АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №2218/2402/2012
Провадження №22-ц/792/849/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Апеляційного суду
Хмельницької області

в складі : головуючої - судді Кізюн
О.Ю.

суддів: Харчука В.М., Костенка А.М.

при секретарі Вінярській А.А.

з участю: представника
апелянта ОСОБА_1

представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу провадженням №
22ц/792/849 /14 за апеляційною скаргою
товариства з додатковою
відповідальністю „Електромонтаж - 466"
на рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 04 грудня 2013
року

за позовом ОСОБА_2 до товариства
з додатковою відповідальністю
„Електромонтаж - 466", третя особа на
стороні позивача ОСОБА_4, про стягнення
заборгованості;

зустрічним позовом товариства з
додатковою відповідальністю
„Електромонтаж - 466" до ОСОБА_2 про
визнання недійсними квитанцій та
довідки, визнання відсутнім
зобов'язання утриматись від дій;

за позовом ОСОБА_4 до товариства з
додатковою відповідальністю
„Електромонтаж - 466" про стягнення
коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників судового процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,

встановила:

В листопаді 2012 року ОСОБА_5
звернувся в суд з позовом до товариства
з додатковою відповідальністю
„Електромонтаж - 466", третя особа на
стороні позивача ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості в сумі 1090032 грн.

В обґрунтування вимог позивач
вказував, що згідно договору на дольову
участь у будівництві 32 - квартирного
житлового будинку від 02.10.2004 року він
сплатив відповідачеві в повному обсязі
вартість будівництва чотирьох квартир
загальною площею 322,11 кв. м. в будинку по
АДРЕСА_1, а саме: на третьому поверсі -
квартира № 7 площею 94,47 кв. м., квартира
№? 8 площею 84,31 кв. м. та на сьомому
поверсі - квартира № 22 площею 58,78 кв. м.,
квартира №? 23 площею 94,55 кв. м.

Згідно договору уступки прав
вимоги від 07.05.2007 року він уступив
ОСОБА_4 право вимоги від відповідача
квартири № 22 площею 58,78 кв. м.

________________________________________________________________________
________

Головуючий у першій інстанції - Сарбей
О.Ф. Справа №22ц/792/ 849/14

Доповідач -Кізюн О.Ю.
Категорія № 57

Оскільки відповідач не виконує вимог
договору і в добровільному порядку не

повертає позивачеві сплачені грошові
кошти, тому позивач просить стягнути з
відповідача на його користь 1090032 грн. та
витрати по оплаті судового збору.

В ході судового розгляду ОСОБА_5
уточнив позовні вимоги і просив
стягнути з відповідача на його користь
згідно договору на дольову участь
оплачену ним вартість трьох квартир на
загальну суму 897107 грн. 80 коп. Окрім того,
16.11.2012 року він направив відповідачеві
вимогу про повернення коштів до 21.11.2012
року. Оскільки відповідач
заборгованість в добровільному
порядку не погасив, тому на підставі ч.2
ст.625 ЦК України

позивач просив за період з 22.11.2012 року
по 14.11.2013 року стягнути з відповідача на
його користь три процента річних, що за
359 днів прострочення становить 26 470 грн.
82 коп.; а також збитки у зв'язку з
інфляційним знеціненням коштів в сумі 8
073 грн. 98 коп. Загальна сума
заборгованості з урахуванням індексу
інфляції та трьох процентів річних
складає 931652 грн. 60 коп.(а.с.63)

13 листопада 2013 року ОСОБА_4
звернувся в суд із самостійними
позовними вимогами до товариства з
додатковою відповідальністю
„Електромонтаж - 466" про стягнення
заборгованості в сумі 192924 грн. 20 коп. В
обгрунтування вимог вказував, що
згідно договору про уступку прав
вимоги від 07.05.2007 року ОСОБА_5 уступив
йому право вимоги від відповідача
належного виконання зобов'язання по
передачі двох кімнатної квартири № 22
площею 58,78 кв. м. вартістю192924 грн. 20 коп.
, яка розташована на сьомому поверсі в 32
-квартирному житловому будинку за
адресою АДРЕСА_1.

Відповідач не виконав взяті на
себе зобов'язання й без його згоди
09.11.2010 року передав незавершене
будівництво будинку третій особі ЖБК
„ІНФОРМАЦІЯ_1", а тому він втратив
інтерес до виконання зобов'язання по
передачі йому квартири (а.с.65)

26 листопада 2013 року товариство з
додатковою відповідальністю
„Електромонтаж-466" звернулося в суд із
зустрічними позовними вимогами до
ОСОБА_2 про визнання оплати недійсною,
визнання недійсними розрахункових
документів. Зміст цих позовних вимог
позивачем було уточнено 03.12.2013 року
(а.с.89-90, 101-102)

В обґрунтування зустрічних
позовних вимог позивач вказував, що
згідно умов договору від 02.10.2004 року
ОСОБА_5 зобов'язувався сплатити
загальну вартість квартир в сумі 1 090 032
грн. на розрахунковий рахунок
виконавця. Згідно умов додаткової
угоди від 27.10.2006 року ОСОБА_5
зобов'язався за власний рахунок
відселити жильців житлових будинків
АДРЕСА_2 для вивільнення площадки під
забудову житлового будинку, що
звільняло його від внесення коштів на
розрахунковий рахунок товариства по
основному договору.

В результаті службового
розслідування встановлено, що кошти
ОСОБА_2 на рахунок товариства не
вносилися, а квитанції до прибуткових
касових ордерів: № 34 від 17.03.2006 року, № 71
від 20.06.2006 року, № 104 від 12.10.2005 року, № 132
від 27.10.2005 року, № 141 від 11.11.2005 року та
довідка про сплату ним коштів є
недійсними, і отримані ОСОБА_2 обманним
шляхом. Тому позивач просив на підставі
ст.ст. 203,215 Цк України визнати означені
квитанції до прибуткових касових
ордерів та довідку про повну оплату
ОСОБА_2 вартості квартир від 14.11.2006 року
недійсними; визнати відсутнім грошове
зобов'язання ТзДВ „Електромонтаж - 466"
перед ОСОБА_2 на загальну суму 1 090 032
грн.; зобов'язати ОСОБА_2 утриматися від
дій з вимогами повернення грошових
коштів від ТзДВ „Електромонтаж - 466" за
прибутковими касовими ордерами.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 04 грудня 2013
року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_4
задоволено. Стягнуто з товариства з
додатковою відповідальністю
„Електромонтаж - 466" на користь ОСОБА_2
931 652 грн. 60 коп. та 3 219 грн. судового
збору, а на користь ОСОБА_4 - 192 924 грн. 20
коп. та 1 929 грн. 24 коп. судового збору.

Відмовлено в задоволенні позову
Товариства з додатковою
відповідальністю „Електромонтаж - 466"
до ОСОБА_2 про визнання недійсними
квитанцій та довідки, визнання
відсутнім зобов'язання, зобов'язання
утриматися від дій (а.с.114-117)

В своїй апеляційній скарзі
товариство з додатковою
відповідальністю „Електромонтаж - 466"
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить його скасувати і ухвалити
нове рішення, яким задоволити
зустрічний позов і відмовити у
задоволенні вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав та
мотивів.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, з'ясувавши повно й всебічно
обставини, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень та
давши належну оцінку зібраним доказам,
правильно визначився із характером
спірних правовідносин і вирішив справу
згідно із законом.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язується вчинити на
користь другої сторони (кредитор) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку - є
зобов'язанням. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України
договори та інші правочини є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно п.1ч.1 ст.512 ЦК України підставою
зміни кредитора у зобов'язанні є
передання ним своїх прав іншій особі за
првочином (відступлення права вимоги).

Судом першої інстанції об'єктивно
встановлено, що 02.10.2004 року між ЗАТ
„Електромонтаж- 466", правонаступником
якого є товариство з додатковою
відповідальністю „Електромонтаж - 466",
та ОСОБА_2 було укладено договір № 7-8/22-23
ЖБК на дольову участь у будівництві 32-х
квартирного будинку по АДРЕСА_1.
Відповідно до умов договору № 7-8/22-23 ЖКБ
та з урахуванням Додаткової угоди № 1
від 27.10.2006 року та Додаткової угоди № 2
від 05.04.2007 року до цього договору
дольовик взяв на себе зобов'язання
сплатити загальну вартість квартир
№№7-8,22-23, загальною площею 332,11 кв. м.,
яка орієнтовно складає 1090032 грн., а
виконавець при завершенні будівництва
зобов'язався передати дольовику ці
квартири.

