Справа № 204/5132/13-ц
Провадження № 2/204/194/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді

Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської
міської ради про визнання права на
постійне проживання, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2013 року до суду надійшла
позовна заява, яку в серпні 2013 року
позивачка уточнила та просила визнати
за нею, ОСОБА_1 право на постійне
проживання у домоволодінні за адресою:
АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог
позивачка вказала на те, що в 1974 році
вона та її чоловік придбали по домашній
угоді 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1
у ОСОБА_2. Придбане майно належало
померлому ОСОБА_3, а ОСОБА_2 приходиться
йому родичкою, але прав на зазначено на
майно вона не оформлювала, до того ж на
теперішній час вона померла не
оформивши право власності. З 1974 року
подружжя ОСОБА_1 були прописані та
мешкали за адресою АДРЕСА_1, чоловік
ОСОБА_1 звернувся до виконкому
Красногвардійської райради з
проханням про надання дозволу на
продаж йому 2/5 частини домоволодіння,
на що згідно рішення виконкому
Красногвардійської райради депутатів
трудящих було надано згоду. Договір
купівлі - продажу чоловіком не був
укладений, у зв'язку з тим що зазначений
будинок був ветхим, довгий час йшлося
про його знесення, але ніхто
домоволодіння таки і не зніс. Тому
позивачка разом зі свої чоловіком
надалі проживали в домоволодінні та
вважає, що вона добросовісно,
безперервно та відкрито користується
зазначеною частиною домоволодіння.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_1 -
ОСОБА_4 На теперішній час за вказаною
адресою проживають: позивачка, її дочка
ОСОБА_5 та її онук ОСОБА_6 це є єдине
місце їх мешкання. У зв`язку з чим,
позивачка була вимушена звернутися до
суду з позовом про визнання право на
постійне проживання.

У судове засідання позивачка не
з'явилася, але від її представника
надійшла до суду заява про розгляд
справи в її відсутність, позовні вимоги
підтримала просила позов задовольнити,
та не заперечувала проти розгляду
справи у заочному порядку.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, був повідомлений
належним чином про день та час судового
засідання, причин неявки не повідомив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню по наступним підставам.

Згідно ч 1, 2 ст. 310 ЦК України - фізична
особа має право на місце проживання.
Фізична особа має право на вільний
вибір місця проживання та його зміну,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

У судовому засіданні встановлено, що 18
червня 1966 року був укладений шлюб між
ОСОБА_4 та ОСОБА_1, зареєстрований в
Будинку щастя Ленінського району м.
Дніпропетровська (а.с.11).

В 1974 році позивачка та її чоловік
ОСОБА_4 за згодою власника будинку на
той час, вселилися в 2/5 частини
домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленума Верховного Суду України від 12
квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України» у п. 9
вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи приписані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням. Відсутність письмової
згоди членів сім'ї наймача на вселення
сама по собі не свідчить про те, що
особи, які вселилися, не набули права
користування жилим приміщенням, якщо
за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

На підставі рішення виконкому
Красногвардійської районної ради
депутатів трудящихся від 22 травня 1975
року № 632 право власності на 2/5 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 було
зареєстроване за місцевою радою та
передано на баланс (а.с. 5). В цьому ж
рішенні було надано згоду ОСОБА_4 про
надання дозволу на продаж йому 2/5
частини даного домоволодіння.

З 1974 року позивачка добросовісно,
безперервно володіє та відкрито
користується зазначеною частиною
домоволодіння, доглядає та утримує
помешкання, все поточні та капітальні
роботи проводились за рахунок подружжя
ОСОБА_4, з 2000 року вони уклали ряд
договорів про користування
електричною енергією для побутових
споживачів Дніпропетровської області
(а.с. 17-18) та про надання послуг із
вивезення, захоронення чи утилізації
твердих побутових та негабаритних
відходів (а.с.19).

Відповідно до довідки виданою Головою
квартального комітету за вказаною
адресою проживають та зареєстровані
позивачка, її дочка ОСОБА_5 та її онук
ОСОБА_6 (а.с. 20).

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає що позивачка
отримала права на проживання за згодою
власника, оскільки була вселена в дане
домоволодіння за згодою власника, була
прописана та постійно безперервно та
відкрито проживала за згодою нового
власника за даною адресою, а тому
позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно
задовольнити та визнати за неї право на
постійне проживання у домоволодінні за
адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 310, 319 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 209, 212-215,
224, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської
міської ради про визнання права на
постійне проживання - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на постійне
проживання у домоволодінні за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
Т. О. Дубіжанська