Справа № 375/63/14 Головуючий у І
інстанції Нечепоренко Л.М.Провадження
№ 22-ц/780/2890/14 Доповідач у 2
інстанції ФінагєєвКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського
районного суду Київської області від 28
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Телешівської сільської ради
Рокитнянського району Київської
області, ОСОБА_2, Реєстраційної служби
Рокитнянського районного управління
юстиції Київської області про визнання
незаконними рішення органу місцевого
самоврядування, визнання недійсними
державних актів та скасування
державної реєстрації державних актів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом та просив визнати
недійсним рішення Телешівської
сільської ради від 24.09.2010 року в частині
затвердження матеріалів технічної
документації відносно земельних
ділянок, переданих у власність ОСОБА_1
та ОСОБА_2, визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯК № 349789, виданий на ім'я
ОСОБА_1, визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯК 349785, виданий на ім'я
ОСОБА_2, зобов'язати реєстраційну
службу скасувати державну реєстрацію
зазначених державних актів.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в
період з 1998 року по 2008 рік мати позивача
ОСОБА_4 орендувала земельну ділянку
площею 0,51 га, розташовану по АДРЕСА_1. У
цей період між ОСОБА_4 та суміжним
землекористувачем ОСОБА_5 виник
земельний спір, для врегулювання якого
була створена комісія, якою
встановлено, що розмір земельної
ділянки ОСОБА_4 фактично склав 0,50 га. За
результатами замірів було складено акт
від 16.10.2007 року. Рішенням ради позивачу
було передано у приватну власність
земельну ділянку площею 0,50 га для
ведення особистого селянського
господарства. Суміжному
землекористувачу ОСОБА_2 згідно
рішення ради було передано у власність
земельну ділянку у розмірі 0,25 га. 28
квітня 2012 року на ім'я позивача було
виготовлено державний акт на земельну
ділянку, однак у ньому зазначено розмір
земельної ділянки 0,4554 га, що на 0,0446
менше, аніж визначено рішенням ради та
на 0,0496 га менше, ніж у акті від 16.10.2006
року. У технічній документації із
землеустрою міститься Акт про
встановлення на місцевості зовнішньої
межі земельної ділянки та передачі на
зберігання межових знаків, датований 13
грудня 2008 року, підпис в якому ОСОБА_1 не
належить. Фактичний розмір земельної
ділянки з моменту передачі її у
власність ОСОБА_1 по даний час фактично
складав і складає 0,5050 га. Однак, на ім'я
ОСОБА_2 видано державний акт на
земельну ділянку площею 0,3170 га, що на
0,067 га більше ніж зазначено у рішення
сільської ради. ОСОБА_1 вважає, що
земельна ділянка суміжного
землевласника збільшилася за рахунок
його земельної ділянки.

Рішенням Рокитнянського районного
суду Київської області від 28 лютого 2014
року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції через порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд безпідставно
відхилив клопотання представника
позивача про призначення
земельно-технічної експертизи для
встановлення дійсних розмірів
земельної ділянки. Площа земельної
ділянки, яка належить позивачу, в
період з 04.06.1998 року по 2010 рік не
змінювалася. Земельна ділянка ОСОБА_2
була збільшена за рахунок земельної
ділянки ОСОБА_1, що підтверджується
матеріалами справи. Висновок суду не
ґрунтується на жодному доказі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 04 червня 1998 року
між Телешівською сільською радою та
ОСОБА_4 укладено договір, згідно якого
останній було передано у тимчасове
користування на умовах оренди земельну
ділянку площею 0, 51 га строком на три
роки для ведення особистого підсобного
господарства.

31 травня 2004 року було укладено договір
оренди зазначеної земельної ділянки
строком на п'ять років.

В акті від 16 жовтня 2007 року зазначено,
що при обмірі земельних ділянок
виявлено, що земельна ділянка ОСОБА_5
займає площу 0, 52 га, а земельна ділянка
ОСОБА_4 - 0, 51 га.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про
народження НОМЕР_1.

Рішенням Телешівської сільської ради
від 22.10.2008 року передано у власність
земельні ділянки для ведення
особистого селянського господарства в
межах норм безоплатної приватизації:
ОСОБА_1 - розміром 0, 50 га, ОСОБА_2 -
розміром 0, 25 га, земельні ділянки
розташовані по АДРЕСА_1.

Рішенням Телешівської сільської ради
від 24.09.2010 року затверджено матеріали
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельні ділянки та затверджено їх
остаточний розмір. Розмір земельної
ділянки, переданої у власність ОСОБА_1
становить 0, 4554 га, а розмір земельної
ділянки, переданої у власність ОСОБА_2,
становить 0, 3170 га.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки
площею 0, 4554 га, цільове призначення -
ведення особистого селянського
господарства, розташованої по АДРЕСА_1,
що підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку №
349789 від 28 квітня 2012 року.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки
площею 0, 3170 га, цільове призначення -
ведення особистого селянського
господарства, розташованої по АДРЕСА_1,
що підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку №
349785 від 28 квітня 2012 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
довів порушення його прав на земельну
ділянку. У рішенні ради про надання
дозволу на виготовлення технічної
документації вказана орієнтована
площа земельної ділянки, яка
передається у власність і її площа та
розміри, не пов'язані із договором
оренди попереднім землекористувачем.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 ЗК України
- власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України
у разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Однак, звертаючись до суду з даним
позовом ОСОБА_1 не довів ту обставину,
що прийняття сільською радою
оспорюваних рішень порушує право
позивача на земельну ділянку.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що 28 квітня 2012 року
позивачу та відповідачу були видані
державні акти на право власності на
земельні ділянки на підставі рішення
сільської ради від 24 вересня 2010 року.
Також до суду було надано акти про
встановлення на місцевості погодження
зовнішньої межі земельної ділянки та
передачі на зберігання межових знаків
землекористування земельної ділянки. В
зазначених актах вказано, що при
встановленні зовнішніх меж ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 ніяких претензій не заявлено,
межі погоджені і не викликають спірних
питань.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 не
надав належних та допустимих доказів
того, що під час передачі ОСОБА_2 у
власність земельної ділянки площею 0,
3170 га були порушені його права як
суміжного землевласника та не довів
той факт, що земельна ділянка
відповідача була збільшена за рахунок
його земельної ділянки.

Крім того з матеріалів справи чітко
вбачається, що до передачі у власність
позивача земельної ділянки площею 0, 4554
га, цільове призначення - ведення
особистого селянського господарства,
розташованої по АДРЕСА_1, зазначена
земельна ділянка не перебувала ні у
власності позивача ні в його
користуванні.

Доводи апеляційної скарги щодо
перебування спірної земельної ділянки
в оренді у матері позивача, колегія
суддів не може прийняти до уваги,
оскільки користування зазначеною
ділянкою на правах оренди матір'ю
позивача - ОСОБА_4, в силу діючого
законодавства, не створює ні будь-яких
прав на зазначену земельну ділянку для
позивача, ні будь-яких переваг
останнього на її приватизацію.

Отже, рішення суду першої інстанції
ґрунтується на наявних у матеріалах
справи доказах, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, доводами апеляційної скарги не
спростовуються, а відтак вимоги
апеляційної скарги задоволені бути не
можуть.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду
Київської області від 28 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.