Ці обставини підтверджуються
наявними у справі копіями Договору від
02.10.2004 року та Додаткових угод № 1 та №2,
а також рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 17.09.2013
року(а.с.5-7, 57-59)

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що договір № 7-8/22-23 ЖБК від 02.10.2004 є
нікчемним з тих підстав, що сторонами
не було дотримано вимоги про
нотаріальне посвідчення договору
відповідно до положень ст.ст.640, 657 ЦК
України , колегія суддів визнає
безпідставними, оскільки між сторонами
укладено було договір на дольову
участь у будівництві, предметом якого є
майнові права дольовика на майно
(квартири), що буде створено в
майбутньому, а не договір
купівлі-продажу нерухомого майна.

При вирішенні справи суд першої
інстанції правильно виходив із
загальних положень про зобов'язання,
оскільки правовідносини між
будівельною компанією (виробник,
виконавець) й фізичною особою
(споживач, замовник) - це угода про
послугу - будівництво житла.

Згідно ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судом першої інстанції також
об'єктивно встановлено, що ОСОБА_5 на
виконання умов договору про дольову
участь у будівництві у період з 12
жовтня 2005 року по 20 червня 2006 року
сплатив в касу ЗАТ „Електромонтаж-466"
вартість чотирьох квартир в будинку
АДРЕСА_1 в сумі 1 090 032 грн., що
підтверджується квитанціями до
прибуткового касового ордеру та
довідкою ЗАТ „Електромонтаж - 466" від
14.11.2006 року (а.с.8,17)

Згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З урахуванням наведених
нормативних положень суд першої
інстанції підставно відхилив, як такі,
що не підтверджено належними та
допустимими доказами, посилання
товариства з додатковою
відповідальністю „Електромонтаж - 466"
на те, що ніякі грошові кошти ОСОБА_2 в
касу товариства не вносилися, а
квитанції про внесення грошових коштів
ОСОБА_2 в касу товариства та довідка про
повну оплату ОСОБА_2 вартості квартир
від 14.11.2006 року є недійсними.

Відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як видно із матеріалів справи і ці
обставини встановлено рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від
26.04.2013 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до товариства з
додатковою відповідальністю
„Електромонтаж - 466",
Житлово-будівельного кооперативу
„ІНФОРМАЦІЯ_1" та інш. про визнання
права власності на квартири,
відповідно до Договору про уступку
права вимоги від 07.05.2007 року ОСОБА_5
уступив ОСОБА_4 право вимоги виконання
зобов'язання за договором на дольову
участь у будівництві житлового будинку
по АДРЕСА_1 від 02.10.2004 року щодо передачі
двокімнатної квартири № 22 площею 58,78
кв. м., вартістю 192 924 грн. 20 коп.

09.11.2010 року ЗАТ „Електромонтаж - 466"
передав ЖБК „ІНФОРМАЦІЯ_1" у власність
незавершене будівництво 32 квартирного
житлового будинку з вбудовано -
прибудованим магазином та кафе. ЖБК
„ІНФОРМАЦІЯ_1" взяло на себе
зобов'язання виконати умови договорів
на дольову участь у будівництві в
об'ємі сплачених коштів.

22.10.2012 року означений житловий будинок
було прийнято в експлуатацію, однак
квартири №№ 7-8,22-23 у цьому будинку не
були передані ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а
перейшли у власність інших осіб.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 26.04.2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 до товариства з
додатковою відповідальністю
„Електромонтаж - 466",
Житлово-будівельного кооперативу
„ІНФОРМАЦІЯ_1" та інш. про визнання
права власності на квартири №№ 7-8,22-23
відмовлено (а.с.53-56)

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
підставність позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 щодо стягнення з товариства з
додатковою відповідальністю
„Електромонтаж - 466" коштів, внесених в
рахунок оплати вартості квартир №№
7-8,22-23.

Посилання апелянта на те, що
стягнення означених коштів є
неправомірним, оскільки вимоги про
розірвання договору не заявлялися,
колегія суддів визнає такими, що не
заслуговують на увагу з огляду на
наведені обставини.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу товариства з
додатковою відповідальністю
„Електромонтаж - 466" відхилити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 04 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча:підпис

Судді:підписи

Копія вірна. Суддя апеляційного суду
О.Кізюн