Справа № 466/3838/14-ц
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

12 червня 2014 року
м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду
м. Львова Донченко Ю.В., розглянувши
матеріали позовної заяви за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк" про зобов"язання до
вчинення дій, повернення депозитного
вкладу та процентів, -

у с т а
н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
акціонерний банк" про зобов"язання до
вчинення дій, повернення депозитного
вкладу, в якому просить зобов"язати
відповідача повернути йому депозитні
кошти в розмірі 7 760 євро, а також
нараховані за час дії депозитного
договору відсотки згідно умов
договору, при цьому покликається на ЗУ
"Про захист прав споживачів".

Розглянувши надані матеріали, суд
вважає за необхідне відмовити у
прийнятті позовної заяви та повернути
її позивачу з наступних підстав.

Згідно договору банківського вкладу
"Швейцарський "Постійний" Здорова
добавка "Квартальний" № 662591/2013 із
виплатою процентів по закінченні
строку дії вкладу від 11.10.2013 року, банк
ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк"
прийняв від вкладника ОСОБА_1 кошти на
вкладний (депозитний) рахунок в сумі 7
760,00 євро у формі депозиту (вкладу) на
строк 13 місяців.

Після укладення договору між банком та
позичальником виникли зобов'язальні
відносини, які регулюються нормами
зобов'язального права та положеннями
укладених договорів банківського
вкладу.

Посилання позивача у позовній заяві на
те, що правовідносини між сторонами
виникли на підставі Закону України
«Про захист прав споживачів» є
безпідставними. Дані правовідносини,
які випливають з депозитного договору,
не є предметом регулювання Закону
України «Про захист прав споживачів», а
врегульовані § 3 «Банківський вклад»
глави 71 Цивільного кодексу України та
Законом України «Про банки та
банківську діяльність». Зокрема ст. 1058
ЦК України визначено, що за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) грошову суму
(вклад), що надійшла, зобов'язується
виплачувати вкладникові таку суму та
проценти на неї на умовах та в порядку,
встановлених договором.

Тобто, банківський вклад не є ані
роботою (діяльністю виконавця,
результатом якої є виготовлення товару
або зміна його властивостей за
індивідуальним замовленням споживача
для задоволення його особистих потреб),
ані продажем товару (продукції) у сенсі
положень, визначених Законом України
«Про захист прав споживачів».

Банк при позичанні коштів у вкладника,
для їх розміщення у якості
банківського вкладу, не отримує жодної
винагороди за користування такими
коштами, а навпаки, сплачує проценти
(дохід вкладника) за період їх
використання. Кошти вкладу(депозиту) аж
ніяк не можуть розглядатися як
«вартість робіт (послуг)» та/або
«загальна вартість замовлення», а
договір про банківський вклад (депозит)
не містить понять «вартість робіт
(послуг)» та/або «загальна вартість
замовлення» у сенсі положень ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Відтак, виходячи із змісту позовної
заяви вбачається, що спір між сторонами
виник саме на підставі договірних
відносин, які регулюються Цивільним
кодексом України, а не Законом України
«Про захист прав споживачів».

Частина 5 ст. 110 ЦПК України містить
норму, яка визначає підсудність
позовів про захист прав споживачів,
надаючи позивачеві право звернутися в
суд або за загальним правилом
підсудності, або за місцем проживання
споживача, або за місцем заподіяння
шкоди чи виконання договору. В даній
нормі маються на увазі позови про
спори, що виникають з правовідносин,
які регулюються Законом України «Про
захист прав споживачів».

Як вбачається з преамбули Закону
України «Про захист прав споживачів»,
даний закон регулює відносини між
споживачами товарів, робіт і послуг та
виробниками і продавцями товарів,
виконавцями робіт і надавачами послуг
різних форм власності, встановлює
права споживачів, а також визначає
механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів», споживачем є
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

Таким чином, зважаючи на викладене,
даний позов не пов'язаний із
відносинами щодо захисту прав
споживачів, а тому встановлена ч. 5 ст. 110
ЦПК України альтернативна підсудність
на дані правовідносини не поширюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України,
позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Згідно копії договору банківського
вкладу від 11.10.2013р., відповідач ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк"
зареєстрований за адресою: 04119, м.
Київ-119 вул. Дегтярівська, 27Т, що за
територіальністю не знаходиться у
Шевченківському районі м. Львова.

Таким чином справа не підсудна
Шевченківському районному суду м.
Львова.

Відповідно до ст.115 ЦПК України, якщо
суддя, вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України
заява повертається позивачу, якщо
справа не підсудна суду, до якого вона
була подана.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 109, 115, 121 ЦПК України, суддя,-

У Х В
А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" про
зобов"язання до вчинення дій,
повернення депозитного вкладу та
процентів - повернути позивачеві для
подальшого подання до належного суду.

Роз'яснити позивачу, що повернення
позовної заяви не перешкоджає
повторному зверненню із заявою до суду,
якщо перестануть існувати обставини,
що стали підставою для повернення
заяви.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
протягом п»яти днів з дня її
проголошення.

Суддя: Ю. В. Донченко