АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3948/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції
Доповідач - Ткаченко І.Ю. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

27 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

Суддів: Рудь В.В., Козлова С.П.

При секретарі:
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи: Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання договору купівлі - продажу
недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 березня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

08 січня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним. В
обґрунтування позову зазначив, що 01
липня 2009 року між ним та ОСОБА_3, який
діяв на підставі довіреності, як
представник продавця ОСОБА_6, був
укладений договір купівлі-продажу
житлового будинку з господарчими
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2, який був
посвідчений приватним нотаріусом ДМНО
ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за
№ 1833. В липні 2011 року йому стало відомо
про те, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
тобто до часу підписання
вищезазначеного договору. Враховуючи,
що відповідач при укладанні договору
01.07.2009 року виконував, передбачені ним
дії, на підставі довіреності виданої
ОСОБА_6 від 19.06.2008 року, то відповідно до
вимог ст. 248 ч.1 п. 6 ЦК України - він не мав
право підписувати оспорюваний договір,
тому як його представництво
припинилося 16.08.2008 року. За умовами
зазначеного договору позивачем було
передано відповідачу за продаж будинку
119000 грн. Вважає, що відповідач своїми
діями ввів його в оману, тому що, якби
він знав, що господар будинку мертвий і
що у відповідача не має прав на
підписання оспорюваного договору, то
він в жодному разі не підписував би
договір з ним. Враховуючи вищенаведене
просив суд на підставі ч. 3 ст. 216, ч. 1 ст.
216 ЦК України - визнати недійсним
договір купівлі-продажу, укладений 01
липня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений призваним нотаріусом ДМНО
ОСОБА_4 і зареєстрований в реєстрі за №
1833, і провести реституцію - стягнувши з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 119000 грн., а
також судові витрати.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 березня 2014 року у
задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі - продажу
недійсним - відмовлено в повному обсязі
(а.с.125-128).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й ухвалити нове,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі (а.с.132-134).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 липня 2009 року ОСОБА_3, який діяв від
імені ОСОБА_6 на підставі нотаріально
посвідченої довіреності, іменований як
продавець та ОСОБА_2, іменований як
покупець - уклали договір
купівлі-продажу житлового будинку з
господарчими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
який був посвідчений приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі за № 1833.
Продаж будинку вчинено за 119000 грн., які
отримані представником продавця від
покупця під час оформлення цього
договору (а.с. 59-83).

13 березня 2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із заявою, в якій
просило встановити факт смерті ОСОБА_6 -
час смерті 15-15 година, дата смерті -
16.08.2008 року (а.с. 2-4). Заява подана
представником ОСОБА_7, в судових
засіданнях приймали участь
представник заявника ОСОБА_8 та ОСОБА_9
(а.с. 28, 33, 38, 46-47). 09 квітня 2010 року
Новомосковським міськрайонним судом
Дніпропетровської області ухвалене
рішення, яке набрало законної сили,
яким встановлено факт смерті ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Магнітогорськ Челябінської області, що
проживав за адресою: АДРЕСА_1. Час
смерті ОСОБА_6 встановлено - 15 година 15
хвилина, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.
49-50).

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано суду
належних доказів на підтвердження свої
позовних вимог, при цьому посилався на
ст. 57 ЦПК України де встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення та
інших обставин, які мають значення для
вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета. Посилання
позивача щодо введення його
відповідачем в оману не доведені в
судовому порядку та ґрунтуються на
припущеннях. Також суд критично
поставився до запропонованої
реституції в разі визнання правочину
недійсним, яка зводиться лише до
повернення позивачу коштів, сплачених
ним за будинок та не містить в собі
умову та порядок повернення будинку.
Крім того, судом зазначено, що ОСОБА_3 є
неналежним відповідачем, і
представнику позивача роз'яснювалися
вимоги ст. 33 ЦПК України щодо заміни
неналежного відповідача або залучення
другого співвідповідача -
правонаступника ОСОБА_6, як сторони
оспорюваного договору, однак
представник відповідача відмовився
замінювати або залучати в якості
другого співвідповідача
правонаступника ОСОБА_6, наполягаючи на
тому, що належним відповідачем у справі
є саме ОСОБА_3, який при укладанні
оспорюваного договору був лише
представником за довіреністю, а не
стороною договору.

Вказані висновки суду зроблені без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки позивач
не скористався наданими йому правами,
не обґрунтував свої позовні вимоги та
не надав суду доказів на їх
підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10,
ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана надати суду докази на
підтвердження своїх вимог або
заперечень.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються та зводиться до переоцінки
доказів по справі і незгоди з
висновками суду по їх оцінці, тоді як,
згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка
доказів є виключним правом суду. Судом 1
інстанції у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено,
справа розглянута в межах позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: