АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/925/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 20,5 Гончарук В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Єльцов В. О. РІШЕННЯ
06 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЄльцов В. О.
суддівПальонний В. С. , Карпенко О. В. при
секретаріАнкудінові О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу Прокуратури Уманського району
на рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 03 квітня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
дійсним та визнання права власності на
Вивчивши матеріали справи,
колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
дійсним та таким, що відбувся, визнання
права власності на житлове приміщення.
Свої аозовні вимоги обґрунтувала тим,
що в 1995 році вона та її рідний брат
ОСОБА_7 домовилися про купівлю-продаж
будинковолодіння по АДРЕСА_1, який він
успадкував після смерті матері -
ОСОБА_8. Також вони домовилися про те, що
вона з своєю сім'єю буде користуватися
будинком, утримувати його, а договір
нотаріально оформлять в майбутньому,
так як для його оформлення необхідно
зібрати документи. Витрати пов'язані з
оформленням та нотаріальним
посвідченням договору купівлі-продажу
ми домовилися, що сплачувати їх буде
Відповідачем була написана розписка
від 6 липня 1995 року, про те, що він
передає їй право власності на будинок,
кошти за будинок отримав, претензій не
має і в майбутньому мати не буде. В
підтвердження цього він передав їй
свідоцтво про право на спадщину та
технічний паспорт на будинок.
Позивачка утримує будинок,
користується земельною ділянкою біля
будинку, повністю обслуговує даний
будинок. Приблизно з 1996 року відповідач
в с. Городецьке не проживає, так як
неодноразово змінював місце свого
проживання, місце його знаходження по
даний час не відоме, з 1996 року вона його
не бачила. Таким чином, до цього часу
будинок не оформлений.
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 03 квітня 2013
року позов було задоволено. Визнано
договір купівлі-продажу АДРЕСА_1 з
надвірними спорудами, укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не посвідченого
нотаріально, дійсним. Визнано за ОСОБА_6
право власності на будинок АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі Прокуратура
Уманського району просить рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 03 квітня 2013 року
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора
Пампущенко Ю.В. про задоволення
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним
вимогам не відповідає.

Згідно із п.п. 3; 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Сторони по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є
рідним братом та сестрою.

ОСОБА_7 на праві особистої приватної
власності належить будинковолодіння
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на спадщину за
заповітом від 20 травня 1994 року та
технічним паспортом на
будинковолодіння.

Згідно розписки від 06 липня 1995 року (а.с.
4) ОСОБА_6 отримав кошти за купівлю
будинковолодіння від ОСОБА_6 та передає
їй право власності на будинок,
претензій не має і в майбутньому мати
не бути. Крім того домовились про те, що
позивач зі своєю сім'єю буде
користуватися будинком, утримувати
його, а договір нотаріально оформлять в
майбутньому.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до ст. 655 ЦК України,
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона передає
або зобов'язується передати майно у
власність другій стороні, а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно і сплатити за нього певну грошову
суму.

А тому, місцевий суд прийшов до
висновку, що між сторонами була
досягнута згода з усіх істотних умов
договору купівлі-продажу і відбулося
повне виконання договору, тобто
позивачка отримала будинковолодіння, а
відповідач грошові кошти за його
продаж.

З таким висновком місцевого суду
погодитись неможливо виходячи з
наступного.

Так, відповідно до п.4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України від 16
січня 2003 року, даний ЦК України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності,
тобто після 01 січня 2004 року.

З розписки від 06 липня 1995 року (а.с. 4)
вбачається, що ОСОБА_6 у 1995 році отримав
кошти за купівлю будинковолодіння від
ОСОБА_6 та передав їй право власності на
будинок. Тобто цивільні правовідносини
між позивачкою і відповідачем виникли,
ще до 01 січня 2004 року - набрання
чинності ЦК України, а тому
застосування місцевим судом положень
ЦК України є не вірним.

Статтею 153 передбачено, що договір
вважається укладеним, коли між
сторонами у належних випадках формі
досягнуто згоди по всіх істотних
умовах.

Істотними є ті умови договору, які
визнані такими за законом або
необхідні для договорів даного виду, а
також всі ті умови, щодо яких за заявою
однієї з сторін повинно бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР,
договір купівлі-продажу жилого будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією з сторін є
громадянин. Недодержання цієї вимоги
тягне недійсність договору. Договір
купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

З наведеного вище вбачається, що однією
з істотних умов договору
купівлі-продажу жилого будинку є крім
обов'язку його нотаріального
посвідчення й його реєстрація у
виконавчому комітеті місцевої Ради
народних депутатів.

У свою чергу, ст. 47 ЦК Української РСР
визначено, що нотаріальне посвідчення
угод обов'язкове лише у випадках,
зазначених у законі. Недодержання в цих
випадках нотаріальної форми тягне за
собою недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48
цього кодексу. Якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд в
праві за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається.

З положень наведеної вище норми ЦК
Української РСР не передбачено
можливості визнання судом дійсним
договору в разі недодержання сторонами
вимоги закону про його обов'язкову
реєстрацію у виконавчому комітеті
місцевої Ради народних депутатів.

Тому, задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_6 місцевим судом не було
враховано, що договір купівлі-продажу
житлового будинку на час виникнення
правовідносин між позивачкою і
відповідачем підлягав нотаріальному
посвідченню та реєстрації у
виконавчому комітеті місцевої Ради
народних депутатів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції неправильно
застосовано норми матеріального права
та ухвалено рішення без додержанням
положень законодавства, яке діяло на
моменту укладення договору
купівлі-продажу будинку між сторонами.

Доводи апеляційної скарги являються
суттєвими і дають підстави для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Прокуратура
Уманського району - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 03 квітня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
дійсним та визнання права власності на
нерухоме майно - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий :

Судді :