Справа № 307/3399/13-ц
Провадження № 2/307/112/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в особі головуючого судді
Мельник В.І при секретарі Гайдукова Н.А
з участю адвоката ОСОБА_1 позивачки
ОСОБА_2 , представника відповідачки
ОСОБА_3 , представника Тячівської
державної нотаріальної контори
Черевко Л.В розглянув у відкритому
судовому засіданні в залі суду міста
Тячів цивільну справу за позовною
заявою:

ОСОБА_2 до ОСОБА_5 де треті особи
Руськополівська сільська рада,
Тячівська держана нотаріальна контора
про скасування свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні
та поділ спадкового майна.

В С Т А Н О
В И В:

Позивачка пред'явила позов в суд
до відповідача про поділ спадкового
майна

Позовні вимоги мотивує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її син ОСОБА_6
який постійно мешкав у будинку АДРЕСА_1.
На день смерті сина залишилось
спадкове майно цілий житловий будинок
який розташований по АДРЕСА_1 який він
побудував до шлюбу з відповідачкою.

Оскільки будинок був побудований до
шлюбу з відповідачкою вона звернулась
10 січня 2013 року в Тячівську держану
нотаріальну контору з заявою про
прийняття спадщини, на ? частину
житлового будинку. Однак держаний
нотаріус з незрозумілих їй причин
відмовився видати їй свідоцтво про
право на спадщину на ? частину будинку,
також відмовляється видати відмову у
видачі свідоцтва про спадщину.

В процесі розгляду справи позивачка
збільшила свої позовні вимоги
мотивуючи тим що в судовому засіданні
їй стало відомо що 9 жовтня 2013 року
держаний нотаріус таємно, нікого не
повідомивши видав відповідачці ОСОБА_5
свідоцтво про право на спадщину на ?
частину спадкового майна житлового
будинку № 27 (25) . Таки чином держаний
нотаріус повністю позбавив її права на
спадкування за законом.

Позивачка позовні вимоги підтримала та
пояснила в судовому засіданні, в 1991
році рішенням Р. Полівської сільської
ради була виділена земельна ділянка її
покійному сину ОСОБА_6 Після отримання
рішення сільської ради про виділення
земельної ділянки він почав самочинно
будувати будинок. До 2000 року будинок
був повністю збудований. В 2003 році на
земельну ділянку було виготовлено
держаний акт про право власності на
земельну ділянку. В 2000 році будинок був
підключений до газопостачання.

В березні 2006 році її покійний син
ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5.
Весілля справляли уже в збудованому
будинку. Перебуваючи в шлюбі ОСОБА_6 27
липня 2007 року зареєстрував будинок, та
отримав свідоцтво про право власності
на будинок. Так склались обставини що
ОСОБА_6 у віці 47 років ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер. Тому вважає що будинок повинен
належати порівну їй та відповідачці по
справі .

Просить суд скасувати свідоцтво про
право власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1 видане держаним
нотаріусом Тячівської держаної
нотаріальної контори 9 жовтня 2013 року
на ім'я ОСОБА_5

Визнати її ОСОБА_2 власником ? частини
житлового будинку АДРЕСА_1 та ? частину
земельної ділянки що належала
померлому ОСОБА_6.

Представник відповідачки позовні
вимоги не визнав та пояснив в судовому
засіданні 3 березня 2006 року ОСОБА_5
зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 В березні
2007 року перебуваючи в шлюбі ОСОБА_6
звернувся з позовом в Тячівський
районний суд про визнання права
власності на самовільно збудований
житловий будинок АДРЕСА_1 . На день
звернення до суду рівень готовності
будинку складав 87% . Перебуваючи в шлюбі
сторони добудували будинок. 26 липня 2007
року ОСОБА_6 виготовив свідоцтво про
право власності на вказаний будинок.
Враховуючи те що свідоцтво про право
власності на будинок було виготовлено
в 2007 році коли сторони перебували в
шлюбі. Відповідно до ст. 331 ЦК України
якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
держаній реєстрації , прав власності на
таке майно виникає з моменту держаної
реєстрації. Тому право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 було набуто 26
липня 2007 року з моменту реєстрації.
Відповідно до ст. 60 СК України майно
набуте подружжям за час шлюбу належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
доходу. . Вважається що кожна річ
набута під час шлюбу крім речей
індивідуального користування є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя.

Враховуючи те що на момент набуття
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, житловий
будинок належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Оскільки житловий будинок є спільною
власністю подружжя ОСОБА_5 та померлого
ОСОБА_6 спадщина відкрилась на ? частину
будинку. Відповідно до законодавства в
першу чергу спадкування за законом
мають діти, той з подружжя який його
пережив та батьки.

Заяву про прийняття спадщини подали
позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Враховуючи
те що до складу спадщини після смерті
ОСОБА_6 входить ? будинку АДРЕСА_1 тому в
задоволенні позову слід відмовити.

Представник Тячівської районної
державної нотаріальної позовні вимоги
не визнав та пояснив в судовому
засіданні, в державну нотаріальну
контору звернулись з заявами про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6
звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Оскільки
будинок було зареєстровано за ОСОБА_6
який перебував у шлюбі з ОСОБА_5 тому
вказаний будинок є спільною сумісною
власністю . Після того як в нотаріальну
контору з заявою звернулась ОСОБА_5
був направлений лист повідомлення
ОСОБА_2 по те що ОСОБА_5 буде видаватись
свідоцтво про право на спадщину за
законом на ? частин житлового будинку
АДРЕСА_1. Після чого вона видала
свідоцтво про право на спадщину на ?
частину будинку ОСОБА_5 Свідоцтво вона
видала тому що будинок зареєстровано
за ОСОБА_6 , а вона перебувала у шлюбі з
ОСОБА_6 .

Просить суд в позові відмовити

Свідок ОСОБА_8 пояснила в суді
приблизно в 1993-1994 роках вона робила
побілку

в будинку АДРЕСА_1 її запросила ОСОБА_2
Будинок був повністю побудований. За
роботу розраховувався ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_9 пояснила в суді ОСОБА_6
сам почав будувати будинок. Коли
одружувався ОСОБА_6 весілля
проводилась в будинку. Будинок був
повністю побудована і в 1993 році ОСОБА_6
повністю перейшов проживати у
збудований будинок. Після весілля біля
будинку був побудований навіс. Жодних
будівельних робіт не проводилось.

Свідок ОСОБА_10 пояснив в суді
приблизно в 1991 році ОСОБА_6 почав
будувати будинок. На час весілля
будинок був повністю побудований .
Після шлюбу жодних робіт біля будинку
не проводилось

Свідок ОСОБА_11 пояснив в суді, він
допомагав будувати будинок ОСОБА_6 з 1990
року . Після весілля жодних робіт на
будинку не проводилось.

Заслухавши пояснення сторін, свідків
, дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що відповідно до копії
свідоцтва про шлюб, виданого 3 березня
2006 року виконкомом Руськополівської
сільської ради, сторони зареєстрували
шлюб 3 березня 2006 року.

Як вбачається з свідоцтва про смерть
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Як вбачається з архівного витягу № 130
від 8 травня 2013 року Руськополівська
сільська рада рішенням від 29 березня
1991 року виділила ОСОБА_6 земельну
ділянку під будівництво житлового
будинку.

Відповідно до свідоцтва про право
приватної власності на нерухоме майно
№ 819 від 26 липня 2007 року виданого
Руськополівською сільською радою
житловий будинок з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1 належить в цілому
ОСОБА_6 рівень готовності самовільно
збудованого будинку становить 87 %.

Як встановлено в судовому засіданні
позивачка зареєструвала шлюб в 2006 році.
Покійний ОСОБА_6 зареєстрував
незакінчений будівництвом будинок в 2007
році та отримав свідоцтво про право
власності на будинок.

Відповідно до ст. 182 ч. 1 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі обмеження цих прав їх
виникнення , перехід і припинення
підлягають держаній реєстрації .

Відповідно до ст. 331 ч. 2 ЦК України якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає , право
власності підлягає держаній
реєстрації.

Відповідно до рішення Тячівського
районного суду від 23 березня 2007 року за
ОСОБА_6 визнано право власності на
самовільно збудований житловий
будинок рівень готовності якого
складає 87%.

Відповідно п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 11
від 21.12.2007 року " "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" спільною сумісною власністю
подружжя що підлягає поділу можуть
бути всі види майна , за винятком тих ,
які згідно з законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту) незалежно від того , на ім'я
кого з подружжя вони були придбані , чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором або
законом.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Як вбачається з свідоцтва про право
власності ОСОБА_5 яка проживає в
ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до
свідоцтва про одруження від 3 березня
2006 року , є пережившою дружиною
ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року
належить ? частка у праві спільної
сумісної власності на майно набуте
подружжям під час шлюбу . Майно
складається з будинку АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя хто пережив та батьки.

Отже спадкоємцями по закону є ОСОБА_5 та
ОСОБА_2

За правилами ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розподіл
спадкового майна та скасування
свідоцтва про право власності на
спадкове майно є не обґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Виходячи з наведеного, суд вважає,
що судові витрати підлягають
відшкодуванню сторонами у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 69-72 Сімейного
кодексу України, ст. 372 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 57-60, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5 де треті
особи Тячівська районна держана
нотаріальна контора , Руськополівська
сільська рада про скасування свідоцтва
про право власності на частку у
спільному майні та поділ спадкового
майна відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Закарпатської області через
Тячівський районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення, а
сторонам які брали участь в розгляді
справи, але не були присутні під час
проголошення рішення у той самий строк
з моменту отримання копії рішення .

Суддя Тячівського районного суду
В.І.Мельник