Справа № 523/2170/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2014 р.

Суворовський районний суд міста Одеси,
в складі:

головуючого судді Малиновського
О.М.,

при секретарі Стояновій І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в м. Одесі, в залі суду № 15,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи
без самостійних вимог ОСОБА_4 - про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом визнання осіб такими,
що втратили право користування житлом,
-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовними вимогами в яких просить
усунути перешкоди у користуванні
власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1
шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими
що втратили право користування
вказаною квартирою. Позов мотивований
тим, що позивач на підставі договору
дарування від 25.12.2013р. є власником
квартири АДРЕСА_1. Дарунок у вигляді
квартири перейшов до неї від її
чоловіка ОСОБА_4 Відповідачі по справі
проживають в квартирі з 2001року, як
члени сім'ї ОСОБА_4, який у 2008 році
уклав шлюб з нею та проживає в іншому
місці. Після виникнення у позивача
права власності на квартиру
відповідачі не визнають її право
власності, відмовляються знятися з
реєстраційного обліку та надати їй
доступ до квартири. Позивач вважає, що в
зв'язку з втратою ОСОБА_4 права
власності на квартиру відповідачі
втратили право на її користування. Дані
обставини стали підставою для
звернення до суду.

Позивач в судове засідання не з'явилася
надіславши до суду заяву про розгляд
справи за її відсутності.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися без поважних на те причин.
Про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення.

Третя особа - ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився надіславши до суду заяву
про розгляд справи за його відсутності.

За письмовою згодою позивача справу
розглянуто в заочному порядку на
підставі наявних у справі доказів,
відповідно до вимог ст.224 ЦПК України.

Розглянувши і дослідивши
матеріали справи і надані документи в
сукупності, встановивши факти та
відповідні до них правовідносини, суд
прийшов до наступного висновку.

Згідно нотаріально посвідченого
договору дарування від 25.12.2013р.,
реєстровий номер №2015, ОСОБА_4
подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6).

Раніше, вказана квартира належала
ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого Одеською
Універсальною Біржею «Вітязь» від
16.10.2000р.

З представленої довідки Ф-1 №687
від 05.12.2013р. на зазначеній вище житловій
площі, на даний час зареєстровані:
ОСОБА_4 - колишній власник квартири,
його колишня дружина ОСОБА_3, та його
син ОСОБА_2

З матеріалів справи убачається,
що відповідачі по справі вселилися в
квартиру та зареєструвалися за згодою
колишнього власника ОСОБА_4 у 2001р. та
проживали з ним як члени сім'ї власника
квартири до 2006року. Вселення
відповідачів та їх проживання в
спірній квартирі відповідає вимогам
ст. 156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України.
Вказані норми визначають право членів
сім'ї власника житла користуватися
житловим приміщенням, яке визначається
її власником.

Аналізуючи вказані норми, слід
дійти висновку, що право користування
жилою площею членів сім'ї власника
житла та обсяг їх прав на квартиру
залежить від виникнення у власника
житла (квартири) права власності на
житло.

В зв'язку з чим суд вважає, що з
припиненням права власності ОСОБА_4 на
спірну квартиру, відповідачі по справі
втратили право користування спірною
квартирою, виникнення та припинення
якого є похідним від обсягу права
власності особи, яка є членом їх сім'ї.
Слід зазначити, що договором дарування
від 25.12.2013р. попередній власник
квартири - ОСОБА_4 не передбачив перехід
права та обов'язки щодо користування
квартирою колишніми членами сім'ї до
нового власника житла.

Дані про наявність укладеного договору
найму між ОСОБА_4 та відповідачами у
суду відсутні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась 17
липня 1997 року відповідно до закону від
17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950р.»
Першого протоколу та протоколів №2,4,7
та №11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватись та
розпоряджатись належним йому майном
на власний розсуд, вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, оцінюю зібрані по справі
докази в їх сукупності, суд вважає, що
заявлені позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідачі по справі доводи викладені
позивачем не спростували, належні та
допустимі докази в підтвердження своїх
заперечень не представили.

Керуючись ст.156 ЖК України; ст.ст.391,405 ЦК
України, ст.ст.10,11,57,61, 64,88,209,212,214,215,
218,224-227 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні
власністю ОСОБА_1 шляхом визнання
ОСОБА_3, ОСОБА_2, такими, що втратили
право користування житловою площею в
квартирі АДРЕСА_1.

Рішення може бути переглянуте судом, що
його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом 10 днів з
дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційний суд Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-ти денний
строк з дня отримання копії рішення
суду.

Суддя -