Єдиний унікальний номер 233/643/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4317/2014
Головуючий в 1 інстанції Леміщенко О.О.
Доповідач Будулуца М.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

Головуючого - судді: Курило В.П.

суддів:
Будулуци М.С., Космачевської Т.В.,

при
секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 01 квітня 2014 року,
-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 01 квітня 2014 року в задоволенні
позову Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився
позивач - Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ
«Приватбанк», Банк) та подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк»
задовольнити.

В обґрунтування доводів скарги апелянт
зазначив, що суд помилково застосував
наслідки спливу позовної давності та
не врахував п. 9.12 умовах кредитного
договору, в якому зазначено, що договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна зі сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично лонгується на такий же
термін. Сторони письмово домовились
про строк дії договору, який діє до
повного виконання зобов'язань
сторонами. Позивач виконав свої
зобов'язання в повному обсязі, надавши
кредит позичальнику. Однак відповідач
не погасив кредит Банку, отже він не
виконав свої зобов'язання за умовами
договору. Апелянт вважає, що строк
позовної давності для подачи позову
ним не пропущено.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник ПАТ «КБ «Приватбанк» -
Чумак С.О. доводи апеляційної скарги
підтримав, просив скаргу задовольнити,
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 -
адвокат ОСОБА_3 заперечував проти
доводів апеляційної скарги, просив
скаргу відхилити, а рішення суду -
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду - залишити без
змін, виходячи з наступних підстав.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд під час розгляду
справи в апеляційному порядку
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
прийняв рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Суд першої інстанції встановив, що 17
лютого 2006 року між сторонами укладено
договір б/н, за умовами якого
відповідач отримав кредит у розмірі 9 300
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом. На
підставі цього договору, який
складається із заяви разом з Умовами
надання банківських послуг та
Правилами користування платіжною
карткою, відповідач отримав кредитну
карту НОМЕР_1.

За судовим наказом № 2-н-118/08, виданим 05
лютого 2008 року Костянтинівським
міськрайонним судом Донецької області,
з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ
«Приватбанк» підлягала стягненню
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 7 311 грн.07 коп., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 15 грн. та
судовий збір в сумі 37 грн. Судовий наказ
набрав законної сили 21 лютого 2008 року
(а.с 4).

Відповідно до листа ВДВС
Костянтинівського МРУЮ у Донецькій
області від 01 квітня 2014 року № 12491,
вказаний судовий наказ надійшов на
виконання до ВДВС 25 березня 2008 року. 19
листопада 2009 року, у відповідності з п. 4
ст. 40 Закону України «Про виконавче
провадження», він був повернутий
стягувачу, оскільки останній не
авансував оплату витрат на
виготовлення технічної документації,
незважаючи на попередження державного
виконавця про можливе повернення
виконавчого документу (а.с. 52, 53).

Станом на 30 листопада 2013 року за
відповідачем, по кредитному договору
від 17 лютого 2006 року, утворилася
заборгованість у сумі 24 213,42 грн., яка
складається з заборгованості по
процентам за користування кредитом - 22
284 грн. 21 коп., а також штрафів,
передбачених п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн.
штраф (фіксована частина), а 1129 грн.21
коп. - штраф (процентна складова). При
розрахунку враховано, що за судовим
наказом з відповідачки вже було
стягнуто заборгованість у сумі 7 311
грн.07 коп. Ці обставини сторонами не
оспорювали в судовому засіданні.

Останній платіж по картці здійснено 11
квітня 2008 року, а дія картки
закінчилась у лютому 2009 року.

Суд дійшов висновку, що позивач не
довів факт отримання відповідачем
нової картки, з новим строком дії.

Судом встановлено, що перебіг позовної
давності за вимогами про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості за кредитним
договором від 17 лютого 2006 року
переривався пред'явленням Банком заяви
до суду про видачу судового наказу та
при оплаті ОСОБА_1 частини
заборгованості за договором в сумі 300
грн. 11 квітня 2008 року, тобто з 11 квітня
2008 року перебіг позовної давності
почався заново.

Позов, що розглядається, пред'явлено до
суду 22 січня 2014 року, тобто більше ніж
через три роки після початку перебігу
нового строку позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
«КБ «Приватбанк», суд дійшов висновку,
що позивач пред'явив позов до суду
після спливу позовної давності, а
представник відповідача, відповідно до
вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, до винесення
рішення, подав заяву про застосування
наслідків спливу позовної давності, що
за приписами ч.4 цієї ж статті ЦК
України є підставою для відмови у
позові.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно встановив правовідносини,
які виникли між сторонами, дав їм
належну оцінку і обґрунтовано відмовив
позивачу у задоволенні позову.

Апеляційний суд відхиляє доводи
апеляційної скарги позивача щодо
відсутності підстав для застосування
до спірних правовідносин наслідків
спливу позовної давності.

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно Умов та Правил надання
банківських послуг, наданих
позивачем, мінімальний обов'язковий
платіж - це розмір боргових зобов'язань
позичальника, які щомісячно підлягають
сплаті позичальником на протязі строку
дії картки.

Відповідно до п. 3.1.1 Правил
користування платіжною карткою,
строк дії картки вказується на
лицевій стороні картки (місяць і рік).
Картка дійсна до останнього
календарного дня зазначеного місяця
(а.с. 10-11).

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що
після закінчення строку дії відповідна
картка продовжується Банком на новий
строк (шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії
картки) не надійшла письмова заява
держателя картки щодо закриття
карткового рахунку, а також за умови
наявності грошових коштів на
картковому рахунку для оплати послуг з
виконання операцій по картковому
рахунку, та при дотриманні інших умов
продовження, передбачених договором
(а.с. 10-11).

Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що
строк погашення процентів по кредиту
встановлено щомісячно за попередній
місяць, а строк погашення кредиту у
повному обсязі здійснюється не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній картці у полі «місяць»(а.с.
10-11).

Відповідно до п. 9.6 Умов та правил
надання банківських послуг,
вбачається, що при відсутності на
картрахунку карти грошових коштів у
розмірі, достатньому для оплати послуг
банку для продовження дії карти та при
неотриманні грошових коштів протягом 3
місяців з моменту спливу строку дії
карти, банк стягує комісію за
обслуговування рахунку згідно діючим
тарифам. Вказана комісія стягується
банком за спливом вказаного в цьому
пункті строку, щомісячно. У разі, якщо
залишок на картрахунку менше розміру
комісії, встановленому тарифами банку,
то розмір комісії за обслуговування
картрахунку встановлюється у розмірі
залишку коштів на картрахунку
отримувача. При нульовому залишку
коштів на неактивному картрахунку
карти останній закривається (а.с. 8-10).

Аналіз зазначених норм дає підстави
апеляційному суду зробити висновок про
те, що позивач мав закрити неактивний
картрахунок за умови невнесення
відповідачем відповідних сум.

З розрахунку заборгованості та
пояснень сторін видно, що відповідач
отримав кредит в розмірі 7 000,00 грн.
Строк дії кредитного ліміту збігається
зі строком дії кредитної картки - в
лютому 2009 року. Однак після закінчення
цього строку нову картку відповідач не
отримав, після 11 квітня 2008 року не
вносив відповідні суми в погашення
отриманого кредиту (а.с. 5-6). Але позивач
всупереч Умов і Правил надання
банківських послуг не закрив
неактивний картрахунок та не вирішив
питання про повернення кредиту.

Проте, позивач звернувся до суду з
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитним договором тільки 22 січня
2014року, тобто з пропуском загального
строку позовної давності,
передбаченого законом (а.с. 2 - 3).

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення платежу.

Відповідно до положень статті 257 та
частини 3 статті 267 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки та позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, що було зроблено
представником відповідача під час
розгляду справи судом першої
інстанції.

Згідно зі ст.266 ЦК України, зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк»
надійшла до суду 22 січня 2014 року, поза
межами строку, встановленого ст. 257 ЦК
України. З заявою про поновлення
пропущеного строку позовної давності
позивач до суду не звертався.

Представник відповідача,
відповідно до положень ч.4 ст. 267 ЦК
України, просив застосувати наслідки
спливу строку позовної давності, що є
підставою для відмови у позові. (а.с. 32).

Відповідно до ст.261 ЦК України, початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов. Перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору про погашення
боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини, від дня, коли
відбулося це порушення. Позовна
давність у таких випадках обчислюється
окремо по кожному простроченому
платежу. У разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч.2 ст.1050 ЦК України, кредитор протягом
усього часу - до встановленого
договором строку закінчення виконання
останнього зобов'язання вправі заявити
в суді вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики (разом з
нарахованим процентами - ст.1048 ЦК
України), що підлягає сплати.
Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Дані висновки висловлені Верховним
Судом України в постанові від 6
листопада 2013 року, яка прийнята за
результатами перегляду судових рішень
з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК
України, у справі № 6 -116цс13.

Отже, відповідно до ч.5 ст.261 ЦК
України, перебіг трирічного строку
загальної позовної давності за
вимогами ПАТ «КБ «Приватбанк» за
кредитним договором сплив, оскільки
останній платіж здійснено 11 квітня 2008
року, дія картки закінчилась у лютому
2009 року, а позов пред'явлено до суду 22
січня 2014 року.

Не впливають на висновки суду і ті
обставини, що постановою заступника
начальника відділу Державної
виконавчої служби Костянтинівського
міськрайонного управління юстиції 19
листопада 2009 року був повернутий
судовий наказ щодо стягнення
заборгованості з ОСОБА_1, оскільки до
моменту пред'явлення позову ПАТ «КБ
Приватбанк» пройшло більше трьох
років.

Що стосується повідомлення
позивача про те, що була перевипущена
нова картка з новим строком дії, то суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що будь-яких доказів
отримання нової картки відповідачем
суду не надано, а її отримання
відповідач заперечує.

Не приймає апеляційний суд, як
належний доказ, і витяг по особовому
рахунку ОСОБА_1, в якому зазначено, що
останнє надходження від неї здійснено
27 вересня 2009 року в сумі 500 грн.,
оскільки це суперечить розрахунку
заборгованості за договором від 27
лютого 2006 року, в якому прямо зазначено,
що останнє погашення процентів
відповідачем здійснено 11 квітня 2008
року на суму 300 грн., а інших надходжень
на картковий рахунок від неї не було
(а.с. 5-6, 91-99).

Твердження апелянта про те, що
відповідно до п. 9.12 умовах кредитного
договору, він діє протягом 12 місяців з
моменту підписання, а якщо протягом
цього строку жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін, не спростовує правильних
висновків суду що несплачені до
моменту звернення кредитора до суду
платежі підлягають стягненню у межах
позовної давності, яку позивач
пропустив без поважних причин, а
клопотання про поновлення строку
позовної давності - не заявив.

Виходячи з наведеного, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.
Рішення суду є законним і підстав для
його скасування в межах доводів скарги
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 01 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: