Головуючий суду 1 інстанції - Кузьменко
Доповідач - Темнікова В.І.
Справа № 435/3781/13-ц
Провадження № 22ц/782/1477/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Коновалової В.А., Ступіної Я.Ю.,

за участю секретаря - Булгакової М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовтневого районного суду
міста Луганська від 12 березня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4
до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення
шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2013 року позивачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися до суду з зазначеним
позовом, в якому просили стягнути з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальну
шкоду у розмірі 59143 грн., на користь
ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 3000
грн., а також судові витрати по справі.

В подальшому позивачі уточнили
свої позовні вимоги, заявивши позов не
тільки до ОСОБА_5 , а й до ОСОБА_2 і
просили стягнути з цих відповідачів на
користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у
розмірі 59143 грн., а на користь ОСОБА_4
моральну шкоду у розмірі 3000 грн., а
також судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Луганська від 12 березня 2014 року
позовні вимоги були задоволені
частково. Суд стягнув з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування
завданої матеріальної шкоди 57350 грн.,
на користь ОСОБА_4 в рахунок
відшкодування завданої моральної
шкоди 3000 грн., а також на користь ОСОБА_4
судові витрати в сумі сплаченого
судового збору в розмірі 765,14грн. та
витрат на проведення оцінки завданої
шкоди в сумі 600 грн. В задоволенні решти
позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
заявлених до ОСОБА_2 було відмовлено за
необґрунтованістю.

Не погодившись з даним рішенням,
відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
змінити рішення суду, а саме
зобов'язати позивачів після
відшкодування шкоди передати залишки
автомобіля NISSAN МАХІМА державний номер
НОМЕР_2 на суму 34181,67 грн. гр. ОСОБА_5 або
зменшити стягнуту судом з неї суму
матеріальної шкоди на користь гр.
ОСОБА_3 на залишкову вартість
автомобіля NISSAN МАХІМА державний номер
НОМЕР_2 після ДТП в сумі 34181,67 грн. та
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди суму у розмірі 23168 грн. 33 коп. ( 57350
грн. -34181,67 грн. =23168 грн. 33 коп.); відмовити
позивачу ОСОБА_4 в задоволені позивних
вимог в частині стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі
3000 грн., а також в частині стягнення
витрат на проведення оцінки завданої
шкоди в сумі 600 грн. та зменшити на 114
грн. 71 коп. розмір стягнених судових
витрат з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 та
розподілити виплату судового збору
відповідно до вимог чинного
законодавства. При цьому в скарзі
посилався на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Від представника позивача ОСОБА_6
надійшли заперечення на апеляційну
скаргу, в якій він просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін, вважаючи його
законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_2
підтримав доводи апеляційної скарги і
просив її задовольнити, надавши
пояснення, аналогічні змісту
апеляційної скарги.

Інші учасники процесу до
судового засідання не з'явилися, хоча
про час і місце розгляду справи
повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи скарги,
колегія суддів апеляційного суду
вважає її такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Постановляючи рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що в
судовому засіданні було встановлено,
що 30.09.2012р. о 16 год.20 хв. автомобілю NISSAN
МАХІМА, держномер НОМЕР_2, що належить
ОСОБА_3, в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася з вини водія автомобіля Субару
Форестер ОСОБА_5, який належить ОСОБА_2,
було завдано ушкоджень. Також тілесних
ушкоджень було завдано водієві
автомобіля NISSAN МАХІМА ОСОБА_4, який
керував ним на підставі довіреності.
Зазначені обставини та винність ОСОБА_5
у пошкодженні автомобіля ОСОБА_3
встановлені та підтверджуються
постановою про відмову в порушенні
кримінальної справи від 10.10.2012р. та
постановою Артемівського районного
суду м. Луганська від 17.10.2012р. про
притягнення ОСОБА_5 до
адміністративної відповідальності.
Згідно до висновку проведеної в рамках
справи автотоварознавчої експертизи
від 24.09.13р. сума матеріальної шкоди,
завданої власнику автомобіля NISSAN
МАХІМА, держномер НОМЕР_2 складає 107350
грн. Відповідно до повідомлення №
17-05/17607 від 11.12.2012р. та квитанції про
видачу готівки від 16.01.2013р. СК
«Провідна» відшкодувала частину
завданої ОСОБА_3 матеріальної шкоди в
сумі 50000грн. Таким чином сума
невідшкодованої йому матеріальної
шкоди складає 57350 грн.

Також судом було встановлено, що
внаслідок скоєної відповідачкою ДТП
ОСОБА_4 було завдано закриту
черепно-мозкову травму, забій м'яких
тканин голови, виразковий лікворно
-дискуляторний синдром, підшкірну
гематому лівої надбрівної дуги. Тому
суд дійшов висновку про те, що заявлена
позивачами до стягнення сума
відшкодування моральної шкоди
відповідає міркуванням розумності та
справедливості.

