АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа: №22-ц/791/1764/2014
інстанції: Кустов О.Ю.
Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 03 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Скадовського
районного суду Херсонської області від
28 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

17 січня 2014 року ОСОБА_2,
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
в якому просила стягнути з останнього
завдані їй збитки в сумі 1050грн. в
зв'язку зі знищенням ним її фундаменту
й огорожі та стягнути з нього судові
витрати.

На обґрунтування позову вказала,
що ухвалою Скадовського районного суду
Херсонської області від 12.12.2007
року між нею та ОСОБА_5 була затверджена
мирова угода, за якою вона мала
перенести огорожу земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1 в бік проїзду
загального користування таким чином,
щоб ширина проїзду була 3,30м. В квітні 2013
року вона найняла працівника з метою
виконання укладеної мирової угоди,
останній зняв стару огорожу, залив
бетонний фундамент під нову огорожу
довжиною 7 м та шириною 50 см і встановив
бетонні стовпи. 15.04.2013 року відповідач
незаконно та самовільно зруйнував
бетонний фундамент нової огорожі,
демонтував металеві стовпи. У зв'язку з
цим вона звернулась до органів міліції,
де отримала постанову про закриття
кримінального провадження у зв'язку з
малозначністю злочину. Для перенесення
огорожі вона придбала пісок за 150грн. - 1
тонну, цемент 150 кг на суму 180грн. та
заплатила гр. ОСОБА_6 за роботу за
укладеним з ним договором підряду.

Заперечуючи проти позову,
відповідач визнав факт руйнування
вказаного фундаменту огорожі, однак
зазначив, що діяв правомірно, оскільки
звуження проїзду порушує його права.
Крім того, вважає, що у справі відсутні
докази вартості будівництва
фундаменту.

Рішенням Скадовського районного
суду Херсонської області від 28 квітня
2014 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка
просить скасувати вказане рішення суду
і ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права. Зокрема,
зазначила, що суд не звернув уваги на
те, що вона діяла на виконання мирової
угоди і міська рада, як власник
земельної ділянки, не має до неї
претензій. Також вказала, що суд не дав
оцінки вчинку відповідача, який мав би
діяти в установленому законом порядку,
а саме оскаржити її дії до компетентних
органів щодо правомірності побудови
паркану. Також вказала, що суд мав
підстави включити суму вартості піску
до суми завданої шкоди, оскільки інші
суми підтверджено належними доказами,
а пісок був придбаний нею у фізичної
особи, не підприємця. Крім того, вважає
надуманим висновок суду про
суперечливість відомостей щодо
довжини траншеї, оскільки, укладаючи
договір підряду, довжина вказувалась
приблизна, адже в результаті
будівництва вона може змінюватись.
Також вважає, що суд в силу ст.1166 ЦК
України повинен був встановити
правомірність дій відповідача, а
встановив неправомірність її дій, хоча
вона зазнала матеріальної шкоди.

У своєму запереченні ОСОБА_3
просить апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом ОСОБА_2 є власником 1/2
частини жилого будинку з відповідною
частиною надвірних будівель в АДРЕСА_1
(а.с.3).

Ухвалою Скадовського районного суду
Херсонської області від 12.12.2007 року,
враховуючи ухвалу про виправлення
описки від 24.01.2008 року, у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
повернення самовільно зайнятої
частини земельної ділянки і
встановлення сервітуту та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Скадовської міської ради про захист
прав землекористування і усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою - було закрито провадження у
зв'язку з затвердженням мирової угоди
(а.с.6, 7).

За вказаною мировою угодою ОСОБА_2
зобов'язалась добровільно перенести
огорожу земельної ділянки
домоволодіння з боку проїзду
загального користування таким чином,
щоб ширина проїзду була 3,30м, а ОСОБА_3
зобов'язався перенести ворота на
відстань 9,25м в сторону проїзду
загального користування.

Факт побудови огорожі та її знищення
шляхом руйнування фундаменту
відповідачем ОСОБА_3 підтверджено ним
самим, а також постановою слідчого про
закриття кримінального провадження
від 18.05.2013 року у зв'язку з відсутністю в
діянні ОСОБА_3 складу кримінального
правопорушення за оціночною ознакою,
оскільки розмір матеріальної шкоди
було визначено в 700грн. (а.с.9).

При апеляційному розгляді справи
ОСОБА_3, визнавши вказаний факт
знищення огорожі, пояснив, що зробив це
через відповідний емоційний стан.

Згідно товарного чеку від 10.03.2013 року,
наданим позивачкою, придбано цемент у
кількості 6 мішків по 30 грн. кожний, на
загальну суму 180 грн. (а.с.58).

Відповідно договору на виконання
будівельних робіт від 10.04.2013 року,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6,
останній зобов'язався залити фундамент
для паркану довжиною 8- 9 м та встановити
стовпи, а ОСОБА_2 зобов'язалась сплатити
за будівельні роботи 700грн. Свої
зобов'язання сторони виконали, про що
свідчать їхні підписи на цьому ж
договорі про прийняття роботи та
отримання розрахунку, що сталося 15.04.2013
року (а.с.59).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що сторонами не надано
належних та допустимих доказів того, чи
правомірними були дії позивачки і
відповідача, що в матеріалах справи
відсутні докази того, що огорожа
позивачкою була перенесена таким
чином, щоб ширина проїзду складала 3,30м
і це відповідає мировій угоді сторін, а
також з того, що позивачкою не
підтверджено належними доказами
розмір завданої шкоди.

Однак до таких висновків суд дійшов з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що на підстав п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для
часткового скасування судового
рішення і ухвалення в цій частині
нового.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

З матеріалів справи вбачається, що
обов'язок позивачки по перенесенню
огорожі виник на підставі судового
рішення, яким конкретно зазначено, яким
чином ОСОБА_2 зобов'язана перенести
спірну огорожу.

За положеннями Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу.

Відповідно до акту державного
виконавця від 13.12.2012 року ОСОБА_3
виконав вказану ухвалу суду про
затвердження мирової угоди, а саме
встановив ворота (а.с.23). А тому
постановою від 25.12.2012 року було закрито
виконавче провадження, де стягувачем є
ОСОБА_2, а боржником - ОСОБА_3 (а.с.22).

Відповідач, вважаючи, що ОСОБА_2 діє
неправомірно, виконуючи ухвалу суду,
повинен був діяти в рамках чинного
законодавства, а не вчиняти
самовільних дій по руйнуванню огорожі.

Таким чином, позивачкою доведено, що
вона за власні кошти за вказаною
адресою на виконання судового рішення
будувала огорожу, яка була знищена
відповідачем шляхом руйнування
фундаменту. Тому, колегія суддів
вважає, що позов про відшкодування
шкоди підлягає частковому задоволенню,
оскільки матеріали справи містять
докази про завдання їй відповідачем
збитків в розмірі 880грн. (побудова
бетонного фундаменту). При цьому в
матеріалах справи відсутні докази
придбання позивачкою 1т піску за 150грн.
для будівництва зазначеного
фундаменту огорожі.

Доводи апеляційної скарги щодо витрат
на придбання піску в кількості 1т і
вартістю 150грн. не доведені, тому в цій
частині скарга задоволенню не
підлягає.

Таким чином, рішення суду слід
скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити частково, стягнувши з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну
шкоду, завдану зруйнуванням фундаменту
для огорожі, в сумі 880грн., яка
складається з витрат на придбання
цементу 180грн. та оплату роботи ОСОБА_6 в
сумі 700грн., що підтверджено вказаними
вище доказами. В решті ж позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.4 ч.1 ст.309
ЦПК України, на підставі ст.1166 ЦК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного
суду Херсонської області від 28 квітня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в розмірі 880 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і на нього може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
моменту його проголошення.

Головуючий:

судді: