АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1676/2014р.
Головуючий в І інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 21 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Вербицької Л.І.

Суддів: Радченка С.В.

Слюсаренко О.В.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м.Херсона
від 08 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, вказуючи, що 14.08.2013 року
близько 18.30 год. в м.Херсоні ОСОБА_3
керуючи транспортним засобом -
трактором Т 150 К БКУ-1 здійснюючи виїзд з
вулиці Нестерова, другорядної дороги
на головну вулицю Миколаївське шосе в
порушення вимог п.16.11 Правил дорожнього
руху України, не надавши перевагу в
русі т/з, який рухався по головній
дорозі, допустив зіткнення з мопедом
«Musstang MT 49-2» під керуванням позивача.
Останньому згідно висновку
судово-медичної експертизи №1576 були
заподіяні тілесні ушкодження, які
відносяться до середнього ступеня
тяжкості. Вироком Суворовського
районного суду м.Херсона від 13.11.2013
року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК
України. Посилаючись на те, що
внаслідок ДТП позивачу було завдано
тілесні ушкодження, він був змушений
проходити курс лікування, витрачаючи
при цьому грошові кошти, тривалий час
знаходився на лікарняному та був
позбавлений можливості отримувати
заробітну плату з уточненнями просив
стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в
розмірі 10353 грн. 44 коп., з яких 7131 грн. 90
коп. - збитки понесені по лікуванню та
відновленню здоров'я, 3221 грн.54 коп. -
збитки у зв'язку з недоотриманою
заробітною платою за період з 14.08.2013
року по 31.01.2014 рік та моральну шкоду в
сумі 50000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 08 квітня 2014 року позовні
вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
понесену ним матеріальну шкоду,
завдану ушкодженням здоров'ям в
розмірі 10353 грн. 44 коп., з яких: 7131 грн. 90
коп. збитки понесені по лікуванню та
відновленню здоров'я, 3221 грн. 54 коп. -
збитки отримані у зв'язку з
недоотриманою заробітною платою, а
також моральну шкоду в сумі 4 000 грн., а
всього 14 353 грн. 44 коп.

Додатковим рішенням Суворовського
районного суду м.Херсона від 16 квітня
2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір в сумі 487,50.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, а також на
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати і ухвалити
нове, яким у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Письмових заперечень на скаргу до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
14.08.2013 року близько 18.30 год. в м.Херсоні
ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом -
Трактором Т 150 К БКУ-1 р/н НОМЕР_1
здійснюючи виїзд з улиці Нестерова,
другорядної дороги на головну вулицю
Миколаївське шосе в порушення вимог
п.16.11 Правил дорожнього руху України,
не надавши перевагу в русі т/з, який
рухався по головній дорозі, допустив
зіткнення з мопедом «Musstang MT 49-2» під
керуванням ОСОБА_4 В результаті ДТП
ОСОБА_4 було заподіяно тілесні
ушкодження, які відносяться до
середнього ступеня тяжкості за
критерієм тривалості розладу здоров'я.

Вироком Суворовського районного суду
м.Херсона від 13.11.2013 року ОСОБА_3
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та
призначено покарання у вигляді 1 року
обмеження волі в
кримінально-виконавчій установі
відкритого типу з застосуванням ст.75 КК
України з іспитовим строком 1 рік без
позбавлення права керувати
транспортним засобом (а.с.4).

У зв'язку з отриманими травмами позивач
був змушений тривалий час перебувати
на лікуванні, та знаходився на
лікарняному, що підтверджується
відповідними медичними довідками,
листами непрацездатності, листами -
розрахунками.

Згідно розписки від 22.08.2013 року
ОСОБА_4 не має майнових та інших
претензій до ОСОБА_3 у зв'язку з
компенсацією завданої шкоди в
результаті ДТП (а.с.38).

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення матеріальної шкоди суд
виходив з того, що правочин між
фізичними особами на суму, що перевищує
у двадцять і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян повинен вчинятися у письмовій
формі, а оскільки надана відповідачем
розписка не містить розміру суми
отриманої позивачем, то факт отримання
ним 20 000 грн. є недоведеним належними та
допустимими способами доказування. При
цьому судом враховано лише суму
визнану позивачем з урахуванням якої
були уточнені позовні вимоги.

Однак, з такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки до них
суд дійшов в порушся норм
матеріального закону, що відповідно до
п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення.

При вирішенні спору суд безпідставно
керувався нормою ст.1187 ЦК України, що
передбачає відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки та містить відповідні
правові підстави.

Однак, з обставин справи вбачається, що
ДТП сталося за участю двох джерел
підвищеної небезпеки оскільки мопед
«Musstanq MT 49-2» є також транспортним
засобом, а тому спірні правовідносини
регулює норма передбачена ст. 1188 ЦК
України відповідно до ч.1 якої шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах: шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується
винною особою.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, обов'язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно - правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача у
дорожньо - транспортній пригоді
наслідком якої стало заподіяння
відповідачу тілесних ушкоджень
середньої тяжкості, підтверджується
вироком суду і доказуванню не підлягає.

При цьому слід зазначити, що суд дійшов
помилково висновку про те, що розписка,
яка була написана відповідачем щодо
відсутності майнових або інших
претензій до позивача у зв'язку з
компенсацією йому шкоди внаслідку ДТП,
є правочином оскільки між стонами не
виникло грошових або будь - яких інших
зобов'язань. У зв'язку з цим цю розписку
у спірних правовідносинах, що виникли
внаслідок шкоди, заподіяної при
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, слід оцінювати, як доказ
наданий відповідачем у заперечення
доводів позивача.

З тексту розписки вбачається, що вона
була написана позивачем у присутності
двох свідків, один з яких був допитаний
судом при розгляді справи і який
підтвердив факт передачи позивачу саме
20 000 грн. За змістом розписки позивачу
компенсована шкода у зв'язку з чим будь
- які претензії до відповідача
відсутні.

У вироку Суворовського районного суду
м. Херсона від 13.11.2013 року зазначено, що
при обранні ОСОБА_3 покарання судом
враховано компенсація матеріальної та
моральної шкоди потерпілому. З
досліджених судом апеляційної
інстанції матеріалів кримінальної
справи за обвинуваченням ОСОБА_3
вбачається, що при розгляді справи суд
керувався тією ж розпискою, що надана
відповідачем у заперечення заявлених
до нього вимог.

За таких обставин у суду відсутні будь -
які підстави вважати, що позивач
отримав у відшкодування шкоди іншу
суму. Будь - яких доказів згідно вимог
ст.. 60 ЦПК України на підтвердження саме
зазначених обставин позивачем суду не
надано.

Оскільки розмір заподіяної позивачу
матеріальної шкоди складає 15 081 грн. 90
коп., що відповідачем не оспорюється, а
її розмір є меншим ніж було
відшкодовано позивачу, колегія судів
приходить до висновку, що рішення суду
у частині стягнення матеріальної шкоди
є незаконним і необґрунтованим і
підлягає скасуванню, а позовні вимоги у
цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог про відшкодування
моральної шкоди колегія судів
погоджується з наявністю підстав
передбачених ст. 1167 ЦК України для
такого відшкодування. Внаслідку ДТП
позивачу було заподіяно тілесні
ушкодження середньої тяжкості у
зв'язку з чим він перебував на
лікарняному у медичному закладі, а тому
наслідки таких ушкоджень у вигляді
моральних переживань, фізичного болю
та душевних страждань мали місце після
дорожньо - транспортної пригоди, мають
тривалий характер, а тому
відшкодування моральної шкоди є
обґрунтованим. Розмір стягнення судом
моральної шкоди позивачем не
оскаржується. Доводи апеляційної
скарги в частині стягнення моральної
шкоди колегія суддів до уваги не
приймає, як не підтверджені належними
доказами і не обґрунтованими вимогами
закону.

Керуючись ст. ст. 303. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 , ст.
316 ЦПК України, ст. ст. 1166,1167,1188 ЦК
України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду
м.Херсона від 08 квітня 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
моральної шкоди в сумі 4000 грн залишити
без змін..

В іншій частині зазначене рішення
скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог про
стягнення матеріальної шкоди
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді