У х в а л а

02 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Іваненко Ю.Г.,

суддів: Амеліна
В.І., Завгородньої І.М.,

Савченко В.О.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», треті
особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє від
свого імені і від імені
неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7,
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
відділ по Ленінському району служби
(управління) у справах дітей
Запорізької міської ради, ТОВ
«Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації» про визнання
недійсним договору іпотеки,
додаткового договору до договору
іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом вказуючи, що 29
листопада 2005 року між нею та ПАТ КБ
«ПриватБанк» був укладений договір
іпотеки №14.2295/2, згідно з умовами якого
з метою забезпечення виконання
зобов'язання ОСОБА_9 за кредитним
договором від 29 листопада
2005 року №14.2295, вона надала в іпотеку
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1. 30 липня 2009 року між нею та ПАТ
КБ «ПриватБанк» був укладений
додатковий договір №2 до іпотечного
договору №14.2295/2 від 29 листопада 2005
року. Вважає, що вказані договори
укладені з порушенням норм
законодавства, у зв'язку з чим просила
визнати їх недійсними.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 17 липня 2013 року у
задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 13 листопада 2013
року, рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким визнано недійсними укладені між
ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк»
договорів іпотеки №14.2295/2 від 29
листопада 2005 року та додатковий
договір №2 від 30 липня 2009 року до
іпотечного договору №14.2295/2 від 29
листопада 2005 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 13 листопада 2013
року скасовано, залишено в силі рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 17 липня 2017 року.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального закону, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

На підтвердження своїх доводів по суті
заяви, заявник додала до заяви копії
ухвал колегії суддів судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України та Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 жовтня 2007 року
(справа №6-1114св07), від 14 вересня 2011 року
(справа №6-27009св11) та від 28 вересня 2011
року (справа №6-25041св11).

Посилання заявниці на ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 10
жовтня 2007 року, як на підставу
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах є
безпідставним, оскільки зі змісту
заяви і доданої копії зазначеної
ухвали суду касаційної інстанції не
вбачається неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права.

Щодо посилання заявниці на ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 вересня 2011 року та від 28
вересня 2011 року, як на підставу
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах
також є безпідставними, оскільки
подані як приклад ухвали містять інші
фактичні обставини у справі, тому
відповідні ухвали не можуть слугувати
підставою для перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК, і
на них не може здійснюватися посилання
на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК.

Враховуючи наведене, слід відмовити
ОСОБА_3 у допуску справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», треті
особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє від
свого імені і від імені
неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7,
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
відділ по Ленінському району служби
(управління) у справах дітей
Запорізької міської ради, ТОВ
«Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації» про визнання
недійсним договору іпотеки,
додаткового договору до договору
іпотеки, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2014
року до Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Г.
Іваненко

Т.

судді:
В.І.
Амелін

І.М. Завгородня

В.О. Савченко

І.М. Фаловська