Провадження № 2/344/222/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайло О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

з участю позивача-відповідача ОСОБА_1,

відповідача - позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
припинення правовідношення, визнання
контракту недійсним із застосуванням
юридичного наслідку угоди - повернення
збитків у подвійному розмірі,
стягнення неустойки за завдані збитки,
відшкодування моральної шкоди та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 про
розірвання контракту про інвестиційну
діяльність, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач-відповідач ОСОБА_1 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_2 про припинення
правовідношення, визнання контракту
недійсним із застосуванням юридичного
наслідку угоди - повернення збитків у
подвійному розмірі з моменту
підписання сторонами Контракту №01/03
про інвестиційну діяльність від
25.04.2007р., стягнення неустойки за завдані
збитки, відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивувала тим, що
внаслідок неправомірних дій
відповідача-позивача, численних
судових спорів щодо неї за ініціативи
та сприяння відповідача-позивача,
погроз та інших дій, які свідчать про
перешкоджання ОСОБА_2 у здійсненні
їх спільної діяльності, виконання
контракту з вини відповідача-позивача
є неможливим, а тому контракт є
недійсним.

Відповідач - позивач ОСОБА_2 подав
зустрічний позов до ОСОБА_1 про
розірвання Контракту про інвестиційну
діяльність від 25.04.2007р., оскільки
позивач-відповідач не виконала взяті
на себе зобов'язання щодо завершення
будівництва будинку по вул.Валовій в
м.Івано-Франківську та введення його в
експлуатацію в 2009р.

При цьому суд констатує, що сторони по
справі заявляли клопотання про
долучення доказів, які вирішені судом,
неодноразово клопотали про
відкладення розгляду справи з
різноманітних причин,
позивач-відповідач в судові засідання
не з'являлася, що розцінюється судом, як
спроби спрямовані на затягування
розумного строку розгляду справи, а
тому з урахуванням того, що сторони
брали участь у судових засіданнях,
висловлювали свою позицію з приводу
даного спору, відповідач-позивач подав
заяву про розгляд справи без його
участі то суд вважає за можливе
ухвалити рішення по суті спору, що
узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, де вказано, що
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру.

Суд роз'яснював сторонам їх права та
обов'язки, а також наслідки їх
невиконання і постановляє судове
рішення на підставі тих доказів, що
були надані сторонами.

Судом встановлені наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору про спільну
діяльність №01 від 25.05.2006р.,
Всеукраїнська Видавнича Православна
Місія української Православної Церкви
Київський Патріархат в особі ОСОБА_2 (за
дорученням), Представництво
Всеукраїнської Видавничої
Православної Місії в особі Президента
Місії ОСОБА_1 та фізична особа -
ОСОБА_1 зобов'язались спільно діяти для
реалізації проекту будівництва та
здачі в експлуатацію громадського
закладу «Представництво Місії» по
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.28-33).

Між фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
25.04.2007р. укладено контракт про
інвестиційну діяльність №01/03, за
умовами якого ОСОБА_2 здійснює
інвестування в будівництво приміщення
в будинку за адресою АДРЕСА_1, а ОСОБА_1
зобов'язується своїми силами і
засобами, за рахунок інвестованих
ОСОБА_2 коштів, збудувати і передати
останньому у власність обумовлене
приміщення площею 80 кв.м. на четвертому
поверсі вказаного будинку. Днем
інвестування вважається внесок коштів
у сумі 40000 доларів 25.04.2007р. (п.1.6), договір
діє до завершення будівництва, що
планується ввести в експлуатацію в 2009р.
(п.6.1) (т.1 а.с.4-7).

Відповідно до ст.ст.1130, 1131 ЦК України, за
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Договір про
спільну діяльність укладається у
письмовій формі. Умови договору про
спільну діяльність, у тому числі
координація спільних дій учасників або
ведення їхніх спільних справ, правовий
статус виділеного майна, покриття
витрат та збитків учасників, їх участь
у результатах спільних дій та інші
умови визначаються за домовленістю
сторін, якщо інше не встановлено
законом про окремі види спільної
діяльності.

Сторонами вказаного договору про
спільну діяльність від 25.06.2006р. є
Всеукраїнська Видавнича Православна
Місія Української Православної Церкви
Київський Патріархат, Представництво
Всеукраїнської Видавничої
Православної Місії та фізична особа
ОСОБА_1, а ОСОБА_2 не є стороною
вказаного договору, а здійснював
представництво сторони 1 на підставі
доручення (про що зазначено у договорі).
За договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя (ст.1000 ЦК України).

За таких обставин укладенням вказаного
договору про спільну діяльність не
створено для ОСОБА_2 правових наслідків
та обов'язків щодо спільної діяльності,
а тому твердження ОСОБА_1 про
перешкоджання останнім у здійсненні їх
спільної діяльності як підставу
припинення правовідношення та
визнання контракту недійсним,
стягнення збитків у подвійному
розмірі, стягнення неустойки за
завдані збитки, відшкодування
моральної шкоди є безпідставним.

Як вбачається зі змісту ч.3 ст.215 ЦК
України, заперечення дійсності
правочину повинно ґрунтуватись на
підставах, установлених законом. Однак
позивачем-відповідачем ні у позовній
заяві, ні під час розгляду справи по
суті не наведено жодної установленої
законом підстави для визнання
правочину - контракту про інвестиційну
діяльність недійсним. Несвоєчасне, за
твердженням позивача-відповідача,
інвестування коштів в будівництво,
наявність інших судових спорів,
триваючі особисті неприязні стосунки
та звернення до органів внутрішніх
справ щодо неправомірних дій іншої
сторони, на підтвердження чого
позивачем-відповідачем надано ряд
документів, не передбачені законом як
підстави для визнання правочину
недійсним та стягнення збитків у
подвійному розмірі.

Згідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Таким чином, для ухвалення рішення у
даній справі про визнання контракту
недійсним наведені ОСОБА_1 обставини
можливої неправомірної поведінки щодо
неї ОСОБА_2 після укладення контракту
правового значення не мають та
доказуванню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного
суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи яким
діями вони заподіяні, в якій грошовій
сумі чи в якій матеріальній формі
позивач оцінює заподіяну йому шкоду та
з чого він при цьому виходить, а також
інші обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Оскільки позивач-відповідач ОСОБА_1
усупереч ст.60 ЦПК України не надала
даних про оцінку в грошовій сумі чи в
іншій матеріальній формі заподіяну їй
шкоду та з чого вона при цьому виходить
та не довела ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, вимога про відшкодування
моральної шкоди не підлягає
задоволенню.

За таких обставин у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення
правовідношення, визнання контракту
недійсним із застосуванням юридичного
наслідку угоди - повернення збитків у
подвійному розмірі, стягнення
неустойки за завдані збитки,
відшкодування моральної шкоди слід
відмовити.

В той же час, суд звертає увагу на
наступне.

Згідно договору про спільну діяльність
№01 від 25.05.2006р., до повноважень фізичної
особи ОСОБА_1 (сторони 3) належить
укладення договору оренди
прибудинкової земельної ділянки або
виготовлення права власності на землю,
а також неперешкоджання та всебічне
сприяння досягненню мети договору
спільної діяльності (розділ 3.2.5
договору).

Таким чином, фізична особа ОСОБА_1 не
наділена обов'язками щодо
безпосереднього здійснення
будівельних робіт, фінансування
будівництва та залучення до
будівництва третіх осіб, що згідно
розділів 3.2.3, 3.2.4 вказаного договору про
спільну діяльність належить до
повноважень Представництва
Всеукраїнської Видавничої
Православної місії (сторони 2).

Відповідно до п.1.6 даного договору,
кожна із сторін, за умови письмового
погодження з усіма сторонами, має право
для належного використання своїх
обов'язків по договору, укладати окремі
договори з третіми особами, включаючи
іноземні юридичні та фізичні особи.

Оскільки обов'язки у фізичної особи
ОСОБА_1 щодо здійснення будівництва та
залучення інвестицій для його
здійснення за вказаним договором не
передбачено, а також суду не надано
передбаченого п.1.6 договору письмового
погодження з усіма сторонами щодо
укладення окремих договорів про
інвестиційну діяльність з фізичними
особами, зокрема ОСОБА_2, суд приходить
до висновку, що фізична особа ОСОБА_1 не
була наділена необхідними
повноваженнями для укладення
Контракту №01/03 від 25.04.2007р. з ОСОБА_2

В той же час, на переконання суду,
ОСОБА_1 не вводила ОСОБА_2 в оману щодо
наявності у неї права на укладення
Контракту про інвестиційну діяльність
№01/03, оскільки на час укладення даного
контракту ОСОБА_2, як представнику за
довіреністю Всеукраїнської Видавничої
Православної Місії Української
Православної Церкви Київський
Патріархат (сторони 1 договору про
спільну діяльність від 25.05.2006р.) було
достеменно відомо про відсутність
повноважень у фізичної особи ОСОБА_1 на
залучення інвестицій та необхідність
письмового погодження усіх сторін
договору про спільну діяльність для
укладення в межах повноважень сторін
договорів з третіми особами (в тому
числі і ОСОБА_2 як фізичною особою).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України установлено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину. Так,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, згідно ст.204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Частиною 2 статті 203 ЦК України
передбачено, що особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Оскільки ОСОБА_1, як фізична особа не
була уповноважена на укладення
контракту №01/03 про інвестиційну
діяльність, вказаний правочин в силу
ст.ст.203, 204, 215 ЦК України є недійсним
(нікчемним).

Відповідно до ст.216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Згідно до ст.236 ЦК України, нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Зважаючи на встановлену судом
недійсність правочину - контракту про
інвестиційну діяльність №01/03 від
25.04.2007р., у задоволенні позову ОСОБА_2
про розірвання даного контракту слід
відмовити.

Судові витрати залишити понесеними за
сторонами.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.202-204, 215-216, 236, 651, 1000,
1130,1131, 1167 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-61,123-124,
208, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про припинення правовідношення,
визнання контракту про інвестиційну
діяльність №01/03 від 25.04.2007р. недійсним
із застосуванням юридичного наслідку
угоди - повернення збитків у подвійному
розмірі, стягнення неустойки за
завдані збитки, відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розірвання контракту про
інвестиційну діяльність №01/03 від
25.04.2007р. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала

Суддя:
О.В.
Шамотайло