АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

05 червня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6
про виселення, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 28 квітня 2014
року,

встановила:

У березні 2014 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду з вказаним позовом,
в якому просили ухвалити рішення про
виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1, що належить їм та їх дітям -
третім особам по справі, на праві
власності в рівних долях.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що
спірна квартира складається з двох
кімнат, жилою площею 30,79 кв.м. Разом з
ними в квартирі проживають та
зареєстровані їх діти - син ОСОБА_5 та
дочка ОСОБА_6

Відповідачі вселились в спірну
квартиру, як тимчасові мешканці, без
згоди всіх співвласників житлового
приміщення.

Так, відповідач ОСОБА_4 вселився в
квартиру без їх згоди в листопаді 2013
р., вчиняє по відношенню до них
протиправні дії, застосовує фізичну
силу, погрожує розправою,
висловлюється нецензурною лайкою, що
стало підставою звернення до органів
внутрішніх справ та порушення
кримінального провадження.

Відповідач ОСОБА_3 вселилась у
квартиру в жовтні 2013 року, за згодою
їх сина. Остання ночує в одній кімнаті
з ними, їх з сином ліжко знаходиться
впритул до їх ліжка, що не дає
можливості їм заснути. Своєю
поведінкою ОСОБА_3 порушує норми
громадського співжиття та моралі.

Рішенням Оболонського районного
суду м.Києва від 28 квітня 2014 року
позов задоволено. Виселено з квартири
АДРЕСА_1 тимчасових мешканців: ОСОБА_3
та ОСОБА_4

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
подали апеляційну скаргу, в якій, з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального
права, просять його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що вселились
в спірну квартиру за згодою власників
житла ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Власники
майна, в тому числі і власники
квартири, мають право на володіння,
користування і розпорядження своєю
власністю, в тому числі і право на
вселення у свою власність членів
своєї сім'ї .

Застосувавши до правовідносин, що
виникли між сторонами, норму ст. 98 ЖК
Української РСР, яка регулює питання
виселення тимчасових мешканців, суд
першої інстанції порушив одночасно
два положення: 1) квартира не є об'єктом
договору найму, а позивачі та
відповідачі не є наймачами; 2)
відповідачі є членами сім'ї власників
житла, а тому вони не можуть
розглядатися як тимчасові мешканці в
розумінні статті 98 ЖК УРСР.

Також зазначили, що позивачі між собою
не є членами сім'ї, оскільки шлюб між
ними розірвано. Позивач ОСОБА_1 також
вселився у спірну квартиру як власник
житла після не проживання в ній
протягом певного часу.

В судовому засіданні відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх представник ОСОБА_7,
третя особа: ОСОБА_5 апеляційну скаргу
підтримали та просили її задовольнити.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх
представник ОСОБА_8 просили
апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь в справі, в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить на праві власності
в рівних частках ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які в ній і
зареєстровані.

На даний час у вказаній квартирі без
згоди позивачів проживають ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, які мають інше місце
реєстрації.

Між сторонами склались неприязні
конфліктні стосунки, які
супроводжуються бійками.

Оскільки проживання відповідачів у
спірній квартирі, як тимчасових
мешканців, порушує право позивачів на
користування своєю власністю, суд
відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України,
ст.98, 99, 150 ЖК Української РСР дійшов
висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
зроблено на підставі повного та
об'єктивного дослідження наданих
сторонами доказів та відповідає
вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За вимогами ст.109 ЖК Української РСР
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Відповідно до положень ст.150 ЖК
Української РСР, громадяни, які мають у
приватній власності квартиру,
користуються нею для особистого
проживання і проживання членів сім'ї і
мають право розпоряджатися цією
власністю на свій розсуд.

Проживання відповідачів в квартирі є
перешкодою для позивачів, як
співвласників майна, здійснювати своє
право власності в повному обсязі.

Доказів вселення відповідачів до
спірної квартири на правах членів
сім'ї позивачів матеріали справи не
містять.

Доводи апеляційної скарги в частині
порушення судом норм матеріального
права є необґрунтованими.

Так, при вирішенні спорів, пов'язаних
із користуванням жилими приміщеннями
в будинках і квартирах, належних
громадянам на праві приватної
власності, слід виходити з норм гл.6
розд. ІІІ ЖК Української РСР про
користування жилими приміщеннями в
будинках (квартирах) приватного
житлового фонду.

Норми гл.2 цього розділу ЖК
Української РСР про користування
жилими приміщеннями в будинках
державного і громадського житлового
фонду до житлових відносин у
приватному житловому фонді
застосовуються у випадках, коли в гл.6
ЖК є посилання на них або коли схожі
житлові відносини не врегульовані
нормами гл.6 і застосування до них
норм гл.2 не суперечить їх змісту.

Оскільки застосування до спірних
правовідносин сторін ст.98 ЖК
Української РСР, яка встановлює
судовий порядок виселення тимчасових
жильців, не суперечить змісту
правовідносин сторін, суд першої
станції обґрунтовано застосував дану
норму, як одну з підстав для
задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду постановлено у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав до
його скасування з мотивів, викладених у
апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 312-315, 319 ЦПК України
колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 28 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22ц/796/7594/2014

Головуючий в суді 1 інстанції: Кричина
А.В.

Доповідач: Кирилюк Г.М.