вказаний договір поруки припиненими,
задовольнивши позов в повному обсязі.

Рішенням Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року
в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним
рішенням, позивач ОСОБА_2 посилаючись
на неповне з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, ставить питання про
скасування рішення суду та просить
ухвалити нове рішення про задоволення
її позову у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
8 травня 2007 року між ТОВ «Універсальний
комерційний банк «Камбіо», назву якого
змінено на ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ
«Леолайт» було укладено кредитний
договір, за умовами якого останньому
надано кредитні кошти в розмірі 500 тис.
грн зі сплатою 20 % річних при
розрахунках у цьому банку та 24 % річних
при розрахунках в інших банківських
установах, до 7 травня 2009 року. З метою
забезпечення виконання вказаного
кредитного зобов'язання, цього ж дня
ПАТ КБ «Банк Камбіо» уклав з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 договір поруки, за умовами якого
вона поручалась за виконання всіх
зобов'язань позичальника.

Між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Леолайт»
у період з 1 серпня 2008 року по 3
листопада 2008 року було укладено кілька
додаткових угод, якими були внесені
зміни до указаного кредитного договору
про збільшення процентної ставки за
користування кредитними коштами до 25%
річних.

Також встановлено, що 3 листопада 2008
року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_3 і
ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду
до указаного договору поруки, за яким
поручителі зобов'язались відповідати
за виконання ТОВ «Леолайт» всіх
зобов'язань за указаним кредитним
договором з урахуванням усіх подальших
змін до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 22
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 30 березня 2012 року № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань
боржника,забезпечення виконання яких
здійснює поручитель. Проте якщо в
договорі поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Як вбачається з матеріалів справи
(насамперед додаткових угод до
кредитного договору) збільшення
відповідальності поручителя не
відбулося, змінився лише обсяг
відповідальності позивач, договір
поруки не змінювався і обсяг
відповідальності за ним - також.

Судом першої інстанції також
встановлено, що рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 9
листопада 2010 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 січня
2011 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 липня 2011 року, із солідарних
боржників, у тому числі з ОСОБА_2
стягнута кредитна заборгованість. При
цьому з судового рішення убачається, що
ОСОБА_2 заперечувала проти позову із
посиланням на ч. 1 ст. 559 ЦК України,
тобто на збільшення обсягу
відповідальності без її згоди. Проте ці
її доводи були відхилені.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, ч. 2
ст. 223 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, не доказуються при
розгляді інших справ; що після набрання
рішенням законної сили сторони не
можуть оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими, і не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи. Суд
першої інстанції повно та правильно
з'ясував характер спірних
правовідносин, правильно застосував
зазначені норми матеріального права,
що підлягали застосуванню, висновки
суду про встановлені обставини й
правові наслідки є вичерпаними,
відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженнями в судовому
засіданні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: