АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/5157/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції
- Рибакова В. В. Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року м.
Дніпропетровськ

колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровськоі
області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю.,
Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа ОСОБА_5, про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання правочину удаваним, визнання
права спільної сумісної власності на
автомобіль, визнання недійсною та
скасування державної реєстрації права
власності на автомобіль, стягнення
суми, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2012 року ОСОБА_2, після
реєстрації шлюбу ОСОБА_2(а.с.123),
звернулася з позовом, який уточнювала в
ході розгляду справи, до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа ОСОБА_5, про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання правочину удаваним, визнання
права спільної сумісної власності на
автомобіль, визнання недійсною та
скасування державної реєстрації права
власності на автомобіль, стягнення
суми(а.с.1-4, 121-122, 132, 140-141, 151-152).

Позивачка зазначала, що з лютого 2010
року по травень 2012 року проживали з
ОСОБА_3 однією сім'єю, мали спільний
побут, вели спільне господарство.

На початку 2011 року за спільною згодою
з відповідачем вирішили в інтересах
сім'ї придбати легковий автомобіль. У
зв'язку з тим, що у них не вистачало
грошових коштів, то було прийнято
рішення про взяття та оформлення на її
ім'я кредиту, оскільки відповідач
офіційно не працював.

23.03.2011 року між нею та ПАТ «ВТБ Банк»
був укладений кредитний договір №
85/11-С, за яким їй був виданий кредит в
сумі 38300,00 грн., за які вона з
відповідачем придбали у ОСОБА_7
автомобіль моделі «ЗАЗ TF 698Р» (Део
Ланос) державний номер НОМЕР_1.

З метою економії часу та витрат,
необхідного для переоформлення права
власності, факт купівлі-продажу
вказаного автомобіля був оформлений у
вигляді нотаріально-засвідченої
довіреності від 11.05.2011 року на її ім'я з
правом володіння, користування і
відчуження та на ім'я ОСОБА_3 з правом на
всі інші дії, за винятком дій,
пов'язаних з укладенням договорів
купівлі-продажу, оренди, позички.

З травня 2011 року по травень 2012 року з
відповідачем спільно володіли та
користувались даним автомобілем.

У травні 2012 року, після того, як
стосунки з відповідачем припинилися і
вони стали проживати окремо, ОСОБА_3
забрав автомобіль та документи на
право володіння(користування), а саме
довіреність від 11.05.2011 року та
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу.

З травня 2012 року вона одноособово
сплачує кредит за договором № 85/11-С від
23.03.2011 року.

На звернення до ОСОБА_3 з приводу
вирішення питання щодо поділу
автомобіля, набутого під час
проживання однією сім'єю, та розподілу
обов'язків по кредитному договору №
85/11-С від 23.03.2011 року, отримала відмову.

У жовтні 2012 року їй стало відомо, що
ОСОБА_9, юридичний власник спірного
автомобіля, видав нову довіренсть на
ім'я батька ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який
переоформив право власності на себе та
зареєстрував вказаний автомобіль під
державним номером НОМЕР_4.

Вважає, що в момент оформлення
довіреності від 11.05.2011 року вона та
ОСОБА_3 фактично набули право власності
на спірний автомобіль, а тому зазначена
довіреність є удаваним правочином,
який приховує інший правочин - договір
купівлі-продажу автомобіля, у зв'язку з
чим має право на половину майна,
набутого за час проживання однією
сім'єю з ОСОБА_3, а саме на Ѕ частину
спірного автомобіля, вартість якого за
висновком експерта-автотоварознавця
становить 51919,14 грн.

Позивачка також зазначає, що
укладений під час проживання з ОСОБА_3
однією сім'єю в інтересах сім'ї
кредитний договір № 85/11-С від 23.03.2011
року вони зобов'язані були
виконувати в рівних частках. Починаючи
з травня 2012 року одноособово
сплачувала кредит та 23.08.2013 року
повністю його погасила. Вважає, що
відповідач зобов'язаний компенсувати
їй частину грошових коштів.

Також зазначає, що під час проживання
з ОСОБА_3 однією сім'єю вони в інтересах
сім'ї користувалися кредитною картою,
яка була оформлена на її ім'я. Для
отримання кредиту по договору № 85/11-С
від 23.03.2011 року їм необхідно було
повністю погасити залишок по
зазначеній кредитній картці, для чого
взяла в борг у свого батька ОСОБА_10 6000
грн., за рахунок яких 17.03.2011 року був
погашений кредит. У вересні 2012 року
одноособово повернула батькові борг, а
тому вважає, що має право зі сторони
відповідача на компенсацію половини
повернутого боргу, а саме 3000,00 грн.

У лютому 2012 року з відповідачем брали
в борг у її батька грошові кошти в
розмірі 10000,00 грн. для поїздки в Єгипет,
20.09.2012 року вона одноособово повернула
батькові борг, а тому вважає, що має
право зі сторони відповідача на
компенсацію половини повернутого
боргу, а саме 5000,00 грн.

Посилаючись на викладені обставини,
позивачка в позовній заяві в редакції
від 06.12.2013 року просила: встановити факт
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією
сім'єю без шлюбу в період з лютого 2010
року по травень 2012 року; визнати
правочин, яким є довіреність від 11.05.2011
року, засвідчена приватним нотаріусом
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_11,
зареєстровано в реєстрі за № 833,
виданої ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_2 щодо
права володіння, користування та
відчуження та на ім'я ОСОБА_3 з правом на
всі інші дії, за винятком дій,
пов'язаних з укладенням договорів
купівлі-продажу, оренди, позички
транспортного засобу моделі «ЗАЗ TF 698Р»
(Део Ланос) державний номер НОМЕР_1,
удаваним правочином, вчиненим з метою
приховання іншого правочину, а саме
договору купівлі-продажу
транспортного засобу; визнати за нею та
ОСОБА_3 право спільної сумісної
власності на автомобіль моделі «ЗАЗ TF
698Р» (Део Ланос) державний номер НОМЕР_1;
визнати недійсною та скасувати
державну реєстрацію права власності за
ОСОБА_4 на спірний автомобіль; стягнути
з ОСОБА_3 на її користь компенсацію за Ѕ
частку автомобіля в сумі 25959,50 грн.;
стягнути з ОСОБА_3 на її користь
половину від витрат, здійснених нею в
період з травня 2012 року по серпень 2013
року на погашення кредитного договору
№ 85/11-С від 23.03.2011 року в сумі 12442,90 грн.;
стягнути з ОСОБА_3 на її користь
половину від грошового боргу, який нею
одноособово був повернутий ОСОБА_10, а
саме в сумі 3000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3
на її користь половину від грошового
боргу по розписці від 12.02.2012 року, який
нею одноособово був повернутий ОСОБА_10,
а саме в сумі 5000,00 грн.; стягнути з
ОСОБА_3 на її користь судові
витрати(а.с.151-152).

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 квітня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання правочину удаваним,
визнання права спільної сумісної
власності на автомобіль, визнання
недійсною та скасування державної
реєстрації права власності на
автомобіль, стягнення суми
відмовлено(а.с.200-205).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити
рішення, яким задовольнити позов
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права(а.с.210-215).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За положеннями ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК
України, суд розглядає справи про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Як видно із справи, в обгрунтування
вимог ОСОБА_2, після реєстрації шлюбу
ОСОБА_2.(а.с.123), в позовних заявах (а.с.1-4,
121-122, 132, 140-141, 151-152) зазначала, що з лютого
2010 року по травень 2012 року проживали з
ОСОБА_3 однією сім'єю, мали спільний
побут, вели спільне господарство, разом
придбали за кредитні грошові кошти
автомобіль, брали грошові кошти в борг
у ОСОБА_10

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 суд
встановив наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зареєстрованому
шлюбі не перебували. У період з лютого
2010 року по травень 2012 року між ними були
близькі стосунки, що підтвердили
представники сторін та не заперечував
ОСОБА_3

Суд також встановив, що в період з 2008
року та до кінця 2010 року - початку 2011
року, а потім з осені 2011 року до осені 2012
року відповідач періодично проживав з
ОСОБА_13 без реєстрації шлюбу, від цих
відносин у них народилася дочка.

Крім того, із справи вбачається, що у
період з лютого 2010 року по травень 2012
року ОСОБА_2.(ОСОБА_2.) значилась
зареєстрованою за адресою:
АДРЕСА_1(а.с.46), ОСОБА_3 - за адресою:
АДРЕСА_2, м.Нікополь(а.с.42, 106), тобто
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані за
різними адресами.

07.06.2013 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб
з ОСОБА_14, після чого їй присвоєно
прізвище ОСОБА_2.(а.с.123).

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні
позову, суд виходив з того, що
перебування позивача та ОСОБА_3 у
близьких стосунках не доводять факту
проживання однією сім'єю.

Такі висновки суду відповідають
матерілам справи, оскільки наявні у
справі докази, у тому числі фотокартки,
показання свідків, не свідчать про факт
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією
сім'єю.

Достовірних доказів в розумінні
ст.ст.57,58 ЦПК України, які б містили
інформацію щодо предмета доказування,
а саме відносно того, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 вели спільне господарство,
побут та мали спільний бюджет, а також
доказів про наявність відношень
притаманних сім'ї, ознаки якої
визначено ст.3 СК України, ОСОБА_2 не
надала, таких доказів судом не
встановлено.

Обставин, визначених ст.74 СК Ураїни,
яка регулює питання права на майно
жінки та чоловіка, які проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою, ОСОБА_2 не зазначено та
судом не встановлено.

За таких обставин сам по собі факт
перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
близьких стосунках, на що посилається
ОСОБА_2, не має правового значення для
вирішення справи, оскільки наявність
такого факту без установлення ведення
спільного господарства, побуту та
бюджету не є підставою для
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та
для визнання права власності на
половину майна, зазначеного в позовній
заяві, за кожною зі сторін, що є
підставою для відмови ОСОБА_2 в
задоволенні позову.

Як видно із справи, 23 березня 2011 року
між ПАТ «ВТБ» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір №85/11-С, за умовами
якого остання отримала грошові кошти у
сумі 38300,00 грн., цільове використання
якого на споживчі потреби в інтересах
сім'ї, зі строком повернення 21 березня
2014 року(а.с.7-11).

Оскільки вимоги ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю з ОСОБА_3 не доведені, в
задоволенні вимог про встановлення
такого факту відмовлено, то суд прийшов
до правильного висновку, що вимоги про
стягнення з ОСОБА_3 Ѕ частини витрат,
здійснених ОСОБА_2 в період з травня 2012
року по серпень 2013 року на погашення
кредиту та на повернення боргу ОСОБА_10
за вказаними нею розписками, не
грунтуються на законі і обгрунтовано
відмовив в задоволенні таких вимог.

Що стосується вимог ОСОБА_2 в частині
визнання правочину, яким є довіреність
від 11 травня 2011 року, що посвідчена
приватним нотаріусом Кіровоградського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
та зареєстрована в реєстрі за № 833,
удаваним(а.с.66), а також вимог щодо права
власності на автомобіль та реєстрації
відповідного права, то суд прийшов до
правильного висновку про відсутність
підстав для визнання останньої
удаваним правочином, вчиненим з метою
приховання іншого правочину, а саме
договору купівлі-продажу
транспортного засобу, та визнання
права власності на автомобіль, з огляду
на наступне.

Згідно ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.ст.237, 244, 245 ЦЦК
України довіреність - це письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва її
інтересів перед третіми особами,
грунтується на договорі та визначає
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.

За своїм юридичним змістом договір
доручення є договором про
представництво, при оформленні
довіреності перехід права власності не
відбувається, оскільки повірений
отримує лише тимчасове право на
здійснення від імені й на користь іншої
сторони (власника майна) тих дій, які
передбачені довіреністю. Такою дією
може бути і продаж самого майна.

Таким чином, видача генеральної
довіреності чи передоручення
повноважень на транспортний засіб без
укладення договору купівлі-продажу у
порядку, передбаченому діючим
законодавством, не є договором, який
допускає перехід права власності на
майно до третіх осіб.

Згідно п.2 ч.1 ст.248 ЦК України,
представництво за довіреністю
припиняється у разі скасування
довіреності.

Як видно із справи, 28 січня 2011 року
ОСОБА_9 видав довіреність, якою
уповноважив ОСОБА_7, ОСОБА_15,
ОСОБА_16.(кожен з них може діяти
самостійно), вчиняти від його імені всі
незаборонені діючим законодавством
правочини та інші юридично значимі дії
(розпоряджатися з правом продажу,
оренди, позички), щодо належного йому на
праві власності на підставі свідоцтва
про реєстрацію ТЗ (технічного паспорту)
серії НОМЕР_5, виданого та
зареєстрованого 23.03.2010 року
Світловодським РЕВ УДАІ при УМВС
України в Кіровоградській області,
транспортного засобу марки «ЗАЗ TF 698Р»,
випуску 2009 року, державний номер
НОМЕР_1. Вказана довіреність видана
строком на п'ять років з правом
передоручення повноважень та дійсна до
двадцять восьмого січня дві тисячі
шістнадцятого року з правом виїзду за
межі України при умові оформлення
відповідного свідоцтва про реєстрацію
в органах ДАІ. Зазначена довіреність
посвідчена ОСОБА_17, приватним
нотаріусом Світловодського районного
нотаріального округу 28.01.2011 року і
зареєстрована у реєстрі за № 121(а.с.14).

Довіреність від 11 травня 2011 року
видана ОСОБА_7, який діяв від імені та в
інтересах ОСОБА_9, власника автомобіля
марки ЗАЗ, моделі TF 698Р, 2009 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, по довіреності,
посвідченій ОСОБА_17, приватним
нотаріусом Світловодського районного
нотаріального округу 28.01.2011 року,
зареєстрованій в реєстрі за № 121, на
ім'я ОСОБА_2 з правом вчиняти від імені
власника всі незаборонені діючим
законодавством правочини та інші
юридично значимі дії, та на ім'я ОСОБА_3
з правом на всі інші дії, за винятком
дій, пов'язаних з укладенням договорів
купівлі-продажу, оренди, позички
транспортного засобу(а.с.66)

26.07.2012 року приватним нотаріусом
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_11, було
припинено дію довіреності від 11.05.2011
року, номер у реєстрі нотаріальних дій
№ 833 на підставі заяви ОСОБА_7.(а.с.67).

26.07.2012 року приватним нотаріусом
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_11,
посвідчена довіреність від імені
ОСОБА_7, який діяв від імені та в
інтересах ОСОБА_9 по довіреності,
посвідченій ОСОБА_17, приватним
нотаріусом Світловодського районного
нотаріального округу 28.01.2011 року за
реєстровим № 121, дублікат якої виданий
26.07.2012 року приватним нотаріусом
Світловодського районного
нотаріального округу ОСОБА_17 в реєстрі
за №1168, та який в силу усного
попередньо укладеного з повіреним
договором, цією довіреністю
уповноважив: ОСОБА_2, та/або ОСОБА_10,
та/або ОСОБА_18, які можуть діяти
самостійно та незалежно один від
одного, вчиняти від імені власника всі
незаборонені діючим законодавством
правочини та інші юридично значимі дії
(розпоряджатися з правом продажу,
оренди, позички), щодо належного ОСОБА_9
на підставі свідоцтва про реєстрацію
ТЗ серії НОМЕР_5, виданого
Світловодським РЕВ УДАІ при УМВС
України в Кіровоградській області
23.03.2010 року, транспортним засобом марки
ЗАЗ, моделі TF 698Р, 2009 року випуску, номер
шасі (кузова, рами) НОМЕР_6, колір - сірий,
повна маса - 1400, маса без навантаження -
1085, об'єм двигуна - 1300, реєстраційний
номер НОМЕР_2, зареєстрований там же.
Довіреність видана без права
передоручення повноважень іншій особі
та дійсна до 28.01.2016 року, зареєстрована
в реєстрі за №1608(а.с.159,160).

Про видачу нової довіреності від
26.07.2012 року зроблено відповідну
відмітку в довіреності від 28.01.2011
року(а.с.14 зворот).

Судом також встановлено, що ОСОБА_9
зняв вказаний транспортний засіб з
реєстрації та переоформив останній на
ОСОБА_3. Станом на 06.02.2013 року автомобіль
ЗАЗ TF 698Р, 2009 року випуску, кузов НОМЕР_6,
зареєстровано за ОСОБА_5, на автомобіль
НОМЕР_3, що підтверджується
повідомленням Нікопольського ВРЕВ ДАІ
від 16.02.2013 року(а.с.83).

Отже, наведені обставини свідчать, що
ОСОБА_9, як власник автомобіля ЗАЗ TF 698Р,
2009 року випуску, кузов НОМЕР_6, видавав
довіреності з відповідними правами
щодо вказаного автомобіля, а згодом
розпорядився останнім.

Оскільки відповідно до зазначених
норм діючого законодавства при
оформленні довіреності повірений
отримує лише тимчасове право на
здійснення від імені й на користь іншої
сторони (власника майна) тих дій, які
передбачені довіреністю, а перехід
права власності на транспортний засіб
при таких обставинах не відбувається,
належних та допустимих доказів на
підтвердження доводів про фактичне
укладення договору купівлі-продажу
спірного транспортного засобу ОСОБА_2 у
порядку, передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК
України, не надала, то суд прийшов до
правильного висновку про відсутність
підстав для визнання правочину -
довіреності від 11.05.2011 року, удаваним
правочином, визнання права власності
на автомобіль та скасування державної
реєстрації. При цьому судом не
встановлено обставин та доказів про
порушення вимог ст.ст.202, 203, 235 ЦК
України при складанні та посвідченні
довіреності від 11.05.2011 року.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі на те, що при укладанні
довіреності від 11.05.2011 року ОСОБА_7
фактично продав їй та ОСОБА_3 спірний
автомобіль за 38300,00 грн., не можуть бути
взяті до уваги, оскільки власником
вказаного автомобіля станом на 11.05.2011
року згідно свідоцтва про реєстрацію
ТЗ (технічного паспорту) серії НОМЕР_5,
виданого та зареєстрованого 23.03.2010 року
Світловодським РЕВ УДАІ при УМВС
України в Кіровоградській області,
значився ОСОБА_9, ОСОБА_7 діяв як
повірений на підставі довіреності від
28 січня 2011 року, автомобіль з
реєстраційного обліку у передбаченому
порядку не знімався.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне їх
з'ясування, порушення судом норм
матеріального та процесуального права
необгрунтовані, оскільки суд повно та
всебічно з'ясував права та обов'язки
сторін і прийшов до правильного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, доказам у справі
суд дав оцінку відповідно до вимог ст.212
ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
діючому законодавсту, що регулює
встановлені правовідносини, підстав
для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий-

Судді-