АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5289/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Башмаков Є. А. Доповідач -
Єлізаренко І.А.Категорія 39
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І.,
Калиновського А.Б.

при секретарі - Сінченко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
релігійної громади Святителя Феодосія
Чернігівського парафії
Дніпропетровської єпархії Української
православної церкви, третя особа Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, встановлення факту
належності документу,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася
з позовом до релігійної громади
Святителя Феодосія Чернігівського
парафії Дніпропетровської єпархії
Української православної церкви, третя
особа Перша Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом, встановлення факту
належності документу.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилалася на те, що вона є
донькою ОСОБА_5 24 вересня 1977 року її
мати зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та
змінила своє прізвище з «ОСОБА_5» на
«ОСОБА_5». В період перебування у шлюбі
ОСОБА_5 з ОСОБА_6 було придбано
домоволодіння АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_6 склав на її ім»я заповіт, яким
заповідав їй усе своє майно та
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. ІНФОРМАЦІЯ_1
її мати ОСОБА_5 померла. У липні 2005 року
вона звернулася з заявою до ПДДНК про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом після смерті ОСОБА_6, але
їй було відмовлено у зв»язку з
ненаданням нотаріусу
правовстановлюючих документів на
вищезазначене домоволодіння, витяг з
реєстру права власності на нерухоме
майно та Державний акт на право
приватної власності на землю, довідка
про оцінку землі. На момент смерті
ОСОБА_6 вона мешкала у спірному
домоволодінні, користувалася ним та
проводила косметичний ремонт будинку
протягом шести місяців після смерті
ОСОБА_6, тому вважає, що вона фактично
прийняла спадщину шляхом вступу в її
управління та користування. Оформити
спадщину і отримати свідоцтво про
право на спадщину вона не може через
відсутність оригіналів
правовстановлюючих документів та в
самому заповіті є орфографічна помилка
щодо її прізвища, тому просила
встановити факт належності їй заповіту
від ІНФОРМАЦІЯ_2, встановити факт
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_6, визнати за нею право власності
на 1/2 частину домоволодіння та
земельної ділянки по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_6

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014
року відмовлено ОСОБА_2 у задоволені її
позовних вимог.

Ухвалою Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 28 квітня 2014
року виправлено описку в
вищезазначеному рішенні суду (а.с.110, 111).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_5
(ОСОБА_5) (а.с. 10).

24 вересня 1977 року мати позивача -
ОСОБА_5 (ОСОБА_5) зареєструвала шлюб з
ОСОБА_6 та змінила своє прізвище з
«ОСОБА_5» на «ОСОБА_5» (а.с.11).

30 вересня 1989 року позивач ОСОБА_2
(ОСОБА_5) зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та
змінила своє прізвище з «ОСОБА_5» на
«ОСОБА_2» (а.с.11).

З матеріалів справи вбачається в
період перебування у шлюбі ОСОБА_5 з
ОСОБА_6 29 грудня 2000 року, згідно
договору купівлі-продажу жилого
будинку, на ім»я ОСОБА_5 було придбано
жилий будинок, що розташований на
земельній ділянці розміром 1964 кв.м.
АДРЕСА_1. На земельній ділянці
розташовано: А-1 жилий будинок глинов.
обкл. 0,5 цегл. жил. пл. 21,2 кв.м., Б-навіс ст.
от 1 ст. и бл., В-вбиральня дер. з землен.
вигр., Г-душ цегл., №1-5 огорожа, споруди,
І-мостіння асф., частково бет. пл.(а.с. 40).

Згідно з технічним паспортом
станом на час придбання будинку
вищезазначений будинок складався із:
А-1 житлового будинку, загальною площею
53,9 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., Б -
навіс, В - убиральня, Г - душ, 1-5 огорожа, І
мостіння (а.с.41, 42).

ОСОБА_5 30 січня 2002 року було видано
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,1964 гектари, що розташована на
території Жовтневого району
м.Дніпропетровска АДРЕСА_1 (а.с.30).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 склав заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8
зареєстрованим в реєстрі за №11134, яким
заповідав усе своє майно, де б воно не
було та з чого б воно не складалося, і
взагалі все те, що йому буде належати на
день смерті і на що він за законом
матиме право ОСОБА_9 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер (а.с. 13).

27 листопада 2003 року ОСОБА_2 подала
заяву до Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6
за заповітом (а.с.58)

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача -
ОСОБА_5 (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_5 19 лютого 2005
року ОСОБА_2 подала заяву до Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори про прийняття
спадщини після смерті матері ОСОБА_5 за
законом (а.с.62).

22 лютого 2005 року ОСОБА_10, настоятелем
Храма святителя Феодосія
Чернігівського, до Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, було подано
заяву про прийняття спадщини за
заповітом після смерті ОСОБА_5 (а.с. 62).

24 травня 2005 року ОСОБА_11 подав заяву до
Першої дніпропетровської державної
нотаріальної контори про прийняття
спадщини після смерті матері ОСОБА_5 за
законом (а.с.63).

Відповідно листа державного
нотаріуса Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори від 23
липня 2009 року позивачеві було
відмовлено у видачі свідоцтва про
прийняття спадщини на частину
домоволодіння та земельної ділянки
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв»язку з ненаданням
нотаріусу правовстановлюючих
документів на вищезазначене
домоволодіння (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається
рішенням Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2012
року встановлено, що 11 лютого 2005 року
ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе належне
їй на день смерті майно заповідала
«Храму святителя Феодосія
Чернігівського села Олександрівка в
особі настоятеля ОСОБА_10», заповіт
посвідчено нотаріусом Першої
Дніпропетровської нотаріальної
контори ОСОБА_12, реєстр № 2-162.
Вищезазначеним рішенням, яке набрало
законної сили, було відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_10, Релігійної громади святителя
Феодосія Чернігівського парафії
Дніпропетровської єпархії Української
православної церкви про визнання
заповіту ОСОБА_5 недійсним, визнання
права власності в порядку спадкування
за законом (а.с.43). Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд
в своєму рішенні від 24 квітня 2014 року
посилався на те, що позивачем не було
надано доказів на підтвердження того,
що вона протягом шести місяців з дні
відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6
прийняла спадщину шляхом подачі заяви
до нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини, однак, погодитися з
такими висновками суду неможливо,
оскільки суд дійшов них через неповне
з»ясування обставин, що мають значення
для справи, що у відповідності до ст.309
ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України
(в редакції 1963 року), що діяв на час
виникнення спірних правовідносин,
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом.

У відповідності до ч.1 ст.534 ЦК України (в
редакції 1963 року) кожний громадянин
може залишити за заповітом усе своє
майно або частину його (не включаючи
предметів звичайної домашньої
обстановки і вжитку) одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що
не входять до кола спадкоємців за
законом, а також державі або окремим
державним, кооперативним та іншим
громадським організаціям.

Згідно ст.541 ЦК України (в редакції 1963
року) заповіт повинен бути укладений у
письмовій формі з зазначенням місця і
часу його укладення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально
посвідчений.

Відповідно ст. ст. 525, 526 ЦК України (в
редакції 1963 року) часом відкриття
спадщини визнається день смерті
спадкодавця. Місцем відкриття спадщини
визнається останнє постійне місце
проживання спадкодавця, а якщо воно
невідоме, - місцезнаходження майна або
його основної частини.

Відповідно до ст. 548 ЦК (в редакції 1963
року) України для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Не допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

У ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963
року) зазначено визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи
27 листопада 2003 року ОСОБА_2 подала заяву
до Першої дніпропетровської державної
нотаріальної контори про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6 за
заповітом, що свідчить про те, що вона
прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6
у встановлений законом строк, на що суд
належної уваги не звернув.

У відповідності до ч.1 ст.22 КпШС
України, що діяв на час виникнення
спірних правовідносин, майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Указаною нормою права
передбачено презумпцію віднесення
придбаного під час шлюбу майна до
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ч.4 ст.120 ЗК України (в
редакції 2002 року) у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду кількома особами право на
земельну ділянку визначається
пропорційно до часток осіб у праві
власності жилого будинку, будівлі або
споруди.

Тобто, у разі, якщо одним із подружжя
під час шлюбу (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
придбано будинок, то в силу ст.ст. 22, 24
КпШС України в подружжя виникла
спільна сумісна власність, тобто право
іншого подружжя на 1/2 частину будинку. У
зв»язку з тим, що для обслуговування
цього будинку виділена у власність
земельна ділянка, то в подружжя, за яким
визнається право власності на 1/2
частину будинку, у такій самій частці
виникає й право власності на земельну
ділянку, необхідну для обслуговування
будинку.

Враховуючи, що спірний жилий будинок
було придбано у період перебування у
шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та Державний
акт на спірну земельну ділянку було
видано на ім»я ОСОБА_5 також у період
перебування у шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_5
після набуття права власності на жилий
будинок вказаним подружжям, ОСОБА_6
належить право власності на 1/2
частину вищевказаних житлового
будинку та 1/2 частину земельної
ділянки.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК
України суд розглядає справи про
встановлення факту належності
правовстановлюючих документів особі,
прізвище, ім»я, по батькові, місце і час
народження якої, що зазначені в
документі не збігаються з ім»ям, по
батькові, прізвищем, місцем і часом
народження цієї особи, зазначеному у
свідоцтві про народження або в
паспорті.

З матеріалів справи вбачається, згідно
паспорту, прізвище позивача - ОСОБА_2
(а.с.8, 9).

Однак, як вбачається із заповіту від
ІНФОРМАЦІЯ_2, який склав ОСОБА_6 та яким
заповідав усе своє майно, де б воно не
було та з чого б воно не складалося,
ОСОБА_9, було не правильно вказано
прізвище позивача - замість ОСОБА_2
вказано ОСОБА_9, що не збігається з
прізвищем позивача, зазначеним у її
паспорті.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення суду скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та
встановлення факту належності їй
заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_2, складеного
ОСОБА_6, яким він заповідав усе своє
майно, де б воно не було та з чого б воно
не складалося, ОСОБА_9, встановлення
факту прийняття ОСОБА_2 спадщини після
смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
визнання за ОСОБА_2 права власності на
1/2 частину жилого будинку та 1/2 частину
земельної ділянки, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
релігійної громади Святителя Феодосія
Чернігівського парафії
Дніпропетровської єпархії Української
православної церкви, третя особа Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, встановлення факту
належності документу скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до релігійної
громади Святителя Феодосія
Чернігівського парафії
Дніпропетровської єпархії Української
православної церкви, третя особа Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, встановлення факту
належності документу задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2
заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_2 від імені
ОСОБА_6, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
зареєстрованим в реєстрі за №11134 на
ім»я ОСОБА_9.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2
спадщини після смерті ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину жилого будинку А-1 глинов. обкл.
0,5 цегл. загальною площею 53,9 кв.м.,
житловою площею 21,2 кв.м., Б-навіс ст. от 1
ст. и бл., В-вбиральні дер. з землен.
вигр., Г-душу цегл., №1-5 огорожі, споруди,
І-мостіння асф., частково бет. пл., що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з релігійної громади
Святителя Феодосія Чернігівського
парафії Дніпропетровської єпархії
Української православної церкви на
користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі
114 грн. 70 коп.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді