АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В.,
Бреславського О.Г.

секретаря Скрипник С.В.

за участю: представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання договору недійсним
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 25 лютого
2014 року,

встановила:

ОСОБА_2 у грудні 2013 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
договору недійсним.

Зазначав, що уклав з ОСОБА_3 договір
дарування житлового будинку з
належними до нього господарськими
будівлями та спорудами, що розташовані
по АДРЕСА_1 Сторожинецького району
Чернівецької області, посвідчений
приватним нотаріусом Сторожинецького
районного нотаріального округу
Чернівецької області ОСОБА_4 25 лютого
2013 року, та договір дарування земельної
ділянки, розташованої в с.Старі
Бросківці Сторожинецького району
Чернівецької області цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,25 га, посвідчений приватним
нотаріусом Сторожинецького районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_4 25 лютого 2013 року.

Посилався на те, що за станом
здоров»я та віку потребує стороннього
догляду.

Вважаючи, що вчиняє договір
довічного утримання, за умовами якого
ОСОБА_3 надаватиме утримання та догляд,
уклав правочини під впливом помилки,
яка полягає у неправильному розумінні
істотних обставин.

Просив визнати договір між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 дарування

№22ц-604 2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Яківчик І.В.

Категорія: 19/21
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

житлового будинку з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані по АДРЕСА_1
Сторожинецького району Чернівецької
області, посвідчений приватним
нотаріусом Сторожинецького районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_4 25 лютого 2013 року,
договір ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дарування
земельної ділянки, розташованої в
с.Старі Бросківці Сторожинецького
району Чернівецької області цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,25 га, посвідчений приватним
нотаріусом Сторожинецького районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_4 25 лютого 2013 року,
недійсними.

Рішенням Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 25 лютого
2014 року позов задоволено.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить
рішення Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 25 лютого
2014 року скасувати та увалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання договору недійсним, суд
першої інстанції послався на положення
ст.229 ЦК України та виходив з того, що
при укладенні правочинів ОСОБА_2
помилявся відносно природи та істотних
умов договорів, волевиявлення ОСОБА_2
не було направлено на здійснення
відчуження майна.

Мотивовано такі висновки суду
першої інстанції похилим віком та
станом здоров»я ОСОБА_2, що пов»язані з
потребою у сторонньому догляді на час
укладення оспорюваних правочинів,
відсутністю іншого житла.

Такі висновки суду першої інстанції
стверджуються матеріалами справи.

Встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
укладено договір дарування житлового
будинку з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані по АДРЕСА_1
Сторожинецького району Чернівецької
області, посвідчений приватним
нотаріусом Сторожинецького районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_4 25 лютого 2013 року.

Також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинено договір
дарування земельної ділянки,
розташованої в с.Старі Бросківці
Сторожинецького району Чернівецької
області цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,25 га,
посвідчений приватним нотаріусом
Сторожинецького районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_4 25 лютого 2013 року.

Статтею 229 ЦК України передбачено,
що якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов»язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням.

Під помилкою слід розуміти таке
неправильне сприйняття стороною
істотних умов угоди, що вплинуло на її
волевиявлення.

Отже, правочин, який вчинено під
впливом помилки, є недійсним оскільки
волевиявлення особи не відповідає її
справжньому наміру.

ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом,
посилався на те, що вважав, що укладає
договір довічного утримання.

Встановлено, що ОСОБА_2 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.21).

За змістом витягу з амбулаторної карти
хворого ОСОБА_2 Старо-Бросківської
амбулаторії загальної практики
сімейної медицини Сторожинецького
району Чернівецької області від 10
грудня 2013 року №389 хворий знаходиться
на диспансерному обліку з приводу
дифузного кардіосклерозу, емфіземи
легень, стан хворого середнього
ступеня важкості, потребує постійного
стороннього догляду (а.с.36).

Так, похилий вік ОСОБА_2, стан здоров»я
свідчать про потребу останнього у
сторонньому догляді та неправильному
сприйняттю стороною істотних умов
угоди.

Доводи ОСОБА_3 стосовно недоведеності,
що така помилка дійсно мала місце,
спростовуються матеріалами справи.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Сам відповідач ОСОБА_2 під час судового
розгляду зазначив, що ОСОБА_2
запропонував залишити йому
господарство за умови, що ОСОБА_3 буде
здійснювати за ним догляд.

Таким чином відповідачем ОСОБА_2.
визнано, що обставинами, яки спонукали
ОСОБА_2 укласти оспорювані правочини,
було похилий вік та стан здоров»я
позивача.

Встановлено, що після укладення
оспорюваних правочинів ОСОБА_2
продовжує проживати у АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 та свідки ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснили, що
ОСОБА_2 проживав у АДРЕСА_1 після
укладення оспорюваних правочинів,
здійснював догляд за ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що
однією з підстав звернення до суду з
позовом є виникнення конфлікту між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу чинення
ОСОБА_3 предком ОСОБА_2 у користуванні
будинком АДРЕСА_1

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду
України у п.19 постанови від 6 листопада
2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних прав про визнання
правочинів недійсними» помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Не заслуговують на увагу посиланням
ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_2 ознайомився із
змістом договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
дарування житлового будинку, договору
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дарування
земельної ділянки до посвідчення
наведених правочинів приватним
нотаріусом Сторожинецького районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_4 25 лютого 2013 року.

Так, до матеріалів справи приєднано
заключення ЛКК поліклініки
Сторожинецької центральної районної
лікарні Чернівецької області від 7
лютого 2014 року №445, відповідно якого
ОСОБА_2 страждає на макулодистрофію
обох очей, має 10% зору.

Ураховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що ОСОБА_2 укладаючи
оспорювані договори дарування
помилявся щодо обставин, які мають
істотне значення, зокрема, щодо
юридичної природи правочину, прав та
обов'язків сторін за цими договорами,
оскільки вважав такі правочини
договорами довічного утримання.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в сумі
першої інстанції.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_3,
на які є посилання в апеляційній
скарзі, про доведеність удаваності
договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
дарування житлового будинку,
посвідченого приватним нотаріусом
Сторожинецького районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_4 25 лютого 2013 року, та
договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
дарування земельної ділянки,
посвідченого приватним нотаріусом
Сторожинецького районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_4 25 лютого 2013 року.

За змістом ст.235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вона насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Пленум Верховного Суду України у
п.25 постанови від 6 листопада 2009 року №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначив, що за
удаваним правочином сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини.

Встановивши під час розгляду
справи, що правочин вчинено з метою
приховати інший правочин, суд на
підставі ст.235 ЦК має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин.

Таким чином, за удаваним
правочином обидві сторони свідомо, з
певною метою оформляють правочин, але
насправді між ними встановлюються інші
правовідносини.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Предметом позову ОСОБА_2, тобто
матеріально-правовою вимогою, стосовно
якої останній просив ухвалити судове
рішення, є визнання договору між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 дарування житлового будинку,
посвідченого приватним нотаріусом
Сторожинецького районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_4 25 лютого 2013 року, та
договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
дарування земельної ділянки,
посвідченого приватним нотаріусом
Сторожинецького районного
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_4 25 лютого 2013 року,
недійсними.

Обставинами, якими ОСОБА_2 обґрунтовув
такі вимоги, зазначав
волевиявлення на виникнення
правовідносин з договору довічного
утримання, необізнаність про природу
оспорюваних правочинів на час
вчинення.

З огляду на наведене сам ОСОБА_2,
звертаючись до суду, не вказував на
укладення оспорюваних правочинів з
метою приховання договору довічного
утримання, який ОСОБА_2 та ОСОБА_3
насправді вчинили.

З огляду на наведене судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 25 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: