АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А.,
Соколової В.В.

при секретарі -
Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 4 лютого 2014
року у справі за позовом Комунального
підприємства
«Оболоньжитлоексплуатація» до ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про виселення та зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Комунального
підприємства
«Оболоньжитлоексплуатація»,
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
права власності,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року КП
«Оболоньжитлоексплуатація»
звернулося з позовом до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про виселення їх з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення з підстав, передбачених ч.3
ст.116 ЖК України, посилаючись на те, що
відповідачі без належних правових
підстав проживають у зазначеній
квартирі і добровільно не бажають її
звільнити.

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до КП
«Оболоньжитлоексплуатація» про
визнання за нею права власності на
квартиру АДРЕСА_1 за набувальною
давністю.

Свої доводи обґрунтовувала тим, що у 1986
році вона була прийнята на роботу до
будинку відпочинку «Пуща-Водиця» МВС
України, де їй спочатку було надано
ліжко-місце у гуртожитку по АДРЕСА_2, а
після укладення шлюбу і народження
дитини її було надано житлове
приміщення у вигляді окремої кімнати у
3-кімнатній квартирі АДРЕСА_1

18.10.1990 р. на спільному засіданні
адміністрації та профкому будинку
відпочинку «Пуща-Водиця» МВС України
було прийнято рішення про надання їй
вказаної квартири у користування.

Посилаючись на те, що з 1990 року вона
добросовісно володіє зазначеною
квартирою та постійно вносить оплату
за спожиті комунальні послуги, просила
задовольнити її позов з підстав,
передбачених ст.344 ЦК України.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 04.02.2012 р. позов КП
«Оболоньжитлоексплуатація»
задоволено.

Справа № 756/20562/13 № апеляційного
провадження:22-ц/796/4800/2014 р. Головуючий у
суді першої інстанції: Майбоженко
А.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І.

Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП
«Оболоньжитлоексплуатація» судовий
збір у розмірі 53,65 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП
«Оболоньжитлоексплуатація» судовий
збір у розмірі 53,65 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати
та ухвалити у справі нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, а у
задоволенні позовних вимог КП
«Оболоньжитлоексплуатація» відмовити,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права.

Зазначав, що суд не звернув увагу
на пропуск позивачем строку позовної
давності.

Також посилався на помилковість
висновку суду про те, що наявність
судових справ між сторонами, які
тривають з 2000 року свідчать про
недобросовісність володіння ОСОБА_1
спірним житловим приміщенням. Такий
висновок суду, на думку апелянта,
зроблений без урахування листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 р. «Про
практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав», в
якому зазначено, що суд має врахувати
добросовісність саме на момент
передачі ОСОБА_1 вказаної квартири,
тобто на початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну
скаргу з наведених у ній підстав.

Заявлене ним клопотання про
зупинення розгляду справи до вирішення
в Оболонському районному суді м. Києва
цивільної справи за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Оболонської районної у м.
Києві державної адміністрації, третя
особа: КП «Оболоньжитлоексплуатація»
про зобов'язання видати ордер на жиле
приміщення, колегія суддів відхилила з
огляду на те, що за змістом ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції на час його ухвалення.

Представники КП
«Оболоньжитлоексплуатація» та
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації просили
апеляційну скаргу відхилити,
посилаючись на те, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, а доводи
апеляційним скарги безпідставними.

ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
16.09.2004 р. у справі за позовом
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації до ОСОБА_1 про
виселення без надання іншого
приміщення, та зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації,
управління житлового господарства
Оболонського району про визнання права
на житлову площу та зобов'язання
укладення договору найму встановлено,
що у квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вселилася
з порушенням встановленого законом
порядку отримання житлового
приміщення, і незважаючи на тривалість
проживання в ньому, прав на це
помешкання не набула.

Зазначеним судовим рішенням також
встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у
трудових відносинах з
будинком-відпочинку МВС України
«Пуща-Водиця» на різних посадах з 1986
року.

У зв'язку з прийняттям на роботу їй було
надано ліжко-місце у гуртожитку по
АДРЕСА_2.

У 1988 р. ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 від
якого має сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи убачається, що
протоколом №8 від 11.08.1988 р. спільного
засідання адміністрації та
профспілкового комітету будинку
відпочинку «Пуща-Водиця» МВС України
про поліпшення житлових умов, ОСОБА_1 у
зв'язку з заміжжям було надано в
користування окрему кімнату в
трикімнатній квартирі АДРЕСА_1;
відповідно до протоколу №10 від 18.10.1990 р.
у зв'язку зі звільненням ОСОБА_7 кімнати
у вказаній квартирі, ОСОБА_1 надана у
користування вся квартира.

Ордер на вселення в цю квартиру ОСОБА_1
не видавався, договір найму спірного
житлового приміщення з нею не
укладався.

Наказом начальника будинку відпочинку
«Пуща-Водиця» МВС України від 07.06.1993 р.
№30 ОСОБА_1 звільнено з роботи за п.3 ст.40
КЗпП України у зв'язку з систематичним
невиконанням своїх трудових
обов'язків, з урахуванням попередньо
застосовуваних до неї заходів
дисциплінарного стягнення.

Згідно листа будинку відпочинку
«Пуща-Водиця» МВС України від 22.07.2013 р.
№ 14/9-83 ОСОБА_1 була позбавлена права на
проживання у квартирі АДРЕСА_1. На
момент передачі житлового будинку з
балансу на баланс ЖЕК, зазначена
квартира була вільною, що
підтверджується актом
прийому-передачі від 01.12.1999 р.

Відповідно до розпорядження
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації №95 від 25.02.2011
р. на балансі КП
«Оболоньжитлоексплуатація» на праві
повного господарського володіння
знаходиться будинок АДРЕСА_1.

Ураховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що відповідачі підлягають виселенню з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення з підстав,
передбачених ч. 3 ст.116 ЖК України.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що суд першої інстанції не урахував,
що ОСОБА_1 з 1990 року і по теперішній час
добросовісно володіла чужим майном і
продовжує відкрито безперервно ним
користуватись володіти нерухомим
майном на протязі більш ніж десяти
років є непереконливими з огляду на
положення п.8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України, відповідно до
якого правила ст. 344 ЦК про набувальну
давність поширюються на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності ЦК. Таким чином,
граничний час, з якого потрібно
починати відлік набувальної давності
на чуже майно, 01 січня 2001 року.

До того ж, ОСОБА_1 було відомо про
претензії відповідачів до спірного
майна, а тому відсутня ознака
добросовісності володіння чужим
майном, що є однією з підстав для
набуття права власності на спірну
квартиру за набувальною давністю.

Твердження апелянта про
незастосування судом строку позовної
давності є помилковим, оскільки до
зазначених спірних правовідносин
строк позовної давності не
застосовуються. Вимоги негаторного
позову полягають в усуненні порушення,
яке триває і має місце на момент
пред'явлення позову.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
приходить що висновку, що рішення суду
є законним та обґрунтованим. Доводи
апеляційної скарги правильність
висновків суду не спростовують, а тому
вона задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 4 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: