Провадження № 2/522/2128/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року Приморський районний
суд м Одеси, у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.

при секретарі - Соболевої О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання недійсним кредитного
договору, зобов'язати вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом
до Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», у якому просить суд
визнати недійсним кредитний договір
від 02.04.2008 року, укладений між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1,
зобов'язати відповідача прийняти у неї
суму залишкової заборгованості
рівними платежами на протязі 60 місяців.

В судовому засіданні представник
позивачки позов підтримав у повному
обсязі, просив його задовольнити, на
підставах викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, але надав суду
заяву, в якій просить справу розглядати
у його відсутність, позовні вимоги не
визнає просить у задоволені позову
відмовити, на підставах викладених у
запереченнях.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 02.04.2008 року був
укладений кредитний договір № 0,
за умовами якого відповідач надає
Позичальнику кредит на споживчі цілі в
сумі 80 000 доларів США. Позичальник
зобов'язався повернути суму кредиту та
сплачувати проценти шляхом сплати
ануїтетних платежів у розмірі 1220
доларів США, в день сплати ануїтетних
платежів, а також повернути банку
кредит у повному обсязі в термін, не
пізніше 02.04.2018 року. Кредитним
договором визначаються умови та
порядок надання кредиту, а також сума
та валюта кредиту, що підлягають
поверненню позичальником у визначені
договором строки.

Отже з викладеного можна зробити
висновок, що укладаючи кредитний
договір позивачці була надана повна та
достовірна інформація про умови
споживчого кредиту, що виключає
порушення банком ч.2 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів».

Як однією із підставою для визнання
кредитного договору недійсним позивач
зазначає, що відповідач не має ліцензії
на використання іноземної валюти в
Україні.

Відповідно до пункту 1.4 Положення НБУ
про порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14.10.2004
№483, використання іноземної валюти як
засобу платежу (валютна операція) -
використання іноземної валюти на
території України для виконання
будь-яких зобов'язань або оплати
товарів що придбаваються.

Пунктом 1.5 Положення №483 передбачено,
що використання іноземної валюти як
засобу платежу на території України
без індивідуальної ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк.

Виходячи з наведеного, суд приходить до
висновку, що надання та одержання
кредиту в іноземній валюті, а також
сплата процентів за кредитом не
потребує наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти як засобу платежу на території
України у жодній із сторін договору, а
тому посилання позивача на
необхідність наявності у нього
індивідуальної ліцензії НБУ є
необґрунтованими.

У свою чергу, ст. 6 Декрету КМУ «Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю» передбачено, що
фізичні особи - резиденти мають право
купувати іноземну валюту в
уповноважених банках та інших
фінансових установах, що одержали
ліцензію Національного банку України,
або за їх посередництвом - у інших
фізичних осіб - резидентів і
нерезидентів, а також у національного
оператора поштового зв'язку, який
одержав ліцензію Національного банку
України.

Таким чином, для позивача відсутні
будь-які перешкоди у придбанні
іноземної валюти з метою погашення
кредитної заборгованості.

Посилання позивача на те, що банк не міг
надати грошові кошти у іноземній
валюті в якості споживчого кредиту, та
укладення, у зв'язку з цим договору під
впливом обману, є необґрунтованими,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів» договір
про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

На момент укладення кредитного
договору чинним законодавством
надання (отримання) споживчих кредитів
в іноземній валюті на території
України не заборонялось.

Така заборона встановлена лише з 16.10.2011
року у зв'язку із прийняттям Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг».

Підписуючи кредитний договір, ОСОБА_1,
тим самим, погодилась, з ціллю його
використання, встановленими умовами
кредитного договору.

Відповідно до положень ч.1 ст.230 ЦК
України якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин визнається
судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкоджати вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Позивачкою, на підтвердження своїх
доводів, не надано доказів наявності
обставин, які могли перешкоджати
укладенню кредитного договору, а також
навмисного введення банком в оману
щодо обставин, які мали істотне
значення.

Крім того, відповідно до положень ст.15
ЦПК України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо:

- захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;

- інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України вимога
про визнання незаконними дій
працівників юридичної особи
приватного права не передбачена серед
встановлених законом способів захисту
цивільних прав та інтересів.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що в задоволенні позову
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про визнання
недійсним кредитного договору,
зобов'язати вчинити певні дії
необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,58,60,61,63,64,212-215,217 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя

12.05.2014