Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

/мотивувальна частина/

20 травня 2014 року
Артемівський районний суд міста
Луганська в складі головуючого судді
Зорік М.В.,

при секретарі Рябчинської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду, у місті
Луганську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із
відповідним позовом до відповідача, в
обґрунтуванні якого зазначила, що 18
серпня 2010 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1
грошові кошти у сумі 22000,00 грн., а також
200,00 доларів США, з кінцевим строком
повернення до 30 травня 2011 року, про що
було складено відповідно розписку. 29
липня 2011 року, у зв'язку із
неповерненням боргу у встановлений
попереднім договором строк була
складена нова розписка від 29 липня 2011
року, у відповідності до якої ОСОБА_2
позичив у ОСОБА_1 гроші у сумі 22 000,00 грн.
з кінцевим строком повернення до 30
грудня 2011 року, однак боржником
вищевказані умови договору позики були
проігноровані та на цей час борг не
погашений належним чином.

Станом на 06 лютого 2014 року сума боргу
ОСОБА_2 за договором позики складається
з: 23 578,00 грн. - суми боргу, 2144,88 грн. -
втрати від інфляції, 2459,22 грн. - проценти
за користування кредитом та 3265,39 грн. -
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань, що взагалі становить 31447,49
грн.

У зв'язку з відсутністю юридичної
освіти позивачка вимушена була
звернутися до фахівця про надання
правової допомоги, вартість яких
складає 4000,00 грн.

Виходячи з викладеного позивачка
просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її
користь борг у розмірі 31447,49 грн.,
витрати на правову допомогу у сумі 4000,00
грн. та витрати по сплаті судового
збору у розмірі 315,00 гривень.

В судове засідання позивачка - ОСОБА_1
та її представник - ОСОБА_3 не з'явилися
до початку розгляду справи на адресу
суду від них надійшли заяви, в якої вони
просили зменшити розмір позовних вимог
на суму нарахованої пені у розмірі 3265,39
грн. та провести розгляд справи за їх
відсутністю. Проти винесення заочного
рішення не заперечували.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином,
заперечень проти позову не надав, надав
суду заяву згідно якої у зв'язку з
сімейних обставин та подальшого виїзду
за межі України просив суд відкласти
судове засідання на кінець липня -
початок серпня 2014 року. Відповідач
належних доказів вказаних обставин
суду не надав, таким чином, на підставі
ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд вважає, що
відповідач не з'явився до суду без
поважних причин, та має не меті
затягнути розгляд даної справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 169, 224-226 ЦПК
України, суд вважає можливим вирішити
справу на підставі наявних у ній даних
та доказів без участі відповідача
ОСОБА_2

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази, суд приходить
до наступного висновку.

У судовому засіданні було
встановлено, що 18 серпня 2010 року
відповідач ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1
грошові кошти у сумі 22000,00 грн., а також
200,00 доларів США, з кінцевим строком
повернення до 30 травня 2011 року, про що
було складено відповідно розписку,
згідно з фотокопією розписки від 18
серпня 2010 року /а. с. 29/.

29 липня 2011 року, у зв'язку із
неповерненням боргу у встановлений
попереднім договором строк була
складена нова розписка від 29 липня 2011
року, у відповідності до якої
відповідач ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1
грошові кошти у сумі 22000,00 грн. з
кінцевим строком повернення до 30
грудня 2011 року, відповідно до фотокопії
розписки від 29 липня 2010 року /а. с. 5/.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України,
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України,
договір позики укладається у письмові
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа,незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України,
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості, того
самого роду та такої самої якості, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК
України передбачено, що боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання. При цьому відповідно до
норми ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Однак боржником вищевказані
умови договору позики були
проігноровані та на цей час борг не
погашений належним чином.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання;
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Станом на 06 лютого 2014 року сума
боргу ОСОБА_2 за договором позики
складається з: 23578,00 грн. - суми боргу,
2144,88 грн. - втрати від інфляції, 2459,22 грн.
- проценти за користування кредитом, що
взагалі становить 28182,10 грн.

Положеннями ст. 1050 ЦК України
передбачено, що у випадку, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України. В свою чергу положеннями цієї
статті передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, тобто, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у встановлений
договором строк (ст. 612 ЦК України), на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
зокрема суму боргу. Цією ж нормою ст. 625
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 «Про судове рішення у цивільній
справі» рішення суду як найважливіший
акт правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права.

Таким чином, виходячи з
наведеного, з'ясувавши юридичну
природу виниклих правовідносин,
всебічно і повно оцінивши надані
докази у їх сукупності , суд вважає їх
належними, допустимими та достатніми
для прийняття рішення у справі по суті,
а також на підставі даних доказів,
наведених вище норм діючого
законодавства, враховуючи, що в
судовому засіданні знайшли
підтвердження факт укладення в
належній формі договору позики, факт
наявності у позивачки ОСОБА_1 прав
кредитора за договорами позики від 18
серпня 2010 року і 29 липня 2011 року та факт
невиконання відповідачем ОСОБА_2 свого
обов'язку за цим договором, оскільки у
судовому засіданні був доведений факт
отримання грошових коштів від ОСОБА_1
відповідачем ОСОБА_2 та підтвердився
наданими до суду розписками, суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що
підлягають задоволенню, однак
частково. Так разом з цим вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 борг у розмірі 28182,10 грн.

В частині стягнення витрат на правову
допомогу, позовні вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки позивачка ОСОБА_1
в порушення ст. 60 ЦПК України не надала
суду належних та допустимих доказів
зазначених витрат у зазначеному
розмірі суд вважає, що позов в цій
частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України, з відповідача ОСОБА_2 підлягає
стягненню на користь ОСОБА_1 понесені
останній витрати по сплаті судового
збору в сумі 315,00 грн., відповідно до
квитанції № 5901311 від 07 лютого 2014 року
/а. с. 1/.

На підставі викладеного та: ст.
ст. 16, 526, 530, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України,
керуючись ст. 3, 10, 11, 15, 60, 62, 79, 84, 88, 212 - 215,
224 - 233 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики
про стягнення боргу - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу у розмірі 28 182 (двадцять
вісім тисяч сто вісімдесят дві) гривні
10 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрати по сплаті судового
збору у сумі 315 (триста п'ятнадцять)
гривень, 00 коп.

В іншій частині у задоволенні
позову відмовити за необґрунтованістю.

Копію заочного рішення надіслати
відповідачу не пізніше трьох днів з дня
його проголошення. Заочне рішення може
бути переглянуте судом, що його
ухвалив, за письмовою заявою
відповідача, яку може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України. У цьому разі строк, на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Повний текст рішення
викладено 26 травня 2014 року.

Суддя:
М. В. Зорік