Справа № 755/8108/14-ц
Провадження № 2/755/2800/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Галагана В.І.,

при секретарі
Дмитрієвій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Відділ Державної
міграційної служби Дніпровського РУ
ГУМВС України в м. Києві, про усунення
перешкод в користуванні власністю,
зняття з реєстрації та виселення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою, в якій просить
зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не
перешкоджати позивачу в користуванні
та розпорядженні своїм майном, а саме
квартирою АДРЕСА_1 виселити
відповідача ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1
та зобов'язати Відділ Державної
міграційної служби Дніпровського РУ
ГУМВС України в м. Києві зняти з
реєстрації відповідача ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1 мотивуючи свої вимоги
тим, що 11.01.2014 року між позивачем та
відповідачем було укладено попередній
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, за умовами якого позивачем
сплачено відповідачу суму завдатку у
розмірі 8 000,00 грн. в рахунок належних за
Основним договором платежів, на
підтвердження зобов'язання і його
виконання, з метою забезпечення
реалізації своїх намірів щодо
купівлі-продажу квартири та своєї
платоспроможності. За домовленістю
сторін укладення та нотаріальне
посвідчення Основного договору мало
бути здійснено до 12.02.2014 року включно.
За час, що передував укладенню Договору
купівлі-продажу квартири, всі дії
відповідача були направлені на
реалізацію ним наміру щодо продажу
спірної квартири, та у позивача не
виникало сумніву у правомірності дій
сторін договору. 25.02.2014 року позивачем
на ім'я відповідача було відкрито
рахунок в АТ „Фінанси та Кредит", на
який позивач перерахував грошові кошти
у розмірі 256 000,00 грн., що були отримані
відповідачем 25.02.2014 року згідно
квитанції № 1. 25.02.2014 року між сторонами
було укладено Договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Однак, після
укладення договору купівлі-продажу
квартири відповідач свої зобов'язання
не виконав, продовжує користуватися
спірною квартирою, відмовився від
виселення та зняття з реєстрації, що є
порушенням прав позивача як власника
квартири та підставою звернення
останнього з даним позовом в судовому
порядку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, з підстав, викладених у змісті
позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти позову заперечував в повному
обсязі, просив в позові відмовити,
обґрунтовуючи свої заперечення тим, що
ним укладено договір купівлі-продажу
квартири від 25.02.2014 року в безпорадному
стані, оскільки він знаходився в стані
алкогольного сп'яніння, тому не міг
усвідомлювати значення своїх дій щодо
укладення вказаного Договору, та на
даний час не має наміру на відчуження
спірної квартири.

Представник третьої особи Відділу
Державної міграційної служби
Дніпровського РУ ГУМВС України в м.
Києві в судове засідання не з'явився,
про день, час та місце судового
розгляду справи повідомлений належним
чином, про поважні причини неявки суд
не повідомив, однак надіслав до суду
заяву, відповідно до якої просить
провести розгляд справи за його
відсутності.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи, оцінивши зібрані по
справі докази, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, інших
відносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами
іншого судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції
України, право власності є непорушним,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу
України, власникові належить право
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Таке рішення відповідає передбаченій
ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України
вимозі до актів цивільного
законодавства про дотримання принципу
однаковості регулювання цивільних
відносин на всій території України і
означає, що де б не проживав власник і
де б не знаходилося його майно, він
володіє усією сукупністю прав
володіння, користування та
розпоряджання цим майном на однакових
засадах, визначених Конституцією
України та Цивільним кодексом України.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд і має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Судом встановлено, що 11.01.2014 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Попередній
договір, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований за реєстровим номером
№ 30, згідно умов якого сторони
зобов'язалися в майбутньому, у строк до
12.02.2014 року включно, укласти і належним
чином оформити договір купівлі-продажу
нерухомого майна, а саме: квартири
АДРЕСА_1, як складається з 1-ї кімнати,
загальною площею 22,00 кв.м., жилою площею
12,00 кв.м.

Згідно п. 2.1. Договору, продавець згоден
продати, а покупець згоден купити
зазначену квартиру за ціною 221 400,00 грн.,
що є еквівалентним 27 000,00 доларів США на
дату укладення Основного договору
купівлі-продажу.

До підписання цього договору, в рахунок
належних за Основним договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання, з метою забезпечення
реалізації своїх намірів щодо
купівлі-продажу квартири та своєї
платіжної спроможності, покупець
передав, а продавець отримав суму
завдатку у розмірі 8 000.00 грн., що є
еквівалентом 1 000,00 доларів США. (а.с. 8-9)

25.02.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
укладено Договір купівлі-продажу
квартири, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований за реєстровим номером
№ 400, згідно умов якого продавець
передає у власність, а покупець приймає
і зобов'язується оплатити на
викладених нижче умовах квартиру
АДРЕСА_1. Квартира, що відчужується,
належить продавцю на підставі
Свідоцтва про право власності на житло,
виданого Дніпровською районною в м.
Києві державною адміністрацією 25.11.2004
року, на підставі розпорядження № 64-208
від 25.11.2004 року.

Відповідно до п. 3 Договору, продаж
вчинено за погоджену сторонами суму в
розмірі 260 000,00 грн. Підписами під цим
договором продавцем та покупцем
підтверджено про повний розрахунок між
сторонами шляхом переказу коштів з
поточного рахунку фізичної
особи-покупця на поточний рахунок
фізичної особи-продавця та про
відсутність матеріальних та інших
претензій один до одного. На
підтвердження про проведення
розрахунків у безготівковій формі,
сторонами договору надано нотаріусу
платіжне доручення від 25.02.2014 року. Така
вартість квартири визначена сторонами
за взаємним погодженням, за
відсутності примусу як будь-кого із
сторін, так і з боку третіх осіб, а також
збігу будь-яких важких обставин.

Згідно п. 6 Договору, продавець
зобов'язався звільнити квартиру, що
відчужується до 03.03.2014 року і передати
її покупцю в обумовлений строк разом із
технічним паспортом та ключами на
відчужувану квартиру.

Сторони у присутності нотаріуса
підтверджують, що в них відсутні
обставини, які примусили їх укласти цей
договір на невигідних умовах, а також
те, що вони отримали від нотаріуса всі
роз'яснення стосовно укладеного
договору і ніяких зауважень, доповнень
до цього договору не мають. Цей договір
підписується сторонами добровільно,
при здоровому розумі та ясній пам'яті,
зміст статей законодавства, які
зазначені у договорі, сторонам відомі
та зрозумілі. (п. 7 Договору
купівлі-продажу квартири) (а.с. 10-11, 12-13)

Відповідно до Заяви про видачу готівки
№ 1 від 25.02.2014 року ОСОБА_2 отримано
грошові кошти у розмірі 256 000,00 грн.,
перераховані на поточний рахунок
ОСОБА_1 у Філії «Цнтральне РУ» АТ
«Фінанси та Кредит», відділення № 10, м.
Київ, вулиця Драгоманова, 29-А. (а.с. 14, 15)

За даними Довідки Форми № 3, виданої
Житловою ремонтно-експлуатаційною
організацією від 19.03.2014 року, в квартирі
АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, - з 13.03.2014 року, та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, - з 28.04.1987 року. (а.с. 16)

За даними Довідки Дніпровського РУ
ГУМВС Украни в м. Києві від 27.03.2014 року,
за зверненням ОСОБА_1 слідчим відділом
Дніпровського РУ ГУМВС України в м.
Києві проводиться досудове
розслідування кримінального
провадження № 0002677 від 07.03.2014 року
за ознаками вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190
КК України, за фактом заволодіння
грошовими коштами в сумі 256 000,00 грн. при
укладенні договору купівлі-продажу
квартири за адресо: АДРЕСА_1, а також
подальшого перешкоджання з боку ОСОБА_2
у вселенні ОСОБА_1 у вказану квартиру.
(а.с. 22)

За нормою частини другої ст. 386
Цивільного кодексу України, власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутись до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Захист права власності - це сукупність
передбачених законом
цивільно-правових засобів, які,
по-перше, гарантують нормальне
господарське використання майна (тобто
вони забезпечують захист відносин
власності в їх непорушеному стані), а
по-друге - застосовуються для
поновлення порушених правовідносин
власності, для усунення перешкод, що
заважають їх нормальному
функціонуванню, для відшкодування
збитків, які заподіяні власнику.

Захист права власності здійснюється в
передбаченому законом порядку, тобто
шляхом застосування належної форми, за
собів і способів захисту. Для захисту
застосовується юрисдикційна форма
захисту, тобто діяльність
уповноважених державних органів, які
здійснюють комплекс організаційних
заходів для захисту пору шених прав.

За нормою статті 391 Цивільного кодексу
України, власник, майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до цієї статті, власник у
цьому випадку має право вимагати
захисту свого права від особи, яка
перешкоджає його користуванню та
розпорядженню своїм майном. Підставою
звернення за захистом в судовому
порядку є вчинення третьою особою
перешкод власнику в реалізації ним
повноважень розпорядження або/та
користування належним йому майном, за
умови відсутності між сторонами
спірних правовідносин договірних
відносин. Характерною ознакою такого
порушення права власності є
протиправне вчинення третьою особою
перешкод власникові у реалізації ним
повноважень розпорядження або/та
користування належним йому майном.

У п. 7 інформаційного листа ВАСУ „Про
деякі приписи законодавства, яке
регулює питання, пов'язані із
здійсненням права власності та його
захистом" від 31.01.2001 року, зазначено, що
для подання негаторного позову не
вимагається, щоб перешкоди до
здійснення права користування й
розпорядження були результатом винних
дій відповідача чи спричинили збитки,
достатньо, щоб такі дії (бездіяльність)
об'єктивно порушували права власника і
були протиправними.

Згідно ст. 158 Житлового кодексу України,
наймач, користується жилим приміщенням
у будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, відповідно до договору
найму жилого приміщення.

За вимог ст. 169 Житлового кодексу
України, у разі припинення договору
найму житлового приміщення в будинку
(квартирі), що належить громадянинові
на праві приватної власності, наймач і
особи, які проживають разом з ним,
зобов'язанні звільнити жиле
приміщення, а в разі відмовлення
підлягають виселенню в судовому
порядку без надання іншого житлового
приміщення.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійснені лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Як убачається з матеріалів справи,
предметом позовних вимог є усунення
перешкод відповідачем ОСОБА_2 у
здійснення права власності позивачем
на належну йому на праві власності
квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення
відповідача із спірної квартири без
надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального
кодексу України, доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, пояснень свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Оцінивши наявні у справі докази,
аналізуючи пояснення позивача,
заперечення відповідача, керуючись
нормами діючого законодавства України,
суд приходить до висновку щодо
правомірності заявлених позовних
вимог про усунення перешкод
відповідачем у здійсненні позивачем
права власності на квартиру АДРЕСА_2
шляхом виселення відповідача з
належної позивачу квартири, оскільки
позивачем надано докази належності
йому на праві власності спірної
квартири на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 25.02.2014
року, позивачем доведено факт
порушення відповідачем права позивача
на володіння, користування та
розпорядження спірною квартирою,
шляхом протиправного зайняття
спірного приміщення та користування
ним за відсутності між сторонами
спірних правовідносин домовленості на
проживання в належній позивачу
квартирі, що підтверджено відповідачем
під час судового розгляду справи.

Разом з тим, суд критично оцінює
твердження відповідача про
неотримання ним грошових коштів від
позивача 25.02.2014 року у рахунок оплати
вартості спірної квартири, оскільки
матеріали справи містять докази
перерахування позивачем грошових
коштів у розмірі вартості квартири, та
відповідачем не надано інших доказів
на спростування цього факту. При цьому
судом ураховано відсутність в
матеріалах справи доказів щодо
укладення відповідачем договору
купівлі-продажу спірної квартири, не
усвідомлюючи значення свої дій, та
відповідачем не заявлено клопотання
про витребування таких доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 Цивільного
кодексу України, фізична особа не може
бути виселена або іншим чином
примусово позбавлена житла, крім
випадків, встановлених законом.

За таких обставин, коли права власника
порушені, а власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, суд
приходить до висновку, що позивач
правомірно вимагає усунення будь-яких
порушень його прав користуватись та
розпоряджатись спірною квартирою.

Разом з тим, суд визнає
необґрунтованими вимоги позивача про
зобов'язання Відділу Державної
міграційної служби Дніпровського РУ
ГУМВС України в м. Києві зняти з
реєстрації відповідача ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1 оскільки в матеріалах
справи відсутні будь-які докази
відмови даного державного органу у
вчиненні дій щодо зняття відповідача з
реєстрації за адресою спірною
квартири, ураховуючи безпідставність
пред'явлення позовних вимог до третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору.

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Відділ Державної
міграційної служби Дніпровського РУ
ГУМВС України в м. Києві, про усунення
перешкод в користуванні власністю,
зняття з реєстрації та виселення
підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 4, 16, 311, 321, 316, 317, 319, 386, 391
Цивільного кодексу України, ст.ст. 158, 169
Житлового кодексу України, ст.ст. 10, 57, 60,
208-209, 212-215, 223, 292, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Відділ Державної міграційної
служби Дніпровського РУ ГУМВС України
в м. Києві, про усунення перешкод в
користуванні власністю, зняття з
реєстрації та виселення - задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди
ОСОБА_1 у здійсненні ним права
власності на квартиру АДРЕСА_2.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 без
надання іншого житлового приміщення.

В решті частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я :