Крім того, посилаючись на ч. 2 ст.
1187 ЦК України, на абз. 2 п. 4 Постанови
Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.92р. «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди», та
приймаючи до уваги те, що ОСОБА_5
керувала належним ОСОБА_2 автомобілем у
відповідності до вимог п. п. 2.1, 2.2 Правил
дорожнього руху України, суд дійшов
висновку про те, що вона має
одноособово відповідати за завдану
першому та другому позивачам шкоду, як
володілець джерела підвищеної
небезпеки.

Проаналізувавши зазначені
обставини по справі у їх сукупності,
суд дійшов висновку про те, що позов
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення шкоди
підлягає задоволенню в частині вимог,
заявлених до ОСОБА_5. Зважаючи на те, що
ОСОБА_5 керувала транспортним засобом,
дією якого було завдано шкоди
позивачам, як володілець цього
транспортного засобу, суд не знайшов
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, заявлених до ОСОБА_2

Також суд вважав необхідним
стягнути з ОСОБА_5 підтверджені
документально судові витрати по
справі.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідачкою ОСОБА_5 на даний час
рішення суду в установленому законом
порядку не оскаржене. Тому апеляційний
суд переглядає рішення суду першої
інстанції тільки в межах поданої
відповідачем ОСОБА_2 апеляційної
скарги.

Розглядаючи справу в межах
поданої відповідачем ОСОБА_2
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що вона не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково мають право сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
а також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки. Згідно ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
особисто звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. І лише у випадках,
встановлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси.

Як убачається зі змісту
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2,
він фактично оскаржує рішення в
інтересах іншої особи, а саме
відповідачки ОСОБА_5 Згідно змісту
рішення суду, яке ним оскаржується,
його особисті права не порушені,
ніякого рішення стосовно його прав та
обов'язків судом не приймалося.
Навпаки, суд дійшов висновку про те, що
відповідати за завдану першому та
другому позивачам шкоду, має саме
відповідачка ОСОБА_5 одноособово, при
цьому суд не знайшов підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, заявлених до ОСОБА_2

Згідно ч. 1 ст. 38 ЦПК України
сторона має право брати участь у
цивільній справі особисто або через
представника. В матеріалах справи
відсутні докази про те, що відповідач
ОСОБА_2 є представником відповідачки
ОСОБА_5 На наявність інших,
встановлених законом повноважень, які
дають йому право на звернення до суду
за захистом прав, свобод та інтересів
ОСОБА_5, апелянт та його представник не
посилаються.

Проаналізувавши зазначені
обставини по справі у їх сукупності,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга відповідача ОСОБА_2, в якій він,
як уже зазначалося раніше, просить
змінити рішення суду шляхом
зобов'язання позивачів після
відшкодування шкоди передати залишки
автомобіля NISSAN МАХІМА державний номер
НОМЕР_2 на суму 34181,67 грн. гр. ОСОБА_5 або
зменшити стягнуту судом з неї суму
матеріальної шкоди на користь гр.
ОСОБА_3 на залишкову вартість
автомобіля NISSAN МАХІМА державний номер
НОМЕР_2 після ДТП в сумі 34181,67 грн. та
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди суму у розмірі 23168 грн. 33 коп. ( 57350
грн. -34181,67 грн. =23168 грн. 33 коп.); відмовити
позивачу ОСОБА_4 в задоволені позивних
вимог в частині стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі
3000 грн., а також в частині стягнення
витрат на проведення оцінки завданої
шкоди в сумі 600 грн. та зменшити на 114
грн. 71 коп. розмір стягнених судових
витрат з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4,
задоволенню не підлягає. Що не
перешкоджає відповідачці ОСОБА_5
самостійно в установленому законом
порядку звернутися до суду з
апеляційною скаргою на рішення суду,
якщо вона вважає, що її права даним
рішенням суду порушені.

З урахуванням викладеного,
апеляційний суд вважає недоцільним
робити аналіз доводам апеляційної
скарги відповідача ОСОБА_2 стосовно
правомірності прийнятого рішення
відносно відповідачки ОСОБА_5, так як
вони можуть стати предметом
обговорення по справі у разі звернення
до суду з апеляційною скаргою на
рішення суду відповідачки ОСОБА_5

Таким чином, переглядаючи справу
в межах доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що підстав для
скасування чи зміни рішення в межах
даних доводів не має з зазначених вище
підстав.

Керуючись ст.3, 38, 44, 45, 292, 303, 307, 314,
315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Жовтневого
районного суду міста Луганська від 12
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили негайно після її проголошення, але
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів після її
проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді