Ухвала

іменем україни

5 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Парінової І.К., Фаловської
І.М.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
дочірнього підприємства «Торговий дім
«Одесагаз» про захист прав споживачів,
визнання договору недійсним та
стягнення грошових коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 24 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 8 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до дочірнього
підприємства «Торговий дім «Одесагаз»
про захист прав споживачів,
посилаючись на невиконання
відповідачем укладеного між ними 12
серпня 2008 року договору доручення щодо
підключення її будинку до
газопостачальних мереж, та на
невідповідність цього договору
вимогам Закону України «Про захист
прав споживачів».

Рішенням Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 24 липня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
8 жовтня 2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання
про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в
задоволенні вимог ОСОБА_4, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що укладаючи договір
доручення, позивачка усвідомлювала
його природу, права і обов'язки сторін,
що з нього випливають, мала можливість
з ними ознайомитись до його підписання.
Доказів на підтвердження того, що
волевиявлення позивачки не було
вільним або її було введено в оману,
останньою не надано та судом не
здобуто, а відтак відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог.

Такі висновки судів є обґрунтованими
та узгоджуються з матеріалами справи,
при встановленні зазначених фактів
судами не було порушено норм
цивільного процесуального
законодавства, правильно визначено
характер спірних правовідносин та
застосовано положення норм
матеріального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на
увагу не заслуговують й висновків суду
не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 24
липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Одеської області від 8
жовтня 2013 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Савченко В.О.

Парінова І.К.

Фаловська І.М.