Справа № 2/238/951/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року Новоазовський
районний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді
Кацаренко І.О.

при секретарі
Андріановій Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
заборгованості з індексації
заробітної плати й компенсації за
затримку виплати, середнього заробітку
за затримку в розрахунку при
звільненні,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 11 березня 2014 року звернулася до
суду із позовом до відповідача про
стягнення заборгованості з індексації
заробітної плати та компенсації за
затримку її виплати, а також середнього
заробітку за затримку в розрахунку при
звільненні, посилаючись на те, що з 11
червня 2008 року по 03 серпня 2009 року вона
перебувала у трудових відносинах з
відповідачем. Однак при виплаті
заробітної плати позивачу не
проводилась індексація, передбачена
діючим законодавством, а також
компенсація за затримку у виплатах,
внаслідок чого були порушені права
позивача на оплату праці, що мають бути
відновлені шляхом зобов'язання
відповідача провести відповідні
виплати. Також вказувала, що оскільки
їй досі не була виплачена
заборгованість з індексації та
компенсації, то відповідач повинен
провести їй нарахувати та виплатити
середній заробіток за час затримки
виплати заборгованої індексації з
компенсацією при звільненні до моменту
ухвалення рішення по справі. На
підставі переліченого позивач просила
суд зобов'язати відповідача провести
розрахунок та виплату заборгованості з
індексації заробітної плати та
компенсації за затримку у її виплаті за
період з 11 червня 2008 року по 03 серпня 2009
року. Також просила суд стягнути з
відповідача середній заробіток за час
затримки виплати індексації
заробітної плати за період з дати її
звільнення по день фактичного
розрахунку.

У судове засідання позивач не явилася,
просила справу розглядати в її
відсутність (а.с.3). Власні розрахунки
сум, які вона просить стягнути з
відповідача, позивач до позову не
додала.

Представник відповідача Біляк В.В.,
який діє на підставі довіреності на
а.с.18, у судове засідання не явився,
звернувся до суду з заявою про розгляд
справи в відсутності представника
відповідача (а.с.16). При цьому
представник відповідача надав суду
письмові заперечення, в яких просив
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі,
обґрунтовуючи свою позицію тим, що

позивач не довела обґрунтованість
заявлених позовних вимог належними
доказами. Також посилався на те, що
порушень трудового законодавства з
боку ПАТ «ММК імені Ілліча» немає, бо
усі належні до сплати позивачу виплати
останній відповідач виплачував
своєчасно шляхом поетапного
підвищення заробітної плати. Також
зазначив, що розрахунки нарахованої
суми індексації та компенсації, надані
відповідачем на вимогу суду, не можуть
бути взятими до уваги, бо протягом
зазначеного періоду часу ПАТ «ММК
ім.Ілліча» підвищувало заробітну плату
позивачу з урахуванням прогнозованого
рівня інфляції. Внаслідок відсутності
боргу з індексації заробітної плати у
позивача відсутнє право на отримання
компенсації за затримку у її виплаті.
На підставі зазначеного немає законних
підстав для стягнення на користь
позивача середнього заробітку за
затримку в розрахунку при звільненні,
тим більше, що позивачем було пропущено
передбачений законом строк для захисту
свого права в частині стягнення
середнього заробітку (а.с.13-16).

У зв'язку з заявами осіб, які беруть
участь у справі про розгляд справи в їх
відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК
України розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, без здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Суд, беручи до уваги заперечення
представника відповідача, викладені в
письмовій формі, дослідивши письмові
матеріали справи, приходить до
висновку, що заявлені позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено з письмових доказів
у справі, що ОСОБА_1 з 11 червня 2008 року по
03 серпня 2009 року працювала в УГХіТ ПАТ
«ММК імені Ілліча» продавцем магазину
№33 (а.с.7). За вказаний період позивачу
нараховувалася та виплачувалася
заробітна плата.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
оплату праці» заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Згідно ст.33 Закону України «Про оплату
праці» в період між переглядом розміру
мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

За ст.34 Закону України «Про оплату
праці» компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати
провадиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» (в редакції від 01
січня 2003 року).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» індексація грошових
доходів населення - це встановлений
законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів й
послуг. Індекс споживчих цін є
показником, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купує населення для
невиробничого споживання, а порогом
індексації є величина індексу
споживчих цін, яка надає підстави для
проведення індексації грошових
доходів населення.

Згідно ст.3 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» індекс споживчих цін
обчислюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері статистики, і не
пізніше 10 числа місяця, що настає за
звітним, публікується в офіційних
періодичних виданнях.

За ст.2 Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» об'єктом
індексації грошових доходів населення
є оплата праці (грошове забезпечення)
як грошовий дохід громадян, одержаний
ними в гривнях на території України і
який не має разового характеру.

Структуру заробітної плати визначено у
ст.2 Закону України «Про оплату праці»,
якою передбачено існування основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

За ст.2 Закону України «Про оплату
праці» визначено, що додаткова
заробітна плата це винагорода за працю
понад установлені норми, за трудові
успіхи та винахідливість і за особливі
умови праці, яка включає доплати,
надбавки, гарантійні і компенсаційні
виплати, передбачені чинним
законодавством.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з п.п.2.2.7 «Інструкції зі
статистики заробітної плати»,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13
січня 2004 року №5.

За ч.2 ст.233 КЗпП України в разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України своїм
рішенням від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013
визначив, що положення ч.2 ст.233 Кодексу
законів про працю України слід
розуміти так, що у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення сум індексації
заробітної плати та компенсації втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати, саме як
складових належної працівнику
заробітної плати, без обмеження
будь-яким строком незалежно від того,
чи були такі суми нараховані
роботодавцем.

Суд встановив, що суми індексації
заробітної плати та компенсація втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків виплати є складовими частинами
заробітної плати (додатковою
заробітною платою).

Таким чином, в разі порушення
законодавства про оплату праці в
частині виплати індексації заробітної
плати працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належних йому до виплати сум
індексації та компенсації без
обмеження будь-яким строком.

Згідно частин 1-4 статті 4 Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення» індексація грошових
доходів населення проводиться в разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
установлюється в розмірі 101%.
Обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дію цього
Закону. Для проведення подальшої
індексації грошових доходів населення
обчислення індексу споживчих цін
починається за місяцем, у якому індекс
споживчих цін перевищив поріг
індексації, зазначений у частині
першій цієї статті. Підвищення
грошових доходів населення у зв'язку з
індексацією здійснюється з першого
числа місяця, що настає за місяцем, у
якому опубліковано індекс споживчих
цін.

На підставі ч.5 ст.4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення», в разі якщо грошові доходи
населення підвищено з урахуванням
прогнозного рівня інфляції
випереджаючим шляхом, при визначенні
обсягу підвищення грошових доходів у
зв'язку із індексацією враховується
рівень такого підвищення у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

При цьому за ч.1 ст.5 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» підприємства, установи та
організації підвищують розміри оплати
праці у зв'язку з індексацією за
рахунок власних коштів.

Визначення правил обчислення індексу
споживчих цін для проведення
індексації та сум індексації грошових
доходів населення, що поширюється на
підприємства, установи та організації
незалежно від форми власності і
господарювання, а також на фізичних
осіб, що використовують працю найманих
працівників, закріплено у «Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення», затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 року №1078.

Згідно до п.1-1 «Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17 липня
2003 року №1078, обчислення індексу
споживчих цін для проведення
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком
починаючи з 06 березня 2003 року (дати
опублікування Закону України від 06
лютого 2003 року «Про внесення змін до
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення»).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» підприємства, установи і
організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

За ст.2 Закону України «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати» компенсація громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом (набрав чинності 01
січня 2001 року). Під доходами у цьому
Законі слід розуміти грошові доходи
громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру, серед яких, крім
іншого, заробітна плата (грошове
забезпечення).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» сума компенсації
обчислюється шляхом множення суми
нарахованого, але не виплаченого
громадянину доходу за відповідний
місяць (після утримання податків і
обов'язкових платежів) на індекс
інфляції в період невиплати доходу
(інфляція місяця, за який виплачується
доход, до уваги не береться).

З наданого відповідачем розрахунку
індексації заробітної плати позивача з
компенсацією за затримку в виплаті,
починаючи з червня 2008 року по серпень
2009 року, сума нарахованої індексації і
компенсації за зазначений період
становить 0 грн. (а.с.17). Розрахунок
середнього заробітку, який підлягає
стягненню на користь позивача,
відповідачем суду не надавався.

З наданого суду відповідачем
розрахунку індексації і компенсації
судом встановлено, що відповідачем
протягом зазначеного у позовній заяві
строку не було підстав нараховувати
позивачу індексацію і компенсацію у
зв'язку з тим, що поріг індексації не
перевищував 101%, у зв'язку з чим
відповідачем зазначена сума такої
виплати 0 грн.. При цьому суд, вірішуючи
спір в цій частині, приймає розрахунок,
виконаний відповідачем, оскільки у
суда у відповідності до вимог
ст.ст.10-11,60-61 ЦПК України наявні докази
в частині певних сум, наданих лише
однією стороною у справі -
відповідачем.

На підставі зазначеного суд встановив,
що розмір заборгованості з індексації
заробітної плати та компенсації за
затримку у її виплаті у відповідача
перед позивачем становить 0 грн.

Суд зазначає, що строки звернення до
суду із вказаним позовом про стягнення
індексації та компенсації позивачем не
було пропущено, бо індексація та
компенсація входять до структури
заробітної плати, а стягнення
заборгованості по заробітній платі не
обмежується строком давності.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

На підставі ст.117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012
Конституційного Суду України у справі
№ 1-5/2012 було визначено, що положення ч.1
ст. 233 Кодексу законів про працю України
у взаємозв'язку з положеннями
ст.ст.116,117,237-1 КЗпП України слід
розуміти так, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином, Конституційним Судом
України було визначено, що для
встановлення початку перебігу строку
звернення працівника до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була
викладена Верховним Судом України в
постанові від 27 березня 2013 року по
справі № 6-15цс13.

Позивач звільнилася з роботи 03 серпня
2009 року.

На час звільнення позивача з нею
проведений був повний розрахунок,
оскільки судом встановлено, що до
сплати їй сум індексації і компенсації
не належало, у зв'язку з чим суд
приходить до висновку, що відповідачем
не порушено право позивача на виплату
при звільненні працівника належних їй
сум з індексації і компенсації
заробітної плати, у зв'язку з чим суд
відмовляє у задоволенні позовних вимог
в цій частині.

Враховуючи вказані обставини, суд
вважає, що оскільки позивачем не
доведено суду, що відповідач порушив її
права і інтереси у зв'язку з невиплатою
їй індексації і компенсації за
відпрацьований час, тому нема законних
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача середнього заробітку
за затримку в розрахунку при
звільненні.

У зв'язку з зазначеним суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України витрати
зі сплати судового збору суд відносить
за рахунок держави, оскільки позивач
звільнена від його сплати згідно
Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.10-11,60-61,88,197,213-215 ЦПК
України, ст.ст.116-117,233 КЗпП України,
Законом України «Про індексацію
грошових доходів населення, Постановою
Кабінету Міністрів України №1078 від 17
липня 2003 року «Про затвердження
Порядку проведення індексації
грошових доходів населення»,
постановою Пленуму Верховного суду
України №13 від 24 грудня 1999 року «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці», суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
заборгованості з індексації
заробітної плати й компенсації за
затримку виплати, середнього заробітку
за затримку в розрахунку при
звільненні відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга в апеляційний суд
Донецької області через Новоазовський
районний суд Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя