УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Касьяна О.П., Попович
О.В.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Приватного
підприємства «ДУО» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою представника
Приватного підприємства «ДУО» -
Романчука Дениса Миколайовича на
рішення апеляційного суду м. Києва від
23 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року Приватне
підприємство «ДУО» (далі - ПП «ДУО»)
звернулось до суду з позовом, у якому
просило стягнути з ОСОБА_3 22 400 грн пені
та 184 грн 11 коп. трьох відсотків річних.

В обґрунтування своїх вимог
посилалось на ті обставини, що 3 червня
2009 року позивач за договором
безпроцентної позики надав
відповідачу 205 000 грн на строк - 41
календарний місяць, а відповідач
зобов'язався їх повернути, однак своїх
зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим
позивач просив задовольнити позов.

18 лютого 2013 року рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
позов задоволено частково та стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ПП «ДУО» 16 250 грн
пені, 133 грн 56 коп. трьох відсотків
річних та 392 грн 67 коп. судового збору.

23 травня 2013 року рішенням
апеляційного суду м. Києва рішення
суду першої інстанції змінено та
зменшено розмір стягнутої пені з 16 250
грн до 3000 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник
позивача просить скасувати рішення
апеляційного суду і залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
ухвалене згідно із законом, мотивуючи
свої вимоги тим, що судом порушено
норми процесуального права та
неправильно застосовано норми
матеріального права.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач не виконав взятих на себе
зобов'язань та не повернув суму позики
у визначений договором строк, тому
повинен сплатити пеню у розмірі 1 % від
неповерненої суми коштів за кожний
день прострочення з моменту порушення
строку повернення боргу - з 10 листопада
2012 року, а також 3 % річних від
простроченої суми.

Змінюючи рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд
виходив з того, що розмір стягнутої
пені потрібно зменшити, оскільки
відповідач регулярно виконував свої
зобов'язання перед позивачем та
допустив прострочення виконання
зобов'язання за незначний проміжок
часу, а позивач не надав доказів
настання для нього негативних
наслідків через прострочення сплати
коштів відповідачем.

Проте погодитися з рішенням
апеляційного суду в частині зменшення
розміру пені не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду цим
вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що
3 червня 2009 року між ПП «ДУО» та
ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким
позивач надав відповідачу 205 000 грн
строком на 41 календарний місяць.

Позивач виконав свої
зобов'язання за цим договором та 10
червня 2009 року передав відповідачу
грошові кошти, однак відповідач своїх
зобов'язань не виконав та не повернув
суму боргу по закінченню строку дії
договору.

Відповідно до п 6.3 договору позики у
випадку порушення позичальником
строку повернення позики, визначеного
п. 1.3 договору, позичальник сплачує на
користь позикодавця пеню у розмірі 1 %
від неповерненої суми за кожний день
прострочення з моменту порушення
строку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частина 3 ст. 551 ЦК України надає суду
право у випадку виникнення спору з
приводу розміру штрафних санкцій
(неустойки), оцінивши розмір
заборгованості та розмір штрафних
санкцій (неустойки), зменшити її розмір
у тому випадку, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, тобто зменшити
розмір штрафних санкцій (неустойки)
через не співмірність із розміром
основного зобов'язання.

Положення частини третьої статті 551
ЦК України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК, які мають
іншу правову природу.

Істотними обставинами в розумінні ч.
3 ст. 551 ЦК України можна вважати,
зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Суд апеляційної інстанції, зробивши
висновок про зменшення розміру
стягнутої пені, не перевірив, чи
подавав відповідач відповідну заяву та
чи була вона предметом розгляду судом
першої інстанції, не з'ясував, за яких
підстав може бути зменшено розмір пені
судом, не перевірив їх та не зазначив у
своєму рішенні.

На порушення приписів ст. ст. 213, 303
ЦПК України апеляційний суд не
перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції в частині визначення розміру
пені, не перевірив правильність її
розрахунку, ухвалив передчасне рішення
про зменшення розміру пені з
порушенням норм процесуального права.

Невиконання судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи та є підставою для
скасування рішення апеляційного суду в
частині визначення розміру стягнутої
пені та направлення справи в цій
частині на новий розгляд до
апеляційного суду, як передбачено
ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
представника ПП «ДУО» -
Романчука Д.М. потрібно задовольнити
частково, рішення апеляційного суду
м. Києва від 23 травня 2013 року в
частині стягнення пені скасувати, а
справу в цій частині направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 18 лютого
2013 року та рішення апеляційного суду
м. Києва від 23 травня 2013 року потрібно
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 335,
336, 337, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
Приватного підприємства «ДУО» -
Романчука Дениса Миколайовича
задовольнити частково, рішення
апеляційного суду м. Києва від 23 травня
2013 року в частині визначення розміру
стягнутої пені скасувати, а справу в
цій частині направити на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 18 лютого
2013 року та рішення апеляційного суду
м. Києва від 23 травня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
О.П. Касьян

О.В. Попович

О.В. Ступак

С.П. Штелик

2

№ 6-7356св14

Головуючий у першій інстанції:
Ярошенко С.В.

Суддя-доповідач: Касьян О.П.