Справа № 188/788/14-ц
Провадження № 2/188/414/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року суддя
Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області Бурда П.О.,
розглянувши в смт. Петропавлівка
Дніпропетровської області заяву
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Української пожежно -
страхової компанії» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірми
«Зоря» про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, спричиненої
дорожньо - транспортною пригодою,

встановив:

У провадженні Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області знаходиться цивільна справа за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Української
пожежно - страхової компанії» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірми «Зоря»
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої дорожньо -
транспортною пригодою.

В обґрунтування позову позивач
зазначає, що 12 липня 2013 року приблизно
об 11 годині 00 хвилин громадянин ОСОБА_2,
керуючи транспортним засобом марки
«КАМАЗ-45143» (джерело підвищеної
небезпеки), державний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності Товариству
з обмеженою відповідальністю
«Агрофірма «Зоря»,
(далі за текстом - відповідач 2),
порушивши норму пункту 16.11. Правил
дорожнього руху при наявності
дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», а
саме, не надавши перевагу у русі, скоїв
зіткнення з автомобілем «DAEWOO LEGANZA»,
державний номер НОМЕР_2, який на праві
приватної власності належить
громадянці ОСОБА_1 (далі за текстом -
позивач), яка на час зіткнення
перебувала у якості переднього
пасажира.

Факт дорожньо-транспортної пригоди
було зафіксовано у Межівському
районному відділі управління
міністерства внутрішніх справ України
у Дніпропетровській області (за місцем
вчинення злочину), про що 12.07.2013 року
було відкрито кримінальне провадження
про скоєння кримінального
правопорушення, передбаченого
частиною 1 статті 286 Кримінального
кодексу України та внесене до ЄРДР за
№0000487.

Вироком Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 13 грудня
2013 року (набрав законної сили 13.01.2014
року) у справі №181/1250/13-к провадження
№1-кп/181/44/13 визнано та притягнуто до
відповідальності винну особу у
дорожньо- транспортній пригоді
громадянина ОСОБА_2, який перебуваючи у
трудових відносинах з відповідачем 2 та
виконуючи службові обов'язки, керуючи
транспортним засобом, вчинив
дорожньо-транспортну пригоду,
наслідком якої стало фізичне знищення
приватної власності позивача, а саме
транспортного засобу - легкового
автомобіля «DAEWOO LEGANZA», державний номер
НОМЕР_2 та завдання шкоди здоров'ю
позивача у вигляді тілесних ушкоджень
середнього ступеню тяжкості.

Цивільний позов у кримінальній
справі за №0000487 до громадянина
ОСОБА_2, відповідача 1 або відповідача 2
не подавався.

Позивач зазначає, що особою, яка несе
відповідальність за шкоду, завдану їй,
є відповідач 2 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Зоря», як
власник джерела підвищеної небезпеки -
транспортного засобу марки «КАМАЗ-45143»
державний номер НОМЕР_1 під керуванням
водія ОСОБА_2, який вчинив
дорожньо-транспортну пригоду під час
виконання трудових обов'язків, будучи
працівником відповідача 2, що
встановлено вироком суду.

Загальний розмір завданих позивачу
матеріальних збитків внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди складає
60484 гри. 80 коп, що складається з:

57934 грн. 80 коп. - розмір матеріального
збитку, завданого фізичним знищенням
належного позивачу майна на праві
приватної власності - транспортного
засобу «DAEWOO LEGANZA», державний номер
НОМЕР_2 згідно з висновком
авто-товарознавчого дослідження;

850 грн. 00 коп. - витрати, понесені
позивачем на проведення
авто-товарознавчої експертизи
транспортного засобу «DAEWOO LEGANZA»,
державний номер НОМЕР_2;

1700 грн. 00 коп. - витрати, понесені
позивачем на евакуацію транспортного
засобу «DAEWOO LEGANZA», державний номер
НОМЕР_2.

Позивач вказує, що відповідно до
статті 21 Закону України від 01.07.2004 за
№1961-ІУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі за текстом - Закон №1961)
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

Обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
відповідача 2, як власника наземного
транспортного засобу, перед третіми
особами здійснювалося приватним
акціонерним товариством «Українська
пожежно-страхова компанія», , (далі за текстом - відповідач 1), що
підтверджується наявністю страхового
полісу. Згідно статті 9 Закону №1961
розмір страхової суми за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, становить
50 тисяч гривень на одного потерпілого,
про що також визначено у п.2 Страхового
полісу. Розмір франшизи, на який
зменшується страхове відшкодування,
встановлено страховим полісом у
розмірі 0 гривень 00 копійок.

Позивач у порядку статті 35 Закону
№1961 звернулася з відповідною заявою до
відповідача 1 про відшкодування шкоди
за страховим випадком.

За результатами розгляду поданої
заяви відповідач 1 відшкодував
позивачці шкоду, заподіяну майну лише у
розмірі 31103 грн. 21 коп., що
підтверджується страховим актом
№ОЦ/006/000/14/0004 від 31.03.2014 року.

Розмір невідшкодованих збитків,
як зазначає позивач, становить 60484,80
грн. - 31103,21 = 29381,59 грн., у т.ч.: 27681,59 грн. -
матеріальні збитки, завдані
пошкодженням транспортного засобу;
1700,00 грн. - витрати на послуги
евакуатора, чим, на думку позивача,
грубо порушуються права позивача на
повне відшкодування завданих збитків
внаслідок вчинення злочину.

Позивач звертає увагу суду на ту
обставину, що частиною 1 статті 1194
Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідач 2 у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої шкоди
зобов'язаний сплатити позивачу різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням), тобто матеріальні
збитки у розмірі 29381 грн. 59 коп., які
залишилися не відшкодованими.

Позивач вказує, що їй заподіяна
також моральна шкода, спричинена тим,
що в результаті дорожньо-транспортної
пригоди позивачу були заподіяні
тілесні ушкодження середньої тяжкості
у вигляді: відкрита черепно-мозкова
травма, струс головного мозку,
забійно-рвана рана шкіряних покровів
чола праворуч, верхнього віка правого
ока, гематома шкіряних покровів
нижнього віка правового ока,
субкон'юнктивальний крововилив
правого ока, поперековий перелом
верхньої вітки правої виличної кістки,
закриті переломи: косий 3-го ребра та
поперековий 5-го ребра по
задньо-підпахвенній лінії правої
половини грудної клітки, садно
шкіряних покровів спинки носа.

Позивач зазначає, що вона тривалий
час лікувалася, осягнути в повній мірі
рівень моральних страждань, пов'язаних
з ушкодженням її здоров'я та знищенням
автомобіля, на який вона збирала кошти
все життя, а тим більше оцінити в
грошовому виразі розмір завданої їй
моральної шкоди надзвичайно важко, на
теперішній час вона постійно переживає
емоційні страждання, пригнічений стан
через шрам на обличчі, загальною
довжиною 7 сантиметрів, який неможливо
приховати, крім того, шрамом змінено
форму ока (ці наслідки травми
залишаться до кінця її життя), вона
потребує лазерної корекції шраму, щоб
відчути себе повноцінною особою, як
було до травми, але для цього потрібні
грошові кошти, яких у неї немає та
враховуючи перелічені вище фактори,
заподіяну моральну позивач оцінює у
розмірі 70000 грн. 00 коп.

Позивач, посилаючись на норми ст.16,
ст.23, ч.3 ст.386, ст.1166, ст.1167, ч.І ст. 1172, ч.1,2
ст.1187 Цивільного кодексу України
просить суд:

- стягнути з відповідача 1
Приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія», , на користь
ОСОБА_1, і.п.н НОМЕР_3, компенсацію за
заподіяну моральну шкоду у розмірі 5000
грн. 00 коп.;

- стягнути з відповідача 2 Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Агрофірма «Зоря», на
користь ОСОБА_1, і.п.н НОМЕР_3 суму
завданих матеріальних збитків у
розмірі 29381 грн. 59 коп.

- стягнути з Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Зоря»
, на користь ОСОБА_1 і.п.н
НОМЕР_3, компенсацію за заподіяну
моральну шкоду у розмірі 65000 грн. 00 коп.

16.05.2014 року позивачка подала заяву
про забезпечення свого позову, в якій
зазначає наступне.

В провадженні Петропавлівського
районного суду Дніпропетровській
області перебуває позовна заява щодо
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненою
дорожньо-транспортною пригодою від 12
липня 2013 року до відповідача 2
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Зоря»
завданих матеріальних збитків та
моральної шкоди у розмірі 94,381 грн. 59
коп., та відповідача 1 Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія»
компенсацію за заподіяну моральну
шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп..

Факт дорожньо-транспортної пригоди
було зафіксовано у Межівському
районному відділі управління
міністерства внутрішніх справ України
у Дніпропетровській області, про що
12.07.2013 року було відкрито кримінальне
провадження в скоєні кримінального
правопорушення, передбаченого
частиною 1 статті 286 Кримінального
кодексу України та внесене до ЄРДР за
№0000487.

Вироком Межівського районного
суду Дніпропетровської області від 13
грудня 2013 року (набрав законної сили
13.01.2014 року) у справі №181/1250/13-к
провадження №1-кп/181/44/13 визнано та
притягнуто до відповідальності винну
особу у дорожньо-транспортній пригоді
громадянина ОСОБА_2, який перебуваючи у
трудових відносинах з відповідачем 2 та
виконуючи службові обов'язки керуючи
транспортним засобом відповідача 2
вчинив дорожньо-транспортну пригоду,
наслідком якої стало фізичне знищення
належної мені приватної власності, а
саме транспортного засобу - легковий
автомобіль «DAEWOO LEGANZA» державний номер
НОМЕР_2 та завдання шкоди моєму здоров'ю
у вигляді нанесення травм середньої
ступені тяжкості.

Позивач звертає увагу суду на те, що
відповідач 2 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Зоря»,
, у добровільному
порядку відмовляється здійснити будь
які виплати, пов'язані з відшкодуванням
спричиненої позивачу шкоди, за весь
період досудового слідства по
кримінальному провадженню, яке внесене
до ЄРДР за №0000487 та розгляді
кримінальної справи у суді, не
здійснило жодних спроб компенсувати
позивачу хоча б вартості лікарських
препаратів, та усіляко ухилялось від
матеріального відшкодування , що може
свідчити про те, що відповідач 2 може
здійснити дії, пов'язані з
унеможливленням або ж утрудненням
виконання рішення суду, яке може бути
ухвалене по даній справі на користь
позивача.

З цього позивач робить висновок, що
у нього в подальшому можуть виникнуть
труднощі, або взагалі неможливість
отримання відшкодування матеріальної
та моральної шкоди від відповідача 2
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Зоря».

При таких обставинах, з підстав
передбачених ст. ст. 151, 152 ЦПК України,
на час розгляду справи в суді, на думку
позивача, необхідно вжити заходів
забезпечення позову, шляхом накладання
арешту на розрахункові рахунки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Зоря»,
в межах позовних вимог,
оскільки невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненою
дорожньо-транспортною пригодою, бо є
велика ймовірність унеможливлення
виконання рішення суду у подальшому,
приховування майна та грошових коштів,
або вчинення інших дій, пов'язаних з
неможливістю виконати рішення суду.

Посилаючись на викладене та ст.ст.
3,15,151,152 Цивільного процесуального
кодексу України, абз. 2 п. 1 Постанови
Верховного суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
від 22 грудня 2006 року за № 9, позивач
просить суд вжити заходів забезпечення
позову шляхом накладання арешту на
розрахункові рахунки відповідача 2
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Зоря»,
, на суму позовних вимог
у розмірі 94381 грн. 59 коп.,оскільки
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Суд вважає, що заява позивача про
вжиття заходів забезпечення позову
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Обставини, на які посилається
позивач, підтверджуються доданими до
позову доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 151 Цивільного
процесуального кодексу (далі - ЦПК)
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається
на будь-якій стадії розгляду справи,
якщо невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду (ч.3).

Суд вважає, що для забезпечення
позову буде доцільним вжити заходи
забезпечення позову у виді арешту
вказаного у заяві про забезпечення
позову майна.

Згідно з ч.9 ст.153 ЦПК України ухвала
про забезпечення позову виконується
негайно в порядку, встановленому для
виконання судових рішень.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову
у виді арешту грошових коштів, які
знаходяться на розрахункових рахунках
відповідача 2 Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Зоря»,
, в межах заявлених
позовних вимог у розмірі 94381 (дев'яносто
чотири тисячі триста вісімдесят одна)
грн. 59 коп. .

Ухвала про забезпечення позову
виконується негайно в порядку,
встановленому для виконання судових
рішень.

Копія ухвали надсилається особі,
щодо якої вжито заходи забезпечення
позову, негайно після її виконання.

Заходи забезпечення позову можуть
бути скасовані судом, який розглядає
справу.

Особа, щодо якої вжито заходи
забезпечення позову без її
повідомлення, протягом десяти днів з
дня отримання копії ухвали може подати
до суду заяву про їх скасування, яка
розглядається судом протягом двох
днів.

Ухвала може бути оскаржена в
порядку, передбаченому статтями 291-296
ЦПК України.

Оскарження ухвали про
забезпечення позову не зупиняє її
виконання, а також не перешкоджає
подальшому розгляду справи.

Суддя П. О. Бурда