АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Вийванко О.М. Провадження №
22-ц/789/619/14 Доповідач - Бершадська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Шевчук Г. М., Ткача З. Є.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю сторін - представника
апелянта Ємець Д.В., представника УДАІ
УМВС України Андрухіва Б.Б.,
представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
заступника прокурора Тенопільської
області на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 24 березня 2014
року по справі за позовом Управління
Державної автомобільної інспекції
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Тернопільській області
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування
майнової шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року Управління ДАІ МВС
України в Тернопільській області
звернулось з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5
про відшкодування майнової шкоди,
посилаючись на те, що проведеною
перевіркою сектору внутрішнього
аудиту УМВС України в Тернопільській
області встановлено, що за період з
жовтня 2012 року по березень 2013 року
полковнику міліції ОСОБА_4 сектором
фінансово-економічного забезпечення
УДАІ УМВС в Тернопільській області
незаконно нарахована та виплачена
премія на загальну суму 40441 грн.

Позивач зазначив, що завідувач сектору
фінансово-економічного забезпечення
УДАІ УМВС в Тернопільській області
ОСОБА_5 здійснила нарахування премії
начальнику УДАІ УМВС в Тернопільській
області полковнику міліції ОСОБА_4 в
розмірі 210 % місячного грошового
утримання на суму 6470 грн. щомісячно, яке
було виплачене йому в складі його
грошового забезпечення за відсутності
наказів начальника УМВС України в
Тернопільській області, якому надано
право збільшувати, зменшувати,
позбавляти або залишати на тому ж рівні
розмір преміювання, чим грубо порушила
трудові обов"язки щодо достовірності
бухгалтерського обліку та правильного
і раціонального використання грошових
коштів. Враховуючи те, що кошти були
виплачені з відому та дозволу
начальника УДАІ УМВС в Тернопільській
області, ОСОБА_4, який є розпорядником
коштів управління, наділений правом
першого підпису на документах про
перерахування коштів та особисто
підписував платіжні доручення по
виплаті грошового забезпечення
працівників УДАІ УМВС в Тернопільській
області, позивач просив завдані
матеріальні збитки стягнути солідарно
з ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 24 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Заступник прокурора Тернопільської
області в порядку представництва
інтересів держави звернувся з
апеляційною скаргою на зазначене
рішення, в якій просить його скасувати
і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права.

Апелянт вказав, що в постанові про
закриття кримінального провадження
від 21 червня 2013 року відносно службових
осіб сектору фінансово-економічного
забезпечення УДАІ УМВС в
Тернопільській області ОСОБА_5 на
підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КК України у
зв"язку з відсутністю в їх діях ознак
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України
констатовано, що формально в діях
ОСОБА_5 вбачається ознаки
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, що
підтверджує наявність в її діях діяння,
яке переслідується в кримінальному
порядку і відповідно до п. 3 ст. 134 КЗпП
України обумовлює настання повної
матеріальної відповідальності,
незалежно від притягнення чи
непритягнення її до кримінальної
відповідальності за вчинення такого
діяння. Вважає, що шкода, заподіяна
бюджету у вигляді проведення зайвих
виплат, завдана винними протиправними
діями відповідачів, які переслідуються
у кримінальному порядку повинна бути в
солідарному порядку відшкодована
останніми.

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримала
та вважає, що позивачі повинні нести
повну матеріальну відповідальність на
підставі ст.134 п. 3 КЗпП України.

Представник УДАІ УМВС України в
Тернопільській області апеляційну
скаргу підтримав та вказав, що
відсутність наказу на преміювання
ОСОБА_4 свідчить про безпідставність
нарахування і виплату премії та
відповідно про заподіяння шкоди.

Представник відповідачів апеляційної
скарги не визнав та пояснив, що премія є
складовою грошового утримання ОСОБА_4 і
зменшення або позбавлення премії в
повному розмірі здійснюється за
наказами керівників органів, які
видаються на підставі мотивованих
рапортів начальників структурних
підрозділів. Так як таких мотивованих
рапортів не було та мало місце
збільшення фінансування на грошове
утримання всього особового складу, а
тому всім службовцям, в тому числі
ОСОБА_4, було пропорційно до розміру
преміювання за попередній місяць,
збільшено розмір премії в межах
наявного фінансування на відповідний
поточний місяць - вересень 2012 року.
Вважає, що за таких обставин УДАІ УМВС
України в Тернопільській області не
була заподіяна шкода та відсутні
підстави для повної матеріальної
відповідальності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
постанова про закриття кримінального
провадження від 21 червня 2013 року не є
належним та допустимим доказом того, що
шкода, завдана діями відповідачів, які
мають ознаки діянь, переслідуваних у
кримінальному порядку та з
необгрунтованості вимог про їх
відповідальність в солідарному
порядку в повному обсязі.

Колегія погоджується з такими
висновками.

Судом встановлено, що полковник
міліції ОСОБА_4 проходить службу в
начальницькому складі УДАІ УМВС
України в Тернопільській області, а
ОСОБА_5 працювала завідувачем -
головним бухгалтером сектору
фінансово-економічного забезпечення
УДАІ УМВС України в Тернопільській
області.

В період з жовтня 2012 року по березень 2013
року в порушення вимог п. 1.4 наказу МВС
України від 8 червня 2012 року №519 "Про
окремі питання щодо встановлення
посадових окладів, надбавок, доплат,
підвищень, преміювання та надання
матеріальної допомоги працівникам
органів внутрішніх справ" преміювання
полковнику міліції ОСОБА_4
нараховувалось та виплачувалось за
відсутності наказів начальника УМВС
України в Тернопільській області,
якому надано право збільшувати,
зменшувати або залишати на тому ж рівні
розмір преміювання.

Постановою старшого слідчого
прокуратури Тернопільської області
від 21 червня 2013 року кримінальне
провадження, яке було зареєстроване в
Єдиному реєстрі досудових
розслідувань, було закрито на підставі
ч. 1п. 2 ст.284 КК України, у зв"язку з
відсутністю в діях службових осіб
сектору фінансово-економічного
забезпечення УДАІ УМВС України в
Тернопільській області ознак
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 191 КК України. В
мотивувальній частині цієї постанови
зазначено, що формально в діях ОСОБА_5
вбачаються ознаки кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367
КК України, однак враховуючи, що
заподіяна шкода не є істотною,у її діях
відсутній склад даного кримінального
правопорушення.

Статтею 134 КЗпП України передбачено
випадки повної матеріальної
відповідальності. Відповідно до п. 3
цієї статті працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації у разі, коли шкоду завдано
діями працівника, які мають ознаки
діянь, переслідуваних у кримінальному
порядку.

Відповідно до роз"яснень Пленуму
Верховного Суду України у постанові №14
від 29 грудня 1992 року "Про судову
практику в справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам,
установам, організаціям їх
працівниками" (п.9) до позовних заяв про
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної
діями працівника, які мають ознаки
діянь, переслідуваних у кримінальному
порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП України) повинні
додаватись докази, які підтверджують,
що вчинення працівником таких діянь
встановлено у порядку кримінального
судочинства.

Враховуючи те, що постанова про
закриття кримінального провадження
від 21 червня 2013 року не підтверджує
наявність в діях відповідачів ознак
діянь, які переслідуються у
кримінальному порядку, а тому вона не
може бути підставою для повної
матеріальної відповідальності
відповідачів.

Інших, передбачених законом підстав
для задоволення позову у межах повного
розміру заподіяної працівником шкоди
позивач та апелянт не навели.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно відмовив у задоволенні
позову.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір
щодо відповідача ОСОБА_4, вірно
застосував аналогію закону та
керувався вимогами КЗпП України, тому
що проходження ОСОБА_4 служби в УДАІ
УМВС України в Тернопільській області
регулюється ЗУ "Про міліцію" та
Положеннями про Управління МВС України
в Тернопільській області і про
Управління ДАІ УМВС України в
Тернопільській області , якими питання
повної матеріальної відповідальності
не врегульовано.

Таким чином, рішення суду є законним та
обгрунтованим і підстав для його
скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі, колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Тернопільської області
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 24 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.В. Бершадська