УХВАЛА

іменем україни

14 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - орган опіки та піклування
Броварської районної державної
адміністрації Київської області, про
зміну розміру аліментів за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 6 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Київської
області від 4 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з нього за рішенням суду
стягуються аліменти на користь ОСОБА_4
на утримання неповнолітньої сина,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 тис.
грн. щомісячно, починаючи з
15 червня 2012 року до досягнення дитиною
повноліття. Зазначав, що на момент
ухвалення цього рішення суду він
працював, проте зараз не працює і
зареєстрований в Чернігівському
міському центрі зайнятості як такий, що
шукає роботу. Крім того, на даний час
він проживає без реєстрації шлюбу з
іншою жінкою, яка перебуває на його
утриманні та є інвалідом 3 групи з
дитинства. У зв'язку з наведеним він не
має можливості сплачувати аліменти у
розмірі 1 тис. грн., просив зменшити їх
розмір та стягувати з нього на користь
відповідача на утримання сина, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій
грошовій сумі у розмірі 400 грн
щомісячно, починаючи з дня пред'явлення
позову до суду до досягнення дитиною
повноліття.

Рішенням Броварського місьрайонного
суду Київської області від 6
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 4 лютого 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Змінено
розмір аліментів, визначений рішенням
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 18 липня 2012 року,
що стягуються з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 на утримання сина, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 тис. грн. на
місяць. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 аліменти на утримання сина,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500 грн
щомісячно, починаючи з 25 вересня 2013
року і до досягнення дитиною
повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив із того,
матеріальне становище позивача після
ухвалення рішення суду про стягнення
аліментів змінилось, оскільки він ніде
не працює та перебуває на обліку в
Чернігівському міському центрі
зайнятості та має статус безробітного.
Крім того, він проживає без реєстрації
шлюбу з іншою жінкою, яка перебуває на
його утриманні, а тому аліменти
підлягають зменшенню до 500 грн
щомісячно.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками та вважав, що у позивача
наявні підстави для зменшення розміру
аліментів у зв'язку із зміною
матеріального та сімейного становища,
що не порушує також і мінімального
розміру аліментів.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 18 липня 2012 року було стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на
утримання дитини, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 тис. грн, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дітей відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 15 червня 2012 року і до
досягнення дитиною повноліття.

Також судами встановлено, що ОСОБА_3 на
даний час не працює та перебуває на
обліку в Чернігівському міському
центрі зайнятості та, як вважали суди,
має статус безробітного.

Крім того, суд першої інстанції,
зменшуючи розмір аліментів, виходив із
того, що позивач проживає без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, яка є
інвалідом 3 групи та є вагітною з
терміном 12 тижнів і перебуває фактично
на утриманні позивача, внаслідок чого
погіршився його матеріальний стан.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 цього Кодексу
розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Однак у порушення ст. ст. 214, 315 ЦПК
України апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, не перевірив
наявність підстав для зменшення
розміру, не взяв до уваги, що відповідно
до вимог вказаної норми закону
враховується наявність інших дітей та
непрацездатної дружини, та не дав
оцінки тому, чи застосовується
зазначене до інших осіб.

Також суд не врахував, що згідно з ч. 2
ст. 21 СК України проживання однією
сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є
підставою для виникнення у них прав та
обов'язків подружжя.

Також суд, зменшуючи розмір аліментів,
виходив із того, що ОСОБА_3
перебуває на обліку у Чернігівському
міському центрі зайнятості та має
статус безробітного, пославшись на
лист центру зайнятості від 17
вересня 2013 року № 4388.

Проте суд не взяв до уваги, що у
вказаному листі зазначено, що позивач
перебуває на обліку в Чернігівському
міському центрі зайнятості як такий, що
шукає роботу з 13 серпня 2013 року, але
статус безробітного йому не присвоєно.

Даний факт позивач не заперечував та
зазначав, що такий статус йому не
присвоєно, оскільки йому постійно
пропонують роботу, яка йому не
підходить.

Проте суд на вказане уваги не звернув,
не перевірив, чи перебував позивач на
такому обліку в центрі зайнятості на
момент ухвалення рішення та чи дійсно
позивач має статус безробітного.

На вказані порушення посилалась ОСОБА_4
у своїй апеляційній скарзі, проте
апеляційний суд у порушення ст. 315 ЦПК
України не дав цим доводам та наявним в
матеріалах справи доказам належної
правової оцінки та прийшов до висновку
про зміну матеріального та сімейного
стану позивача, не перевіривши чи
існують на момент ухвалення рішення
підстави для зміни розміру аліментів,
зазначені у ч. 1 ст. 182 СК України, тому
його висновки ґрунтуються на
припущеннях, що заборонено (ч. 4 ст. 60 ЦПК
України).

Також апеляційний суд, залишаючи
рішення суду без змін, не звернув уваги,
що судом першої інстанції присуджено
стягнення аліментів у зменшеному
розмірі, починаючи з 25 вересня 2013 року,
тобто з дня подачі позову, що
передбачено ч. 1 ст. 191 СК України, яка
визначає присудження аліментів, а не
зміну їх розміру, що регулюється ст. 192
СК України.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня
2006 року № 3 «Про застосування судами
окремих норм сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
роз'яснено, що у новому розмірі
сплачуються з дня набрання рішенням
законної сили.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, його рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 4 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко