АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4589/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Боженко Л. В. Доповідач - Черненкова
Л.А. Категорія 37
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Новодачинської сільської ради
Павлоградського району
Дніпропетровської області про
визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н
О В И Л А:

01 листопада 2012 року ОСОБА_2 звернувся
до суду із вказаним позовом, за яким
просив визнати недійсним заповіт на
користь ОСОБА_3, який посвідчено
секретарем Новодачинської сільської
ради Павлоградського району
Дніпропетровської області 06.06.2011 року,
посилаючись на вимоги статті 225 ЦК
України, оскільки його мати ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, внаслідок тяжкої
хвороби не могла в повній мірі розуміти
значення своїх дій та керувати ними,
чим і скористалась відповідач.

24 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із уточненим позовом, за яким
просив визнати недійсним заповіт на
користь ОСОБА_3, який посвідчено
секретарем Новодачинської сільської
ради Павлоградського району
Дніпропетровської області 06.06.2011 року,
посилаючись на вимоги статті 233 ЦК
України, оскільки відповідач
використала нечесно тяжкий стан
здоров'я матері і скориставшись цим,
домовившись з робітниками лікарні,
забрала тимчасово з лікарні мати після
перебування в тяжкому стані ще під
впливом дії наркотичних та
психотропних препаратів і оформила
заповіт під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
чим друга сторона правочину
скористалася.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його
мати ОСОБА_4. Після смерті матері
залишилася спадщина до складу якої
входить будинок АДРЕСА_1, земельна
ділянка та паї. Після похорон до спливу
6-ти місячного строку з моменту смерті
матері, він звернувся до нотаріуса для
отримання спадщини, де він дізнався про
наявність заповіту. Згідно тексту
заповіту, посвідченого секретарем
Новодачинської сільської ради, все
майно заповідалося сестрі ОСОБА_3. На
час складання заповіту, 06.06.2011 року мати
ОСОБА_4 була хворою людиною страждала
на поведінкові та психічні розлади
здоров'я, внаслідок тяжкої хвороби -
злоякісне новоутворення кишковика (
ракової пухлини прямої кишки 4-го
ступеня). Вона знаходилася на
стаціонарному лікуванні з квітня по
червень 2011року, де їй були проведені
декілька операцій з використанням
сильнодіючих наркотичних засобів.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 березня 2014 року ухвалено:
в задоволенні позову ОСОБА_2 -
відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги повністю, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін, посилаючись на те, що рішення суду
є законним та обґрунтованим, ухваленим
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а апеляційна
скарга є необґрунтованою та не
відповідає матеріалам справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Нею був
складений заповіт 06 червня 2011 року,
який посвідчений і зареєстрований в
реєстрі за № 42 секретарем
Новодачинської сільської ради
Павлоградського району
Дніпропетровської області. З тексту
заповіту вбачається, що померла ОСОБА_4
була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
яка заповіла все належне їй майно
ОСОБА_3. Позивач та відповідач у справі
є її дітьми. Відповідно висновку
комунального закладу
«Дніпропетровська клінічна
психіатрична лікарня
Дніпропетровської обласної ради» від
23.01.2014 року № 4 ОСОБА_4 на час складення
заповіту від 06.06.2011 року розуміла
значення своїх дій та могла керувати
ними.

Відмовляючи у задоволенні позову,
міськрайонний суд виходив з того, що
сама по собі обставина про те, що ОСОБА_4
хворіла на онкологічне захворювання не
може бути підставою для визнання
недійсним складеного 06.06.2011 року нею
заповіту на ім'я ОСОБА_3, оскільки для
визнання правочину недійсним з
підстав, передбачених ст.233 ЦК України
необхідно одночасно дві кваліфікуючі
умови, а саме вчинення правочину під
впливом тяжкої обставини, і вчинення
правочину на вкрай невигідних умовах,
однак відповідач не навів на
підтвердження кваліфікуючої
обставини, вчинення правочину на вкрай
невигідних умовах, які саме умови
заповіту були невигідними для ОСОБА_4
при його складанні, оскільки
незрозуміло на яких вигідних умовах
взагалі можливо скласти заповіт, якщо в
будь-якому випадку після смерті
спадкодавця, його майно переходить
іншим особам, а тому позовні вимоги
ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним
з підстав, передбачених ст.233 ЦК України
не підлягають задоволенню за
необґрунтованістю.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами щодо визнання недійсним
заповіту на підставі статей 225, 233 ЦК
України.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Статтею 1257 ЦК України визначено
підстави нікчемності заповіту та
визнання його недійсним, які не
виключають застосування загальних
норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до
встановлених судом обставин, якщо вони
узгоджуються з правовими підставами та
наслідками нікчемності або
недійсності заповіту, зазначеними у ст.
1257 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України
підставами нікчемності заповіту, тобто
недійсності відповідно до закону, є
складання заповіту особою, яка не мала
на це права, або складання з порушенням
вимог щодо форми та посвідчення
заповіту.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Системний аналіз норм ЦК свідчить, що
відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України
виключно підстави недійсності
правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК
України, зумовлюють те, що
волевиявлення заповідача не було
вільним та не відповідало його
внутрішній волі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.225 ЦК України,
- правочин, який дієздатна фізична
особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Для встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підстави
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу (ст. 145
ЦПК). Суд не має права давати оцінку
медичним документам, які потребують
спеціальних знань.

Як зазначається у ч. 2 п. 16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009 року при
розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК України суд відповідно до
статті 145 ЦПК України за клопотанням
хоча б однієї із сторін зобов'язаний
призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
судом першої інстанції виконанні
зазначені вимоги закону, призначена у
справі посмертна судово-психіатрична
експертиза, за висновком якої ОСОБА_4 на
час складення заповіту від 06.06.2011 року
розуміла значення своїх дій та могла
керувати ними.

Аналізуючи висновок вказаної
експертизи, судова колегія приймає до
уваги, що він узгоджується з іншими
доказами у справі, зокрема, показами
допитаних у справі свідків, про що у
рішенні суду першої інстанції
зазначено.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ЦК України, -
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 23 постанови від 6
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Для кваліфікації правочину за ст.233 ЦК
України необхідна обов'язкова
наявність зазначених двох умов, а саме:
правочин вчинено під впливом тяжкої
для неї обставини та на край невигідних
умовах.

Отже застосування до спірних
правовідносин щодо визнання
одностороннього правочину - заповіту
недійсним за підставами ч.1 ст.233 ЦК
України за встановленими обставинами
справи не узгоджується з підставами
спеціальної норми закону, зазначеними
у ст. 1257 ЦК України про визнання
заповіту недійсним.

Аналізуючи докази у справі, судова
колегія приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову ОСОБА_2 про визнання недійсним
заповіту.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що рішення суду
постановлено у відповідності з
вимогами закону та не має підстав для
його скасування, і доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді