АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4466/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
В.В. Руденко Доповідач - Романюк
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М.М.

суддів
Котушенко С.П., Петренко І.О.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" на заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2013
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
вище позовом 13 березня 2013 року. В
обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що відповідно до
укладеного договору №DNНDGK від 20
листопада 2007 року ОСОБА_2 отримала
кредит на суму 80 000 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
грошима у розмірі 11,04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 20
листопада 2027 року.

У порушення вимог закону та умов
договору відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконала та станом на 22 лютого 2013 року
має заборгованість у розмірі 172 444, 53
доларів США, яка складається з
наступного:

- 78 195,22 доларів США -
заборгованість за кредитом;

- 32 949,94 доларів США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом;

- 7 360,00 доларів США -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом;

- 45 697,93 доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором;

- 31,29 доларів США - штраф (фіксована
частина);

- 8 210,15 доларів США - штраф
(процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язань,
за вказаним вище кредитним договором,
між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" 20
листопада 2007 року укладено договір
іпотеки квартири №DNНDGK, згідно
якого, відповідач надала в іпотеку
квартиру загальною 66,10 кв.м., житловою
площею 39,30 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

З урахуванням викладеного просить суд,
в рахунок погашення заборгованості по
зазначеному кредитному договору,
звернути стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою, з наданням
усіх необхідних повноважень для
здійснення реалізації квартири, а
також виселити відповідача та інших
осіб, які зареєстровані та/або
проживають у квартирі зі зняттям з
реєстраційного обліку.

Заочним рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2013
року заявлені вимоги задоволено
частково: у рахунок погашення
заборгованості перед ПАТ КБ
"ПриватБанк" в розмірі 123 505, 16 доларів
США, яка складається з: 78 195, 22 доларів
США - заборгованість за кредитом; 32 949, 94
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом; 7
360, 00 доларів США - заборгованість по
комісії за користуванням кредитом; 5 000,
00 - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором

- звернуто стягнення згідно іпотечного
договору №DNНDGK від 20 листопада 2007
року на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 66,10 кв.м.,
житловою площею 39,30 кв.м., шляхом
проведення прилюдних торгів, з
початковою ціною, яка встановлюється
на рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності в межах процедури
виконавчого провадження. В іншій
частині позову відмовлено та вирішено
питання судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду змінити в частині
визначення порядку звернення
стягнення на предмет іпотеки та
відмови у вимогах щодо виселення,
задовольнивши їх в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується
лише в частині визначення порядку
звернення стягнення на предмет іпотеки
та відмови у вимогах щодо виселення, то
перегляд законності і обґрунтованості
рішення суду першої інстанції
проведено в цих межах.

Задовольняючи заявлені вимоги
частково суд першої інстанції виходив
з їх доведеності та обґрунтованості в
цих межах.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
суду першої інстанцій в повній мірі не
відповідає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 листопада 2007
року між позивачем та відповідачем був
укладений кредитний договір
№DNНDGK, відповідно до якого
остання отримала кредит у розмірі 80 000
доларів США з кінцевим терміном
повернення до 20 листопада 2027 року та
зобов'язалася повернути кредит,
сплатити відсотки в строки та в
порядку, встановленому умовами
договору.

Для забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором,
між тими ж сторонами, 20 листопада 2007
року було укладено договір іпотеки
квартири №DNНDGK, згідно до якого
ОСОБА_2 надала в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1.

Пунктом 7.1 кредитного договору
встановлено обов'язок ОСОБА_2 проводити
погашення кредиту щомісячними
платежами в сумі 996, 30 доларів США.

В наслідок порушення відповідачем умов
кредитного договору та неналежного
виконання своїх зобов'язань утворилась
заборгованість, яка станом на 22 лютого
2013 становить 172 444, 53 доларів США, з них: 78
195,22 доларів США - заборгованість за
кредитом; 32 949,94 доларів США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 7 360,00 доларів
США - заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 45 697,93 доларів
США - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 31,29 доларів
США - штраф (фіксована частина); 8 210,15
доларів США - штраф (процентна
складова).

