Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1955/14
Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 та
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 11 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення матеріального збитку та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
матеріального збитку та моральної
шкоди, в якому вказала наступне.

21.10.2013 року на транспортній зупинці
вул.12 Квітня в м. Запоріжжя вона була
збита автомобілем, за кермом якого
знаходилась відповідач. Внаслідок ДТП
їй були заподіяні тілесні ушкодження,
які кваліфікуються, як пошкодження
середнього ступеня тяжкості, не
небезпечні для життя, але потягли за
собою довготривалий розлад здоров"я ,
більш 21 дня.

Ухвалою суду від 16.12.2013 року ОСОБА_3
визнана винною у ДТП та її звільнено
від кримінальної відповідальності у
зв"язку з передачею на поруки.

З 21.10.2013 року по 07.11.2013 рік вона
знаходилась на лікуванні в відділенні
нейрохірургії Міської клінічної
лікарні екстреної та швидкої медичної
допомоги м. Запоріжжя, а з 08.11.2013 року по
26.11.2013 рік у зв"язку з погіршенням стану
здоров"я знаходилась на стаціонарному
лікуванні в 3-й міській клінічній
лікарні. За час лікування нею було
витрачені кошти на лікування у розмірі
3298,83 грн. Відповідач у якості
відшкодування матеріальної шкоди
сплатила їй 2490 грн., 808 грн.83 коп.
залишились не відшкодовані
відповідачем.

Через неправомірні дії відповідача їй
довелось пережити сильні фізичні та
моральні страждання. Вона тривалий час
знаходиться на лікуванні, процес
одужання проходить дуже складно в силу
похилого її віку, після ДТП змінився
звичний образ її життя, вона обмежена в
своїх діях, що спричинило їй душевні
страждання. Заподіяну моральну шкоду
вона оцінює в 20 000 грн. Просить стягнути
з відповідача матеріальні збитки у
розмірі 808 грн.83 коп., моральну шкоду - 20
000 грн., витрати на правову допомогу - 1500
грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 11
березня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4,
матеріальну шкоду у розмірі 808 грн.83
коп, моральну шкоду - 10 000 грн., витрати
на правову допомогу -1500 грн.78 коп.,а
всього стягнуто - 12 308 грн. 83 коп., а
також судовий збір у розмірі 243 грн.60
коп.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_3.
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду в
частині визначеного судом розміру
моральної шкоди ОСОБА_4, подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду в цій
частині скасувати, та ухвалити нове,
яким позов про стягнення моральної
шкоди задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає частковому
задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_4
задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обгунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачу
була завдана шкода з вини ОСОБА_3, яка
була володільцем джерела підвищеної
небезпеки, а тому відповідно до ч. 2 ст.
1187 ЦК України саме відповідачка
повинна відшкодувати шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Крім того, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України
встановлено, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
фізичної особи, яка її завдала, якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Судом встановлено, що 21.10.2013 року,
приблизно о 09 годині 40 хвилин водій
ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2105,
реєстраційний номер НОМЕР_1
здійснювала рух по проїзній частині
вул. 12 Квітня в напрямку пр.. Леніна в м.
Запоріжжя. В цей же час пішохід ОСОБА_4,
перебуваючи в районі перехрестя вул. 12
Квітня та пр.. Леніна, почала
здійснювати перетинання проїзної
частини пр.. Леніна, рухаючись по
регульованому пішохідному переходу на
зелений сигнал світофора. Водій ОСОБА_3
на перехресті вул. 12 Квітня та пр..
Леніна почала виконувати маневр лівого
повороту та в порушення вимог п. 16.2
Правил дорожнього руху України, не
надала дорогу пішоходу ОСОБА_4, скоївши
на неї наїзд передньою частиною
автомобіля.

Порушення водієм ОСОБА_3 згідно
висновку авто технічної експертизи №
812/13 від 19.11.2013 року вимог п. 16.2 Правил
дорожнього руху знаходиться в прямому
причинному зв"язку з подією ДТП та її
наслідками.

Ухвалою Орджонікідзевського суду від
16.12.2013 року ОСОБА_3 визнана винною у ДТП
та її звільнено від кримінальної
відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК
України у зв"язку з передачею її на
поруки. (а.с. 38-40).

Внаслідок даної
дорожньо-транспортної приходи, згідно
висновку судово-медичної експертизи №
4524 М від 21.11.2013 року ОСОБА_4 отримала
тілесні ушкодження у вигляді закритого
перелому міжмищелкового піднесення
правового колінного суглоба, садна в
області колінного суглоба, які
кваліфікуються, як пошкодження
середнього ступеня тяжкості, не
небезпечні для життя, але потягли за
собою довготривалий розлад здоров"я ,
більш 21 дня.

Під час розгляду кримінальної справи
цивільний позов було залишено без
розгляду.

Позивачка в позові зазначає, що на
лікування нею потрачено 3298 грн. 83
копійки, на підтвердження чого остання
надала копію чеків.

У добровільному порядку ОСОБА_3
частково відшкодовано завдану
позивачу матеріальну шкоду на суму 2490
грн., що не заперечувалося сторонами,
як в суді першої так і в суді
апеляційної інстанції. Отже розмір
несплаченої матеріальної шкоди, на
думку позивача, становить 808 грн. 83 коп.

Відповідно до вимог ст. 58, 60 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення матеріальної шкоди в розмірі
808 грн. 83 коп, (різницю між фактично
спричиненою матеріальною шкодою
позивачці та добровільно сплаченою
відповідачкою 3298.83грн.-2490 грн = 808, 83
грн.), суд першої інстанції не взяв до
уваги, що зазначені витрати на
лікування в розмірі 3298 грн. 83 коп.,
необхідність їх здійснення
відповідними медикаментами, їх
кількість та час лікування мають бути
підтверджені документально
відповідним закладом охорони здоров"я.

Рішення суду містить посилання лише на
чеки, як на обґрунтування розміру
понесених позивачем витрат на
лікування внаслідок ДТП. Однак
позивачем не надано документального
підтвердження та обґрунтування
необхідності понесених витрат, їх
кількість, яке було б надано закладом
охорони здоров"я.

Крім того, з наданих позивачкою чеків
взагалі не вбачається, які саме ліки
вона купувала, їх кількість та чи
узгоджуються вони з визначеними
лікарем медикаментами, які необхідні
були їй для відновлення ушкодженого
здоров"я внаслідок ДТП .

Отже, матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про те, що позивачу була
заподіяна матеріальна шкода саме в
розмірі 3298 грн. 83 коп., а тому рішення
суду в частині стягнення
невідшкодованої матеріальної шкоди в
розмірі 808 грн. 83 коп. не можна вважати
законним і обгрунтованим, тому воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог про
стягнення моральної шкоди суд першої
інстанції повно та об'єктивно
встановив фактичні обставини справи
щодо завдання позивачу шкоди джерелом
підвищеної небезпеки, правильно
визначив спірні правовідносини та
обґрунтовано виходив із положень ст. 1187
ЦК України та роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди". При цьому суд
врахував обсяг моральних страждань
позивача, пов"язаних із ушкодженням
здоров"я і визначив його з урахуванням
принципу розумності і справедливості,
тому колегія суддів не вбачає підстав
для скасування чи зміни рішення про
стягнення моральної шкоди.

Вирішуючи питання про
відшкодування витрат на правову
допомогу, районний суд не звернув
уваги на наступне.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84
ЦПК України витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права, несуть
сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Законом України від 20 грудня 2012
року № 4191-VI «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах»встановлено граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
під час розгляду судами цивільних
справ.

В ст.1 цього Закону, зазначено, що
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

При цьому необхідно враховувати,
що правова допомога надається не
тільки в судовому засіданні, а й
пов'язана зі складанням позовної заяви,
наданням усних консультацій,
ознайомленням з матеріалами справи,
проведенням необхідних розрахунків
тощо. При обчисленні розміру
компенсації необхідно врахувати всі
витрати, які перебувають у причинному
зв'язку із наданням правової допомоги у
конкретній справі. Ці дії повинні бути
необхідними для надання правової
допомоги, а розрахована сума має бути
справедливою.

Статтею 33 Правил адвокатської
етики, схвалених Вищою кваліфікаційною
комісією адвокатури при Кабінеті
Міністрів України 01.10.99 року, єдиною
допустимою формою отримання адвокатом
за надання правової допомоги клієнту є
гонорар. Гонорар, отримуваний
адвокатом за надання правової
допомоги. Повинен бути законним за
формою і порядком внесення і розумно
обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого
розміру гонорару, беруться до уваги
обсяг часу і роботи, що вимагаються для
належного виконання доручення. Розмір
гонорару і порядок його внесення мають
бути чітко визначені в угоді про
надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат,
пов'язаних з оплатою правової допомоги,
входить до предмету доказування по
справі. На підтвердження цих обставин
суду повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг та ін..), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов'язаних із наданням правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку (квитанція до
прибуткового касового ордеру, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки,
посвідчення про відрядження). При цьому
недопустимими є документи, які не
відповідають встановленим вимогам.

Із матеріалів справи вбачається,
що позивачу ОСОБА_4 правова допомога
надавалася адвокатом ОСОБА_6, про що між
ними 09.12.2013 року був укладений
відповідний договір.

Однак матеріали справи не
містять розрахунку про обсяг часу і
роботи адвоката, такий розрахунок не
був наданий і в суді апеляційної
інстанції.

Отже, стягуючи 1500,00 грн. на
відшкодування витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, суд не взяв
до уваги зазначені обставини справи,
вимоги закону, не обґрунтував розмір
таких витрат, мотивів з цього приводу
не навів.

Крім того, за правилами ч. 2 ст. 56
ЦПК України особа, яка має право на
надання правової допомоги,
допускається до участі у справі
ухвалою суду за заявою особи, яка бере
участь у справі.

Проте як вбачається з матеріалів
справи адвокат ОСОБА_6 не був допущений
до участі у справі, який надавав
правову допомогу позивачу ОСОБА_4 у
порядку, передбаченому ч. 2 ст. 56 ЦПК
України.

Виходячи з наведеного, вимоги про
стягнення 1 500, 00 грн. задоволенню не
підлягають, тому рішення в цій частині
підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_3 про те, що відповідальність за
спричинену позивачу шкоду повинна
нести ПрАТ АСК «Інго-Україна»,
оскільки автомобіль НОМЕР_2 на момент
скоєння ДТП був застрахований
відповідно до Закону України «Про
обов"язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» полісом АС/8797564 від 01.02.2013 року
ПрАТ АСК «Інго-Україна» не
заслуговують на увагу, оскільки із
наданого ОСОБА_3 страхового полісу
АС/8797564 на автомобіль ВАЗ 2105,
реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с. 37)
вбачається, що він був укладений 13
грудня 2013 року, строк його дії
починається з 16 грудня 2013 року, а
закінчується 15 грудня 2014 року, ДТП
сталося 21 жовтня 2013 року, тобто не в
момент дії страхового полісу.

Таким чином зазначений автомобіль,
на момент ДТП 21.10.2013 року, не міг бути
застрахований згідно полісу АС/8797564 на
який посилається ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Запоріжжя від 11 березня 2014 року
у цій справі в частині задоволення
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної шкоди та витрат на
правову допомогу скасувати

В цій частині ухвалити нове рішення
наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення матеріальної шкоди в
розмірі 808 грн. 83 коп. та витрат на
правову допомогу в розмірі 1500 грн. 78
коп. - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте воно
може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: