Справа №583/1221/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Ярошенко Номер провадження
22-ц/788/1009/14 Суддя-доповідач - Собина
Ольга. Іванівна. Категорія - 55
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Собини О. І.,

суддів - Хвостика С. Г., Таран С. А.,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанси» - Григоренко Ірини
Вікторівни

на ухвалу Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 08 квітня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автофінанси»

про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину та
стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді від 08 квітня 2014 року
заява ОСОБА_3 про забезпечення позову
задоволена.

Накладено арешт на грошові кошти в
межах суми позову, а саме 15900 грн., що
належать відповідачу ТОВ «Лізингова
компанія «Автофінанс» до вирішення
справи судом.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування ухвали суду з тих
підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для справи
та що судом були порушені норми
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення позивача, вивчивши матеріали
справи і перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

07 квітня 2014 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 08 лютого 2014 року між
ним та відповідачем було підписано
договір відповідно до якого він мав
отримати кошти в сумі 159000 грн. на
купівлю трактору. Договір до його
підписання він не читав, але він
повинен був сплатити одноразовий
реєстраційний платіж в розмірі 15900
грн.00 коп. і усно йому роз'яснили, що
дана сума є 10% внеском від вартості
трактора, а через декілька днів він
отримає трактор. Приїхавши додому, він
з дружиною прочитав підписаний
договір, в якому вказано, що він мусить
сплачувати відповідачу власні кошти,
не за одержання позики, а фактично за
можливість отримати позику, яка
надаватиметься не за рахунок коштів
відповідача, а за рахунок коштів,
отриманих від залучення до участі
інших споживачів, до того ж отримання
позики залежить від розміру фонду
реєстру та власного розсуду
відповідача. В той же час, усно він
домовлявся за зовсім інші умови
договору, а саме отримання кредиту на
придбання трактору. Просив постановити
рішення, яким застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину та
стягнути на його користь внесені ним
кошти в сумі 15900 грн.00 коп.

В день звернення з позовом до суду,
позивач подав також і заяву про
забезпечення позову, а саме про
накладення арешту на грошові кошти
відповідача ТОВ «Лізингова компанія
«Автофінанс» в межах суми позову, а
саме 15900 грн.00 коп., оскільки невжиття
таких заходів, на думку позивача, може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву позивача про
забезпечення позову, суд, пославшись на
вимоги ст.ст. 151-153 ЦПК України, визнав
такими, що заслуговують на увагу доводи
ОСОБА_3 щодо можливості утруднення
виконання рішення суду у випадку не
забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що у суду першої
інстанції були підстави для
задоволення заяви про забезпечення
позову, а доводи апеляційної скарги про
протилежне не можна визнати
обґрунтованими. При цьому колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити передбачені цим Кодексом
заходи забезпечення позову і
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачається,
що позов забезпечується, зокрема,
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві. У разі необхідності
судом можуть бути застосовані інші
види забезпечення позову. Види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Враховуючи характер спору, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано наклав арешт на грошові
кошти в межах суми позову, так як
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду у разі
доведеності позову.

Крім того, колегія суддів вважає, що
місцевим судом при винесенні ухвали
враховані роз'яснення, які містяться в
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», з яких
вбачається, що забезпечення позову - це
сукупність процесуальних дій, які
гарантують виконання рішення суду в
разі задоволення позовних вимог, а в п. 4
роз'яснено, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитись, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам.

Колегія суддів вважає, що обраний судом
вид забезпечення позову є виправданим
і співмірним із заявленими позивачем
вимогами.

З врахуванням характеру та розміру
вимог позивача, обставин, якими вони
обгрунтовуються, є підстави
передбачити можливість утруднення
виконання рішення суду по даній справі
або його невиконання.

Доказів на підтвердження того, що
накладення арешту на кошти відповідача
лише в межах позовних вимог завдасть
шкоди господарській діяльності
відповідача у справі, останнім суду
надано не було.

Доводи апеляційної скарги
представника ТОВ «Лізингова компанія
«Авто фінанси» - Григоренко І.В.
висновку суду не спростовують і не є
підставою для скасування ухвали,
постановленої судом першої інстанції з
додержанням вимог закону.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4
ч. 1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанси» - Григоренко Ірини
Вікторівни відхилити.

Ухвалу Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 08 квітня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -