АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Зінченко С.В.
№ 22-ц/796/6339/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1
та ОСОБА_2, який діє на підставі
довіреності від імені та в інтересах
ОСОБА_3, на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 17 березня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням,
відшкодування шкоди та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 березня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням,
відшкодування шкоди та зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі - усунути їй перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_2,
зобов'язавши відповідача надати ключі
від квартири та забезпечити їй вільний
доступ до неї 24 години на добу, а також
стягнути з відповідача на її користь 10
000,00 грн. моральної шкоди; в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3
відмовити в повному обсязі.
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції було ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи. Відмовляючи у задоволенні
її позову, суд врахував, що наявність у
неї права користування квартирою
АДРЕСА_2 було встановлено заочним
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 01 жовтня 2013 року, яким
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про її виселення. Вважає,
що судом було порушено положення ст. ст.
13, 47 Конституції України, ст. ст. 9, 150 ЖК
Української РСР, ст. ст. 319, 396 ЦК України.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 просить рішення Солом'янського
районного суду м.Києва від 17 березня 2014
року скасувати в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
та ухвалити в цій частині нове рішення
про позбавлення ОСОБА_1 права
користування квартирою АДРЕСА_2.
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції було ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
та установивши, що у ОСОБА_1 відсутнє
право користування вказаною квартирою,
суд першої інстанції не врахував того,
що визнання ОСОБА_1 такою, що втратила
право користування квартирою
необхідно для зняття її з
реєстраційного обліку. Збереження
реєстрації ОСОБА_1 в спірній квартирі
порушує його права користування та
розпорядження нею. Суд першої
інстанції не врахував праву позицію,
висловлену Верховним Судом України у
постанові від 16 січня 2012 року № 6-57цс11, а
також неправильно застосував
положення ст. ст. 16, 319, 321 ЦК України, ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні». Крім того,
зазначає, що ОСОБА_1 має інше житло на
праві спільної часткової власності за
адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1
підтримала свою апеляційну скаргу та
просить відхилити апеляційну скаргу
представника ОСОБА_3

Представник ОСОБА_3 підтримав свою
апеляційну скаргу та просить відхилити
апеляційну скаргу ОСОБА_1

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та
представника ОСОБА_3, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
представника ОСОБА_3 підлягає
відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що власником
квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 30 листопада 2000 року.

ОСОБА_1, яка є сестрою ОСОБА_3, за усною
згодою останнього з 26 червня 2004 року
зареєстрована та проживала у вказаній
квартирі разом зі своїм сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Через погіршення відносин між
сторонами виник спір щодо права ОСОБА_1
користування квартирою.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду міста Києва від 11
грудня 2013 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про виселення без надання іншого
житлового приміщення та вселення було
задоволено частково. Вселено ОСОБА_3 у
квартиру АДРЕСА_2, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 про виселення
ОСОБА_1 без надання іншого житлового
приміщення відмовлено (а. с. 9-12).

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні квартирою АДРЕСА_2,
зобов'язавши відповідача надати ключі
від квартири та забезпечити їй вільний
доступ до неї 24 години на добу, а також
стягнення з відповідача на її користь 10
000,00 грн. моральної шкоди. В
обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1
зазначила, що ОСОБА_3 змінив замки на
вхідних дверях та постійно чинить їй
перешкоду у користуванні квартирою, де
вона зареєстрована та проживає разом
зі своїм малолітнім сином. У зв'язку з
цим вона неодноразово змушена була
звертатися до правоохоронних органів.
Крім того, такими діями їй та членам її
сім'ї було завдано моральної шкоди.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1, просив позбавити
ОСОБА_1 права користування житловим
приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_2.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є
власником квартири АДРЕСА_2, а його
сестра ОСОБА_1 вселилася у вказану
квартиру як тимчасовий жилець. Він
наполягає на тому, щоб ОСОБА_1 звільнила
квартиру та знялася з реєстраційного
обліку, оскільки квартира потрібна
йому та членам його сім'ї для власного
проживання. Протягом тривалого часу
він не міг потрапити до власної
квартири, і лише після ухвалення 01
жовтня 2013 року Солом'янським районним
судом м. Києва заочного рішення зміг
вселитися туди разом зі своєю сім'єю.
Наголошує на тому, що ОСОБА_1 має інше
житло.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з
висновками суду про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української
РСР члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону.Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_1, яка є
сестрою ОСОБА_3, за згодою останнього з
26 червня 2004 року зареєстрована та
проживала у вказаній квартирі разом зі
своїм сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Через
деякий час між сторонами виник спір з
приводу права ОСОБА_1 користування
квартирою, у зв'язку з чим ОСОБА_3
замінив замки на вхідних дверях, чим
фактично позбавив ОСОБА_1 права
користування квартирою.

Звертаючись за захистом свого
житлового права, ОСОБА_1 було
неправильно визначено спосіб його
захисту шляхом усунення перешкод у
користуванні квартирою, зобов'язавши
відповідача надати ключі від квартири
та забезпечити їй вільний доступ до неї
24 години на добу, у зв'язку з чим у суду
були відсутні підстави для задоволення
її позову.

Питання про вселення до квартири
ОСОБА_1 перед судом не порушувала.

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3 про
позбавлення ОСОБА_1 права користування
квартирою АДРЕСА_2.

Проте, відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову, судом першої
інстанції було неправильно визначено
правову підставу для відмови у
задоволенні заявлених вимог.

Заявляючи вимоги про позбавлення
ОСОБА_1 права користування квартирою
АДРЕСА_2, ОСОБА_3 посилався на те, що
ОСОБА_1 вселилася у вказану квартиру як
тимчасовий жилець, та відмовляється на
його вимогу добровільно знятися з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

Разом з тим, посилання ОСОБА_3 на те, що
ОСОБА_1 є тимчасовим жильцем
спростовується наявними в матеріалах
справи доказами.

Питання наявності у ОСОБА_1 права
користування квартирою АДРЕСА_2 вже
було предметом судового розгляду.
Заочним рішенням Солом'янського
районного суд м. Києва від 01 жовтня 2013
року, яке набрало законної сили, було
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_1 з
вказаної квартири, оскільки позивачем
не було доведено того, що вона була
вселена у квартиру, як тимчасовий
жилець.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була
зареєстрована проживаючою без
обмеження терміном у квартирі АДРЕСА_2
за згоди власника, як сестра, та набула
права постійного користування цим
житловим приміщенням. До часу
звернення до суду з вказаним позовом
ОСОБА_3 реєстрацію ОСОБА_1 в спірній
квартирі не оспорював. ОСОБА_1 постійно
проживає в даній квартирі разом зі
своїм неповнолітнім сином та несе
витрати по утриманню житла, оплаті
комунальних послуг. За час проживання з
згоди власника ОСОБА_3 в спірній
квартирі ОСОБА_1 був зроблений ремонт.
(а. с. 10-12).

На зазначене суд першої інстанції
уваги не звернув та помилково
обґрунтував відмову в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 відсутністю
у ОСОБА_1 права користування квартирою
АДРЕСА_2.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено,
що член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Питання визнання ОСОБА_1 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_2 на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України
ОСОБА_3 не порушує.

Враховуючи викладене колегія суддів
дійшла висновку про необхідність зміни
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 березня 2014 року -
виключення з мотивувальної його
частини посилання суду на відсутність
у ОСОБА_1 права користування квартирою
АДРЕСА_2, як підставу для відмови в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє на
підставі довіреності від імені та в
інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Змінити рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 17 березня 2014
року, виключивши з мотивувальної
частини рішення посилання суду на
відсутність у ОСОБА_1 права
користування квартирою АДРЕСА_2, як на
підставу для відмови в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання
її такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

В решті рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 17 березня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді