АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4163/14
Головуючий 1 інст. - Калмикова Л.К.
Справа № 619/5932/13-ц
Доповідач - Черкасов
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 28 квітня
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ
майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
вказувала, що вона з відповідачем,
ОСОБА_1, перебувала у зареєстрованому
шлюбі з 18 серпня 1990 року до 28 лютого 2009
року. В період шлюбу за кошти, отримані
в кредит за кредитним договором,
сторони придбали автомобіль «Hunday Tucson»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
зареєстровано на ім'я відповідача. За
час шлюбу сплачено 65 552,49 грн. по тілу
кредиту та 13 516,27 грн. за відсотками,
всього 79 068,76 грн. Тому просила визнати
за нею право власності на 1/2 частину
цього автомобілю.

Тому, з урахуванням уточнених позовних
вимог (а.с.57-58), ОСОБА_2 просила суд
стягнути на її користь з ОСОБА_1 39 534,38
грн. в якості компенсації при поділі
придбаного в період шлюбу сумісного
майна - автомобіля «Hunday Tucson»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, Не
заперечує залишити право власності на
автомобіль за відповідачем, стягнувши
на її користь половину першочергового
внеску за автомобіль, а також половину
сплачених у період шлюбу коштів за
кредитним договором.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 28 квітня
2014 року позовну заяву задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 32 776,24 грн. в якості компенсації
при поділі придбаного в період шлюбу
автомобіля «Hunday Tucson», реєстраційний
номер НОМЕР_1, залишивши вищевказаний
автомобіль у власності ОСОБА_1 Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь позивачки судовий
збір у розмірі 250 грн. та на користь
держави у розмірі 77,76 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
вказує, що судом першої інстанції не
враховано пропуск позовної давності,
оскільки шлюб між сторонами розірвано
у 2009 році, а позов про поділ майна
пред'явлений у 2013 році; крім того, не
була встановлена дійсна вартість
автомобіля, не витребуваний кредитний
договір, не враховано знос автомобіля,
зниження його вартості за рахунок
ремонту та автопробігу.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із
наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
спірний автомобіль є спільною сумісною
власністю сторін, неподільною річчю, що
є підставою для компенсації одному з
подружжя половини вартості спірного
майна з урахуванням сплачених в період
шлюбу кредитних коштів подружжям.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 1990
року до 28 лютого 2009 року. (а.с.9).

В період шлюбу за кредитні кошти
сторони придбали автомобіль «Hunday Tucson»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
зареєстровано на ім'я відповідача
(а.с.40).

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 65 СК України
при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Матеріали справи свідчать, що за
кредитним договором від 20 червня 2007
року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 23
563,18 доларів США для придбання
автомобілю «Hunday» (а.с.40).

За час шлюбу сплачено 65 552,49 грн. по тілу
кредиту (а.с.43).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

При поділі майна суд виходить із того,
якщо між подружжям нe досягнуто згоди
про спосіб поділу спільного майна, то
за позовом подружжя або одного з них
суд може постановити рішення: про поділ
майна в натурі, якщо це можливо без
шкоди для його господарського
призначення; про розподіл речей між
подружжям з урахуванням їх вартості та
частки кожного з подружжя в спільному
майні; про присудження майна в натурі
одному з подружжя, з покладенням на
нього обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми.

Статтями 70,71 СК України встановлено, що
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, допускається лише
за його згодою.

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 372 ЦК України, у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення. У разі поділу
майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється.

Згідно роз'яснень у п. 25 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема, неподільні речі,
суди мають застосовувати положення ч.
ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду, а за
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Крім того, відповідно до п. 1 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 лютого 2014 року
«Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав» відповідно до статті 41
Конституції України та пункту 2 частини
першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не
може бути позбавлений права власності
чи обмежений у його здійсненні, крім
випадків, встановлених Конституцією та
законом. Ураховуючи, що згідно зі
статтею 92 Конституції України правовий
режим власності визначається виключно
законами України, то інші
нормативно-правові акти, які обмежують
права власника і не мають ознак закону,
не підлягають застосуванню.

Оскільки згідно з чинним
законодавством суд вирішує спори
співвласників щодо розпорядження чи
користування майном, то не слід
розглядати як неправомірне
позбавлення права власності
присудження грошової або іншої
матеріальної компенсації за частку у
спільній власності за наявності умов,
передбачених пунктами 1- 4 частини
першої та частини другої статті 365 ЦК,
якщо її неможливо виділити або
поділити майно в натурі чи спільно
користуватися ним.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та може вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону, проте при
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник не може завдавати
шкоди правам, свободам інших осіб,
інтересам суспільства і зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства.

Згідно з ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється в
порядку встановленому ст. 364 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно
пропуску строку позовної давності
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства,
оскільки про порушене право позивачка
дізналась лише на початку 2013 року, до
цього часу відповідач обіцяв у
добровільному порядку сплатити
компенсацію за придбаний автомобіль.

Крім того, судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
в ході розгляду справи у суді першої
інстанції представником позивача
ОСОБА_3, яка приймала участь у справі на
підставі наданого нотаріально
посвідченого доручення від позивача
ОСОБА_1 з правом представляти його
інтереси у суді, і з правом визнання або
відмови повністю або частково від
позовних вимог, визнання позову та з
правом підпису від його імені у поданих
заявах, надано заперечення на позовну
заяву ОСОБА_2 про поділ майна подружжя
з ОСОБА_1 в яких зазначено про визнання
позову шляхом розділення між сторонами
спільних коштів подружжя у розмірі 79
068, 76 грн у рівних частках та сплаті 50%
суми від спільних коштів подружжя
позивачці в якості компенсації при
поділі сумісного майна, а саме
неподільної речі - автомобілю(а.с. 37-39).

Тому позивакою в ході судового
розгляду були уточнені позовні вимоги
до відповідача в яких просила суд
стягнути на її користь з ОСОБА_1 39 534,38
грн. в якості компенсації при поділі
придбаного в період шлюбу сумісного
майна - автомобіля «Hunday Tucson»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, залишивши
вказаний автомобіль у власності
відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 28 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: