АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2, представників публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» Мамонтової І.В.,
Квасневського С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,
третя особа публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України», за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Хотинського
районного суду Чернівецької області
від 25 березня 2014 року,

встановила:

В червні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом.

Просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь
51 586 гривень 36 копійок виплачених нею,
як поручителем особисто по кредитному
договору від 23 травня 2005 року укладеним
між відповідачем та публічним
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк» (далі - ПАТ «Державний
ощадний банк»).

Посилалася на те, що в період шлюбу з
відповідачем 23 травня 2005 року він уклав
з публічним акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України»
кредитний договір. Відповідно до умов
вказаного договору ОСОБА_1 отримав
кредит в сумі 70 000 гривень.

Позивачка уклала договір поруки з ПАТ
«Державний ощадний банк України»
згідно якого до умов яких вона
погодились забезпечувати виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором.

В рахунок погашення заборгованості за
вищевказаним договором позивачкою, як
поручителем було виплачено 51 586 гривень
36 копійок.

Повернути вищевказані кошти позивачу
відповідач відмовляється.

Рішенням Хотинського районного суду
Чернівецької області від 25 березня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 14 164
гривні 52 копійки виплачених по
кредитному договору від 23 травня 2005
року укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ
«Державний ощадний банк».

В задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову у вказаній частині
відмовити.

Посилається на те, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції виходив з
того, що отримані за кредитним
договором від 23 травня 2005 року 70 000
гривень були витрачені подружжям за
спільною згодою та в інтересах сім'ї, а
тому вони є спільною власністю
подружжя.

В період з січня 2007 року по червень 2009
року ОСОБА_5 особисто здійснила оплати
платежів по кредитному договору від 23
травня 2007 року в сумі 14 164 гривні 52
копійки.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна.

Так, згідно частини 1 статті 553 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно статті 556 ЦК України після
виконання поручителем зобов'язання,
забезпеченого порукою, кредитор
повинен вручити йому документи, які
підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, в тому числі й ті, що
забезпечували його виконання.

До кожного з кількох поручителів, які
виконали зобов'язання, забезпечене
порукою, переходять права кредитора у
розмірі частини обов'язку, що виконана
ним.

Згідно пунктів 2.2-2.6 договору поруки від
12 травня 2014 року якщо боржник не в змозі
вчасно здійснити черговий платіж у
відповідності з кредитним договором,
боржник письмово повідомляє про це
поручителя та кредитора не пізніше ніж
за три дні до моменту настання строку
платежу.

Після отримання від боржника письмово
повідомлення щодо неможливості
вчасного виконання ним зобов'язання по
кредитному договору, поручитель має
право не пізніше настання строку
виконання зобов'язання сплатити
кредитору суму боргу шляхом
перерахування її на рахунок кредитора.

Якщо при настанні строку платежу
відповідно до кредитного договору
боржником не буде сплачено платіж
кредитору, боржник та кредитор
зобов'язуються повідомляти поручителя
про прострочення платежу.

Поручитель зобов'язується протягом
п'яти календарних днів з моменту
отримання повідомлення кредитора або
боржника згідно з пунктом 2.4 даного
договору виплатити несплачену
боржником суму кредитору.

При виконанні поручителем зобов'язань
по кредитному договору №107 від 23 травня
2005 року поручитель має право зворотної
вимоги.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 23
травня 2005 року ОСОБА_1 та ПАТ «Державний
ощадний банк України» уклали кредитний
договір №107. Відповідно до умов
вказаного договору ОСОБА_1 отримав
кредит в сумі 70 000 гривень (т. 1 а.с.40-43).

12 травня 2005 року ОСОБА_5 та ПАТ
«Державний ощадний банк України»
уклали договір поруки №214 відповідно
до умов якого поручитель зобов'язався
відповідати перед кредитором за
зобов'язаннями по кредитному договору
№107 від 23 травня 2005 року. Пунктами 2.2-2.6
договору поруки від 12 травня 2014 року
передбачені умови за яких поручитель
набуває право зворотної вимоги до
боржника (т.1 а.с.32-35).

11 серпня 1997 року сторони уклали шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про
одруження серії НОМЕР_1 від 11 серпня 1997
року (т.1 а.с.30).

20 січня 2009 року шлюб між сторонами
розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_2 від 20 січня 2009 року (т.1 а.с.31).

З довідки ПАТ «Державний ощадний банк
України» від 25 червня 2012 року №440
вбачається, що ОСОБА_5 особисто
проводилась сплата платежів по
кредитному договору №107 від 23 травня 2005
року (а.с.50).

З довідки ПАТ «Державний ощадний банк
України» від 12 березня 2014 року №268
вбачається, що 25 травня 2010 року
позичальником ОСОБА_1 погашена
заборгованість після чого кредитна
справа з оригіналом договорів передана
в архів (т.2 а.с.41).

Ухвалюючи рішення у справі про
задоволення позову суд першої
інстанції належним чином не встановив
обставини, які мають значення для
справи, зробив висновки , які не
відповідають обставинам справи
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зазначені наслідки наступають у разі
повного виконання поручителем
зобов'язання забезпеченого порукою (ч. 2
ст. 556 ЦК України) за умови виконання
зобов'язання поручителем у
відповідності до умов договору поруки
чи іншої домовленості сторін,
укладеної відповідно до вимог закону.

Системний аналіз вищевказаних норм
матеріального права дає підстави
зробити висновок про те, що до
поручителя , як нового кредитора
переходять права первісного кредитора
за наявності наступних обставин:

- боржник порушив зобов'язання за
кредитним договором;

- поручитель у повному обсязі
виконав зобов'язання забезпечене
порукою відповідно до умов договору
поруки чи іншої домовленості сторін,
укладеної відповідно до вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачка не надала суду доказів , які
би підтверджували ті обставини, що
відповідач належним чином не виконував
зобов'язання за кредитним договором і в
зв'язку з цим банк пред'являв претензії
до божника чи поручителя.

Позивачка також не довела , що
зобов'язання забезпечене порукою вона
виконувала в повному обсязі та
відповідно до умов договору поруки чи
іншої домовленості сторін, укладеної
відповідно до вимог закону.

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що

рішення Хотинського районного суду
Чернівецької області від 25 березня 2014
року в частині стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 14
164 гривні 52 копійки сплачених по
кредитному договору від 23 травня 2005
року, який був укладений між ОСОБА_1 та
ПАТ «Державний ощадний банк» та
судових витрат скасувати і в
задоволенні цих позовних вимог
відмовити.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК
необхідно змінити розподіл судових
витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4
Закону встановлено розмір судового
збору за подання до суду позовної заяви
майнового характеру 1 відсоток ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно підпункту 8 пункту 1 частини 2
статті 4 Закону за подання до суду
апеляційної скарги на рішення суду
встановлено розмір судового збору - 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, іншої заяви
і скарги, а у разі подання позовної
заяви майнового характеру - 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

З квитанції №204.73.1 від 2 квітня 2014 року
та квитанції №28747657 від 30 квітня 2014 року
вбачається, що за подання до суду
апеляційної скарги апелянт сплатив 121
гривню 80 копійок (а.с.75).

Таким чином, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1
слід стягнути 121 гривню 80 копійок в
рахунок відшкодування судових витрат
понесених на сплату судового збору за
подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хотинського районного суду
Чернівецької області від 25 березня 2014
року в частині стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 14
164 ( чотирнадцять тисяч сто шістдесят
чотири) гривні 52 копійки сплачених по
кредитному договору від 23 травня 2005
року, який був укладений між ОСОБА_1 та
ПАТ «Державний ощадний банк» та
судових витрат скасувати і в
задоволенні цих позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 121
гривню 80 копійок в рахунок
відшкодування судових витрат
понесених на сплату судового збору за
подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту його вступу в законну
силу.

Головуючий

Судді: