Єдиний унікальний номер 218/312/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3469/2014
Справа № 22ц775/3469/2014
Єдиний унікальний номер 218/312/14-ц
Головуючий I інстанції
Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Новосядлої В.М.,

суддів Гусєва
В.В., Кішкіної І.В.,

при секретарі
Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Донецьку справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Амвросіївського районного суду
Донецької області від 13 березня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Многопілля» про
визнання договору оренди землі
недійсним,

в с т а н о в и в :

Рішенням Амвросіївського районного
суду Донецької області від 13 березня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Многопілля» про
визнання договору оренди землі
недійсним відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась
ОСОБА_1 та оскаржила його в
апеляційному порядку, в апеляційній
скарзі просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що на момент укладання
договору оренди землі від 01 січня 2006
року діяв Типовий договір оренди землі,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України № 220 від 03 березня 2004
року на виконання вимог ч. 2 ст. 14 Закону
України «Про оренду землі», тобто усі
умови договору оренди повинні
відповідати Типовому договору оренди
землі. Відповідно до п.1 договору оренди
землі від 01 січня 2006 року в оренду
передається земельна ділянка розміром
5,2883 га, цей пункт входить до складу
розділу «Предмет договору» договору
оренди землі від 01 січня 2006 року, а отже
є істотною умовою договору, однак
вищезазначений п.1 договору оренди
землі від 01 січня 2006 року суперечить п.2
Типового договору оренди землі,
відповідно до якого відомості про
об'єкт оренди повинні включати не лише
загальну площу всієї ділянки, а й площу
та якісні характеристики землі за
складом та видами угідь. В розділі 5
«Орендна плата» договору оренди землі
від 01 січня 2006 року не зазначений
розмір орендної плати в гривнях, також
не визначено нормативно грошову оцінку
земельної ділянки, з якої і
розраховується орендна плата. Однак
ТОВ «Многопілля» розробило власний
бланк договору оренди землі відповідно
до типової форми договору оренди
землевласників сертифікатів на право
на земельну частку (пай), який було
затверджено 17 січня 2000 року та який не
має усіх істотних умов, передбачених
ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання
апеляційного суду не з'явилася, про час
та місце розгляду справи повідомлена
належним чином, про що свідчить
телефонограма, зареєстрована в журналі
телефонограм за № 6022 від 11 квітня 2014
року.

Представник позивачки ОСОБА_2, який діє
на підставі договору, в судовому
засіданні апеляційного суду підтримав
доводи апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник відповідача ТОВ
«Многопілля» Неживой А.В., який діє на
підставі довіреності, в судовому
засіданні апеляційної інстанції
заперечував проти доводів апеляційної
скарги та просив її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в апеляційній скарзі доводи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, рішення
суду залишенню без змін з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
як вбачається з матеріалів справи, що
згідно Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ДН
№ 090286, виданого 14 вересня 2004 року
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки
площею 5,2883 га, розташованої на
території Многопільської сільської
ради Амвросіївського району Донецької
області.

01 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Многопілля» було укладено договір
оренди вищевказаної земельної ділянки
строком на 10 років зі сплатою орендної
плати в розмірі 937 грн., що складає
відповідно до п.5.1 договору 1,5 % вартості
земельної ділянки.

Договір зареєстровано у
Старобешівському районному відділі
Донецької регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру при
державному комітеті України по
земельних ресурсах», про що у
державному реєстрі земель вчинено
запис від 25 грудня 2007 року за №
16800645.

Відповідно до п.5.3. вказаного договору
перерахунок орендної плати
відбувається за взаємною згодою
сторін один раз в 5 років, при цьому
зацікавлена сторона повинна
повідомити іншу сторону не менш ніж за
один рік.

Пунктом 8.5 зазначеного договору зміна
умов договору можлива лише за взаємним
волевиявленням сторін.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 в рахунок щорічної орендної
плати отримувала орендну плату.

Рішенням Амвросіївського районного
суду Донецької області від 05 лютого 2013
року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Многопілля»
про розірвання договору оренди
земельної ділянки задоволено частково.
Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 5,2883 га,
розташованої на території
Многопільської сільської ради
Амвросіївського району Донецької
області, укладений 01 січня 2006 року між
ОСОБА_1 до ТОВ «Многопілля».

Вказане рішення суду рішенням
апеляційного суду Донецької області
від 14 березня 2013 року скасовано. У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ
«Многопілля» про розірвання договору
оренди земельної ділянки відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачкою не доведено, що не
включення в договір оренди від 01 січня
2006 року, укладеного між нею та ТОВ
«Многопілля», індексації орендної
плати дійсно порушило права позивачки,
сама по собі відсутність в
оспорюваному договорі оренди землі
умови про індексацію орендної плати не
може бути підставою для визнання
договору недійсним.

З такими висновками погоджується суд
апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про
оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону
відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим Законом, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити
цивільному кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
ЦК України. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемним правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених Цивільним кодексом
України, нікчемний правочин може бути
визнаний судом недійсним. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року №9 не має правового
значення помилка щодо розрахунку
одержання користі від вчиненого
правочину. Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України
«Про оренду землі» розмір, форма та
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди землі. Аналогічний
порядок передбачений також ст. 19 Закону
України «Про плату за землю».

Згідно із ч. 2 ст. 23 Закону України «Про
оренду землі» орендна плата за
земельні ділянки, які перебувають у
власності фізичних і юридичних осіб,
переглядається за згодою сторін.

Відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору які визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та
підписаний сторонами договір свідчать
про узгодження усіх істотних умов
договорів укладених між ними, у тому
числі щодо розміру орендної плати.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
визнання договору оренди земельної
ділянки, укладеного між сторонами,
недійсним.

Доводи апеляційної скарги є
безпідставними та спростовуються
письмовими доказами по справі.

Апеляційний суд вважає, що суд
правильно оцінив докази, що надані
сторонами, та дав їм належну правову
оцінку. Підстави для переоцінювання
наявних в матеріалах справи доказів
відсутні.

Суд першої інстанції повно та всебічно
з'ясував обставини справи.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, в рішенні суду першої
інстанції повно відображені обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги і
скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Амвросіївського районного
суду Донецької області від 13 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий

Судді