03.06.2014 Справа № 756/7130/14-ц
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________
ун. №756/7130/14-ц
Справа №2-з/756/152/14
УХВАЛА

03 червня 2014 року суддя Оболонського
районного суду м. Києва Диба О.В.
розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Оболонського
районного суду м. Києва в порядку
цивільного судочинства з позовом до
відповідача про стягнення боргу.

Одночасно з поданням позовної заяви
позивач звернувся до суду із заявою про
забезпечення позову в якій зазначив, що
відповідач повинен був виконати своє
грошове зобов'язання та повернути
позивачу отримані в борг кошти до 01.05.2014
року чого ним зроблено не було. В
зв'язку із цим позивач припускає, що
відповідач відчужить належне йому
нерухоме майно, що призведе до
неможливості виконання можливого
рішення суду чи його утруднить, тому
просив накласти арешт на все нерухоме
майно, яке належить відповідачу.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заява позивача про
забезпечення позову задоволенню не
підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно із ч.2 ст.152 ЦПК України у заяві
про забезпечення позову повинно бути
зазначено причини, у зв'язку з якими
потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову.

Відповідно до абз.1 ч.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року №9 "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
суд (суддя), розглядаючи заяву про
забезпечення позову, має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Зважаючи на те, що заява позивача про
забезпечення позову ґрунтується
виключно на його припущеннях, та крім
того позивачем не надано суду
достатніх доказів, які дають підстави
вважати, що внаслідок дій відповідача
може бути утруднене або неможливе
виконання рішення суду.

Крім того позивач не надає відомості,
які б дали суду змогу ідентифікувати
майно, на яке він просить накласти
арешт, що також є підставою для відмови
в задоволенні його заяви.

З огляду на положення п.1, ч. 2 ст. 151 ЦПК
України, дослідивши матеріали позовної
заяви, суд вважає, що заява про вжиття
заходів забезпечення позову не
обґрунтована.

Таким чином, суддя не вбачає підстав
для вжиття заходів забезпечення
позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 151, 152, 153, 210 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення
позову у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції щодо
вжиття заходів забезпечення позову
може бути оскаржена в апеляційному
порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня
проголошення, а особами у справі, які не
були присутні при її проголошенні, з
дня отримання копії ухвали
Апеляційному суду міста Києва через
Оболонський районний суд м. Києва.

СУДДЯ:
О.В. Диба