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо можливості задоволення
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Але, висновок суду про можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом продажу з публічних торгів не
відповідає вимогам закону, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, що також передбачено п.16.8
Договору іпотеки.

У п.2 ч.1 ст.26 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" вказаний один із
позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження - продаж
обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах.

Статтею 38 Закону України "Про іпотеку"
передбачено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу
предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві можливе, якщо
відповідне застереження міститься у
договорі іпотеки.

Пунктом 27 договору іпотеки, укладеного
між сторонами передбачено, що
звернення стягнення на предмет
іпотеки за вибором іпотекодержателя
може бути здійснено шляхом продажу
предмета іпотеки будь-якій особі та
будь-яким способом, в тому числі на
біржі, на підставі договору
купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону
України "Про іпотеку", для чого
іпотекодавець надає іпотекодержателю
право укласти такий договір за ціною та
на умовах, визначених на власний розсуд
Іпотекодержателя, здійснити всі
необхідні дії від імені іпотекодавця, в
тому числі отримати витяг з Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ст.39 Закону України "Про
іпотеку" у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Отже, вибір способу реалізації майна на
яке звернуто стягнення є переважним
правом іпотекодержателя та відповідно
до умов договору про іпотеку сторонами
обрано спосіб реалізації предмету
іпотеки - шляхом укладення договору
купівлі-продажу з наданням
іпотекодержателю права на продаж
предмету іпотеки.

На підставі наведеного висновок суду
першої інстанції щодо способу
реалізації предмета іпотеки шляхом
його продажу з прилюдних торгів є
помилковим та таким, що не відповідає
нормам матеріального права.

Щодо заявленої вимоги про надання
банку всіх необхідних повноважень для
здійснення продажу предмету іпотеки, у
тому числі: надання дозволу на
отримання витягу з Державного реєстру
прав власності, з внесенням даних про
правочин купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державний реєстр речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення банком всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки, то вона не може буди
задоволена, оскільки охоплюється
вимогою про надання права на продаж
зазначеного майна шляхом укладення
договору купівлі-продажу від імені
відповідача з іншою особою-покупцем.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог щодо виселення відповідача та
інших осіб, суд першої інстанції
виходив з їх безпідставності та
недоведеності.

З даним висновком судова колегія
погоджується виходячи з наступного.

Як роз'яснено у п.43 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Частиною 4 статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України, ст.ст.39, 40 Закону
України "Про іпотеку" виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення

Примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: кредитного договору та договору
про іпотеку ОСОБА_2 проживає АДРЕСА_2, а
зареєстрована відповідно до
зазначених договорів та паспорту по
АДРЕСА_3.

Відомостей щодо реєстрації або
проживання відповідача по АДРЕСА_1,
тобто в квартирі що є предметом
іпотеки, матеріали справи не містять.

Окрім того, позивачем не вказано
конкретно осіб, крім відповідача, які
підлягають виселенню з будинку,
позовні вимоги про це до них не
пред'являлися, в ході розгляду справи
вони до участі у справі у якості
співвідповідачів не притягувались, а
тому висновок суду про відмову в
задоволені зазначеної вимоги є
законним.

З урахуванням вищезазначеного судова
колегія дійшла до висновку, що рішення
суду першої інстанції підлягає зміні в
частині визначення шляху реалізації
іпотечного майна.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" - задовольнити
частково.

Рішення Амур - Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
28 жовтня 2013 року - змінити в частині
звернення стягнення та звернути
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 66,10 кв.м.,
житловою площею 39,30 кв.м. шляхом надання
ПАТ КБ "ПриватБанк" право укласти від
імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу з
іншою особою - покупцем, за ціною не
нижче 505 000 грн.

В іншій частині відмови у задоволенні
позову рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: