Справа № 456/4621/13-ц
Провадження № 2/456/499/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р. Стрийський
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

при секретарі - Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Стрий цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
треті особи орган опіки та піклування
Стрийської районної державної
адміністрації Львівської області та
відділ державної реєстрації актів
цивільного стану по Стрийському району
реєстраційної служби Стрийського
міськрайонного управління юстиції
Львівської області про встановлення
факту батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом в якому просить встановити, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель
ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком її доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що з 2006р. по 2008р.
спільно проживала з відповідачем
ОСОБА_2 однією сім»єю без реєстрації
шлюбу. За час спільного проживання у
них народилася дочка ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, яка перебуває на її
утриманні. Спочатку відповідач не
заперечував свого батьківства щодо
ОСОБА_3, брав активну участь у вихованні
дитини, надавав матеріальну допомогу.
Дана обставина підтверджується
сімейними фотографіями та свідками. На
прохання подати заяву до органів РАЦСу
про реєстрацію шлюбу відповідач
постійно зволікав, а згодом і припинив
спільне проживання. Крім того припинив
брати участь у вихованні дитини та
надавати матеріальну допомогу на
утримання дитини. У випадку коли немає
спільної заяви батька, запис про батька
дитини у Книзі реєстрації народжень
провадиться за прізвищем та
громадянством матері, а ім»я та по
батькові дитини записуються за її
вказівкою. Оскільки відповідач, будучи
батьком дитини, відмовився подати
заяву в органи РАЦСу про реєстрацію
батьківства, тому батьком дитини
(прізвище) у відповідності до ст. 135 СК
України було записано за її дівочим
прізвищем, а ім»я та по батькові вона
вказала відповідача. Таким чином
батьком дитини записано ОСОБА_4.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, додатково пояснив, що позивач
та відповідач проживали однією сім»єю.
Від спільного проживання у них
народилася дочка ОСОБА_3. В подальшому
відповідач виїхав за кордон та
відмовився матеріально утримувати
дитину. Батьківство відповідача
відносно дитини ОСОБА_3 встановлюється
фотографіями на яких чітко відображено
участь батька у вихованні дитини. На
момент виїзду ОСОБА_2 за кордон, позивач
ОСОБА_1 вже була вагітною. Коли дитина
народилась, ОСОБА_2 був за кордоном,
дитину з пологового будинку забирав
батько відповідача, а також останній
був присутній на «христинах» та
постійно провідував дитину, що також
стверджується фотографіями.
Відповідач, також неодноразово
приїздив в Україну, зустрічався з
дитиною та допомагав у її вихованні.
Позивачка швидше не зверталася до суду,
бо відповідач обіцяв, що добровільно
подасть заяву про визнання
батьківства, однак після того, як у 2013р.
ОСОБА_1 одружилася, відповідач
перестав приїзджати та допомагати
дитині.

Представник відповідача ОСОБА_6
(батько відповідача) у судовому
засіданні позов заперечив повністю,
додатково пояснив, що його син ОСОБА_2
дійсно деякий час зустрічався з ОСОБА_1,
однак разом вони не проживали, а також
син повідомив йому, що не являється
батьком дитини. Сину він вірить, а тому
не згідний з позовом. Не заперечує, що
забирав дитину з полового будинку.
Також не заперечує того, що
неодноразово він та син, бували в
гостях в ОСОБА_1 протягом 2006-2008р.р. та
бавились з дитиною, однак це було
виключно акт доброї волі.

Представник третьої особи органу
опіки та піклування Стрийської
районної державної адміністрації
Боженко Л.І. у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі та просить такі задоволити.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що являється матір»ю
позивачки. Донька з відповідачем
тривалий час зустрічалися, а коли
завагітніла, відповідач визнавав, що це
його дитина, та переїхав проживати до
них в АДРЕСА_1. В січні 2007р. до
народження дитини ОСОБА_2 виїхав за
кордон. На момент народження дитини
відповідач був за кордоном, приїхав
коли дитині було два місяці. З полового
будинку дитину забирав дід ОСОБА_6,
батько ОСОБА_2. Після того, відповідач
2-3 рази на рік приїздив до України та
проживав у них. Відповідач обіцяв, що як
тільки закінчить навчання і
влаштується на роботу вони одружаться
і він запишеться батьком дитини.
Останній раз ОСОБА_2 приїздив в грудні
2012 року.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що
позивач по справі є її племінницею. Їй
відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали
разом, а потім відповідач виїхав на
навчання за кордон. Звідти приїздив у
с.Лисовичі, визнавав ОСОБА_3, як дочку.
На «христинах» дитини, ОСОБА_2 не було,
але були його батьки(дід та бабця).
Останній раз відповідач приїздив до
дитини минулого року.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що
проживає по сусідству з позивачкою.
Знає, що сторони по справі тривалий час
зустрічалися. Після того, як ОСОБА_1
завагітніла, вони декілька місяців
проживали в с. Лисовичі, а потім ОСОБА_2
виїхав за кордон. Коли відповідач
приїздив, то постійно проживав у с.
Лисовичі та допомагав у вихованні
доньки. Також до дитини постійно
приїзджали батько та мати відповідача.
Відповідач не записаний батьком, тому
що в той час перебував за кордоном.
Останній раз бачила ОСОБА_2 з дитиною
зимою 2012р..

Суд надає віри і приймає покази цих
свідків, так як будь-яких даних, що
свідчили б про їх зацікавленість у
вирішенні даної справи в суду не має, а
їх покази не протирічать іншим доказам
по справі, при тому, що ці особи,
являються родичами та сусідами сторін,
проживали і проживають неподалік.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено та не
заперечується сторонами, що протягом
2006-2007р.р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зустрічались
та деякий час спільно проживали в
АДРЕСА_1.

Відповідно до п.п.1-3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування окремих норм Сімейного
кодексу України при розгляді справ
щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006р., за
загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч.1 ст 58 Конституції України) норми
Сімейного Кодексу застосовуються до
сімейних відносин, які виникли після
набрання ним чинності, тобто не раніше 1
січня 2004 року. До сімейних відносин, які
вже існували на зазначену дату, норми
СК застосовуються в частині лише тих
прав і обов"язків, що виникли після
набрання ним чинності. Ці права й
обов"язки визначаються на підставах,
передбачених СК. Слід враховувати, що
при розгляді справ даних категорій,
відповідно до п.2 розділ УІІ
«Прикінцеві положення» СК норми
законодавства, які регулювали
шлюбно-сімейні правовідносини,
втратили чинність із 1 січня 2004 року.

Згідно п. 2 розділ УІІ «Прикінцеві
положення» СК, Розділ V "Акти
громадянського стану" зберігає свою
чинність у частині, що не суперечить
цьому Кодексу, до прийняття
спеціального закону.

Оскільки підстави для визнання
батьківства за рішенням суду,
зазначені у ст. 128 СК, істотно
відрізняються від підстав його
встановлення, передбачених у ст 53 КпШС,
суди, вирішуючи питання про те, якою
нормою слід керуватися при розгляді
справ цієї категорії, повинні виходити
з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про
встановлення батьківства щодо дитини,
яка народилася до 1 січня 2004 р.,
необхідно застосовувати відповідні
норми КпШС, беручи до уваги всі докази,
що достовірно підтверджують визнання
відповідачем батьківства, в їх
сукупності, зокрема, спільне
проживання й ведення спільного
господарства відповідачем та матір"ю
дитини до її народження, спільне
виховання або утримання ними дитини.
Справи про визнання батьківства щодо
дитини, яка народилася не раніше 1 січня
2004 р. суд має вирішувати відповідно до
норм СК, зокрема ч. 2 ст.128, на підставі
будь-яких доказів, що засвідчують
походження дитини від певної особи й
зібрані з дотриманням норм цивільного
процесуального законодавства.

У відповідності до ч.2 ст 128 СК України,
підставою для визнання батьківства є
будь-які відомості, що засвідчують
походження дитини від певної особи,
зібрані відповідно до Цивільно
процесуального кодексу.

Частинами 3 та 4 ст 128 Сімейного кодексу
України закріплено, що позов про
визнання батьківства може бути
пред'явлений матір'ю, опікуном,
піклувальником дитини, особою, яка
утримує та виховує дитину, а також
самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства
приймається судом, якщо запис про
батька дитини у Книзі реєстрації
народжень вчинено відповідно до
частини першої ст. 135 цього Кодексу.

Так, ч.1 ст 135 СК України передбачено, що
в разі народженні дитини у матері, яка
не перебуває у шлюбі, у випадках, коли
немає спільної заяви батьків, заяви
батька або рішення суду, запис про
батька дитини у Книзі реєстрації
народжень провадиться за прізвищем та
громадянством матері, а ім'я та по
батькові батька дитини записуються за
її вказівкою.

Пунктом 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування окремих норм Сімейного
кодексу України при розгляді справ
щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006р.,
справи про визнання батьківства суд
розглядає у позовному провадженні.
Зокрема якщо, дитина народжена матір»ю,
яка не перебуває у шлюбі, немає
спільної заяви батьків, заяви батька
або рішення суду і запис про батька
дитини у Книзі реєстрації народжень
учинено за прізвищем матері, а ім'я та
по батькові дитини записано за
вказівкою матері (ч. 1 ст135 СК).

Згідно свідоцтва про народження
серія НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 її
матір»ю являється ОСОБА_1, а батьком
вказано ОСОБА_4. Як встановлено судом,
запис про батька вчинено за дівочим
прізвищем матері, а ім'я та по батькові
записано за вказівкою матері.

Згідно свідоцтва про шлюб серія
НОМЕР_2 від 28.06.2013р., вбачається, що
позивач ОСОБА_1 одружилася та змінила
своє дівоче прізвище «ОСОБА_1» на
прізвище чоловіка «ОСОБА_1».

Спільне виховання дитини має місце,
коли вона проживає з матір'ю та особою,
яку остання вважає (або яка вважає себе)
батьком дитини, або коли ця особа
спілкується з дитиною, проявляє
батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід
розуміти як перебування її на повному
утриманні матері й особи, яку остання
вважає (або яка вважає себе) батьком
дитини, так і, як правило, систематичне
надання цією особою допомоги в
утриманні дитини незалежно від розміру
допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть
бути листи, заяви, анкети, інші
документи, а також показання свідків,
пояснення самих сторін, які достовірно
підтверджують визнання відповідачем
батьківства.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема фотокарток долучених
позивачкою, на таких зображено
позивачку, відповідача та неповнолітню
дитину (ОСОБА_3), а також батька
відповідача ОСОБА_6, з таких можна
зробити висновок, що сторони вважали
себе сім»єю (родиною) та спільно
займались вихованням доньки.

Вказаним стверджується, що таким
чином ОСОБА_2 визнавав себе батьком
дитини ОСОБА_3, в перші роки життя
піклувався про неї, займався її
вихованням та утримував її.

Відповідно до абз. 2-3 п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування окремих норм Сімейного
кодексу України при розгляді справ
щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006р.
питання щодо походження дитини суд
вирішує на підставі будь-яких доказів
про це. Висновки експертизи, у тому
числі судово-генетичної, необхідно
оцінювати з урахуванням положень ст 212
ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має
для суду наперед установленого
значення, він оцінює докази в їх
сукупності, а результати оцінки
відображає в рішенні з наведенням
мотивів їх прийняття чи відхилення. У
разі коли ухиленя сторони у справі
зазначеної категорії від участі в
експертизі або від подання необхідних
матеріалів, документів тощо
унеможливлює її проведення, суд
відповідно до ст 146 ЦПК може визнати
факт, для з»ясування якого її було
призначено, або відмовити в його
визнанні (залежно від того, хто зі
сторін ухиляється, а також яке значення
для них має ця експертиза).

За клопотанням позивачки по вказаній
справі ухвалою суду, було призначено
судову - генетископічну експертизу.
Оплату за проведення експертизи взяла
на себе позивач.

Згідно листа Київського міського
клінічного бюро судово-медичної
експертизи, вбачається, що ухвалою суду
від 23.01.2014р. по вказаній справі на
відбір зразків крові 28.03.2013р. для
проведення експертизи методом
ДНК-аналізу особи по справі не
з»явилися, була доставлена лише дитина.
Тому вказану ухвалу повернуто без
виконання.

Дитину для проведення експертизи в м.
Київ доставляла бабця ОСОБА_8 у зв»язку
з тим, що позивач вагітна та не мала
змоги поїхати з донькою.

Судом не беруться до уваги, посилання
представника відповідача на те, що син
на даний час в с. Дуліби не проживає, а
проживає за кордоном та йому не було
відомо про проведення такої
експертизи. Оскільки, копію ухвали про
призначення експертизи, представник
відповідача отримав 29.01.2014р. (а.с. 54), про
дату та час проведення експертизи
представник відповідача повідомлявся
рекомендованою кореспонденцією (а.с. 57,
58) проведення експертизи було
призначено на 28.03.2014р., тобто пройшло
два місяці, а тому представник
відповідача мав більш ніж достатньо
часу, щоб повідомити сина про
проведення експертизи. Однак
відповідач, про відкладення чи
перенесення експертизи не клопотав та
взагалі не надіслав свого відзиву на
позов, незважаючи на те, що справа
тривалий час перебувала на розгляді в
суді. А тому, суд визнає неявку
відповідача ОСОБА_2 для проведення
експертизи не поважною та вважає, за
можливе визнати факт для з»ясування
якого було призначено експертизу, а
саме, що ОСОБА_2 являється біологічним
батьком ОСОБА_3.

Таким чином, суд вважає, що вимоги про
встановлення батьківства ОСОБА_2 щодо
ОСОБА_3 є доведені, а тому законні,
обґрунтовані і підлягають задоволенню
в повному обсязі.

Судові витрати у вигляді витрат на
правову допомогу та витрат на доїзд
дитини ОСОБА_3 в м. Київ для проведення
судово-медичної експертизи, згідно ст.88
ЦПК України, слід стягнути з
відповідача в користь позивача.

Винесене по справі рішення, на думку
суду, є правильне і основне
справедливе.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України, зареєстрованого в
АДРЕСА_2 батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
про що в свідоцтві про народження
зроблено актовий запис № 11 від 20 червня
2007 року, місце реєстрації Лисовицька
сільська рада Стрийського району
Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 800
гривень витрат на правову допомогу та
565,61 гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а у разі
якщо рішення було проголошено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. М. Янів