Номер провадження: 22-ц/785/4468/14
Головуючий у першій інстанції Сегеда
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Сілуковій В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3, його
представника ОСОБА_4,

відповідачки ОСОБА_5, її представника
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 06 березня 2014 року за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
Одеська міська рада, про визнання права
власності на спадщину в порядку
спадкування за законом в рівних
частках та визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом частково
недійсним,

в с т а
н о в и л а:

16 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права на
нерухоме майно в порядку спадкування
за законом, визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом та
свідоцтва про право власності
недійсними, який 16 січня 2014 року
остаточно уточнив, обґрунтовуючи
вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер
його батько ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 року
померла його матір ОСОБА_8. Його матері
ОСОБА_8 на праві спільної часткової
власності належали 1/10 частини
багатоквартирного одноповерхового
будинку АДРЕСА_2 на підставі договору
даруванню від 10 квітня 1957 року. Він та
його сестра, відповідачка ОСОБА_5, є
спадкоємцями першої черги,
зареєстровані та проживають за
вказаною адресою. Фактично сім'я
користувалась квартирою АДРЕСА_1, яка
складалася з житлової кімнати площею 19
кв.м., житлової кімнати площею 11, 4 кв.м.,
кухні площею 7, 7 кв.м., веранди площею 3,5
кв.м., та самочинно зведених приміщень -
житлової кімнати площею 14, 2 кв.м.,
житлової кімнати площею 8,4 кв.м., кухні
площею 4,7 кв.м. та веранди площею 10,9 кв.м.
Окремо від квартири в дворі будинку
знаходяться самочинні забудови - літня
кухня-гараж площею 35 кв.м., гараж площею
15 кв.м. та сарай площею 7 кв.м. Після
смерті матері відкрилася спадщина на
вказану квартиру АДРЕСА_1 та будівельні
матеріали й обладнання, які були
використані в процесі будівництва
самочинних приміщень квартири і
надвірних споруд. Він прийняв спадщину,
оскільки на час відкриття спадщини
проживав разом зі спадкодавцем-матерю
ОСОБА_8 й не відмовився від спадщини
протягом шести місяців. Сестра
запевнила його, що спадщину неможливо
оформити за наявністю самовільно
зведених будівель, тому він не
звертався до нотаріальної контори за
оформленням спадщини. Але 09 грудня 2011
року відповідачка звернулась до
приватного нотаріуса ОСОБА_10 з заявою
про прийняття спадщини й 09 жовтня 2012
року отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом на все майно, що
складається з 1/10 частки домоволодіння
з надвірними спорудами, що знаходиться
в АДРЕСА_2. 04 вересня 2013 року, після того
коли йому стало відомо, що його сестра
оманним шляхом оформила спадщину на
себе, він звернувся до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті матері й 17
вересня 2013 року отримав від приватного
нотаріуса ОСОБА_10 відповідь про те, що
він пропустив строк на прийняття
спадщини й йому необхідно звернутись з
позовом до суду. Тому він вважає, що має
право на ? частку від 1/10 частини
вказаного домоволодіння, яка має бути
поділена між спадкоємцями. Його право
на частку спадщини порушено й він
вимушений звернутись за захистом
порушеного права до суду.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 1267, 1268, 1301 ЦК України, позивач ОСОБА_3
просив суд визнати за ним та
відповідачкою ОСОБА_5 право власності
на спадкове майно, яке складається з 1/10
частки домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2, в рівних частках по 1/20
частки за кожним, та визнати частково
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом від 09 жовтня 2012
року, видане приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_5 в частині
визначення єдиного спадкоємця (т. 1, а.с.
6-8, 166-169).

Відповідачка ОСОБА_5 та її представник
ОСОБА_6 проти позову заперечували і в
своїх поясненнях зазначали, що брат
відповідачки - позивач ОСОБА_3,
зареєстрований в домоволодінні,
розташованому по АДРЕСА_2. 26 вересня 2001
року позивач зареєстрував шлюбу з
ОСОБА_11 і з цього часу проживає з
дружиною за адресою: АДРЕСА_3. На час
відкриття спадщини він не проживав
постійно з матір'ю, тому після її смерті
повинен був звернутися до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, в
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернуться до нотаріуса
за видачею свідоцтва про право на
спадщину. В разі відмови нотаріуса у
цьому він мав змогу звернутися до суду
з позовом про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини. Позивач
не надав суду обґрунтованої постанови
нотаріуса про відмову у вчиненні
нотаріальних дій. Вона у встановлений
строк звернулась до нотаріуса з заявою
про прийняття спадщини й отримала
свідоцтво про право на спадщину на
законних підставах. Тому у задоволенні
позову слід відмовити (а.с. 126-127).

Представник третьої особи, Одеської
міської ради, в судове засідання не
з'явився.

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено
(т. 2, а.с. 11-17).

В апеляційних скаргах позивач ОСОБА_3
та його представник ОСОБА_4 просять
рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
мотивуючи тим, що судом першої
інстанції порушені норми
процесуального і матеріального права
(а.с. 22-26, 38-40).

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційних скарг позивача ОСОБА_3 та
його представника ОСОБА_4, пояснення на
апеляцію позивача ОСОБА_3, його
представника ОСОБА_4, відповідачки
ОСОБА_5, та її представника ОСОБА_6,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги позивача
ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4
підлягають задоволенню за таких
підстав.

Спадкуванням є перехід прав та обов'яз
ків (спадщини) від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). До складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смер ті (статті 1216, 1218 ЦК
України). Часом відкриття спадщини є
день смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК
України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
право на спадкування мають особи,
визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України
визначено, що спадкоємець за заповітом
чи за законом має право прийняти
спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі з 12
березня 1966 року (а.с. 23, 144), ІНФОРМАЦІЯ_7
року у них народилась відповідачка
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 року - позивач
ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 14, 135, 136).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер батько сторін у
справі - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 року
померла їх матір ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 134).

Матері сторін у справі -
ОСОБА_8(прізвище до реєстрації шлюбу -
ОСОБА_8), на праві спільної часткової
власності належали 1/10 частини
багатоквартирного одноповерхового
будинку АДРЕСА_2 на підставі договору
даруванню від 10 квітня 1957 року,
укладеному між ОСОБА_9 і ОСОБА_8,
посвідченого державним нотаріусом
П'ятої одеської державної нотаріальної
контори, зареєстрованого у реєстрі за
№ 3394, право власності зареєстровано у
КП БТІ Одеської міської ради в
реєстровій кадастровій книзі № 18,
сторінка 3, під № 939 від 16 квітня 1957
року, (т. 1, а.с. 50-51).

Після смерті матері сторін у справі -
ОСОБА_8, відкрилася спадщина на
спадкове майно у вигляді 1/10 частини
вказаного домоволодіння, вартість
якого згідно звіту про оцінку майна
складає 183543 грн. (т. 1, а.с. 152-153).

Сторони у справі є спадкоємцями першої
черги й зареєстровані за місцем
відкриття спадщини: АДРЕСА_1, що
підтверджується копіями паспортів на
ім'я позивача та відповідачки (а.с. 12зв.,
140) та довідками за формою № 1 від 28
листопада 2011 року про склад сім'ї (т. 1,
а.с. 19, 96).

Із копії спадкової справи №17/2011,
відкритої до майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_8, заведеною
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
вбачається, що 09 грудня 2011 року
відповідачка ОСОБА_5 звернулась з
заявою про прийняття спадщини й 09
жовтня 2012 року отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом на все
майно, що складається з 1/10 частки
домоволодіння з надвірними спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1,
а.с. 130-164).

В заяві відповідачки ОСОБА_5 про
прийняття спадщини зазначено, що крім
неї є спадкоємець першої черги - син
померлої ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 131).

19 грудня 2011 року приватний нотаріус
ОСОБА_10 листом № 111/02-14 роз'яснила
позивачу ОСОБА_3 про необхідність
подати заяву про прийняття спадщини
або про відмову від неї (т. 1, а.с. 139).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач ОСОБА_3 на момент смерті матері
не проживав з нею постійно, після її
смерті не звернувся до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, тому вважається таким, що не
прийняв спадщину.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися неможливо за
таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України
встановлено обов'язок спадкоємця
звернутися до нотаріуса за видачею
свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів про
належність цього майна спадкодавцеві.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено,
що належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
позивач ОСОБА_3 повинен був довести в
судовому засіданні ті обставини, на які
він посилався як на підставу своїх
вимог, а саме те, що проживав постійно з
матерю на момент її смерті й прийняв
спадщину.

В порушення положень ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК
України суд першої інстанції не
з'ясував всебічно та повно обставини,
що мають значення для справи, та не
надав належно оцінки наявним у справі
доказам.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони у справі зареєстровані за
місцем відкриття спадщини: АДРЕСА_2, кв.
3, що підтверджується копіями паспортів
на ім'я позивача та відповідачки (а.с.
12зв., 140), довідками за формою № 1 від 28
листопада 2011 року про склад сім'ї та
копією домової книги прописки
громадян, які проживають в АДРЕСА_1 (т. 1,
а.с. 19, 96, 176-199).

Із копії інвентарної справи КП «ОМБТІ
та РОН» та копії технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_2,
виготовленого 20 березня 2012 року,
вбачається, що фактично сім'я ОСОБА_3
користувалась квартирою АДРЕСА_1, яка
складалася з житлової кімнати площею 19
кв.м., житлової кімнати площею 11, 4 кв.м.,
кухні площею 7, 7 кв.м., веранди площею 3,5
кв.м. (згідно плану поверхів будинку
літ. «Б» - квартира № 7), та самочинно
зведених приміщень - житлової кімнати
площею 14, 2 кв.м., житлової кімнати
площею 8,4 кв.м., кухні площею 4,7 кв.м. та
веранди площею 10,9 кв.м. (згідно плану -
квартира № 8), що розташовані на
земельній ділянці площею 1373 кв.м.
Окремо від квартири в дворі будинку
знаходяться самочинні забудови - літня
кухня-гараж площею 35 кв.м., гараж площею
15 кв.м. та сарай площею 7 кв.м. (т. 1, а.с.
36-66, 68-74, 113-118, 119-125).

У підтвердження своїх вимог та
заперечень проти позову, сторони у
справі послались на свідчення свідків.
Так свідки, які були допитані судом за
ініціативою позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18
засвідчили, що позивач проживав разом
із матерю до її смерті. Свідки, які були
допитані судом за ініціативою
відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, засвідчили, що позивач не
проживав постійно за адресою спірної
квартири, а приїжджав лише в гості.

У підтвердження своїх вимог позивач
ОСОБА_3 також надав суду квитанції про
сплату за комунальні послуги за спірну
квартиру за 2010/2011 роки (т. 1, а.с. 233-253),
яким суд першої інстанції не надав
ніякої оцінки.

У пунктах 23 та 24 постанови № 7 "Про
судову практику у справах про
спадкування" від 30 травня 2008 року
Пленум Верховного Суду України
роз'яснив, що, якщо постійне проживання
особи зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини не підтверджено відповідними
документами, у зв'язку із чим нотаріус
відмовив особі в оформленні спадщини,
спадкоємець має право звернутися в суд
із заявою про встановлення факту
постійного проживання зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини, а не про
встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.
Особа може звернутися до суду за
правилами позовного провадження в разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

Особа, яка не прийняла спадщину в
установлений законом строк, може
звернутися до суду з позовною заявою
про визначення додаткового строку для
прийняття спадщини відповідно до
частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене
положення застосовується до
спадкоємців, в яких право на
спадкування виникло з набранням
чинності зазначеним Кодексом.

Аналізуючи зазначені положення закону,
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України, враховуючи вказані обставини
та оцінуючи докази, надані сторонами у
справі з урахуванням їх
переконливості, належності і
допустимості кожний доказ окремо та у
їх сукупності, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що документально
підтверджено, що позивач ОСОБА_3
постійно проживав разом із
спадкодавцем-матерю ОСОБА_8, на час
відкриття спадщини, й не відмовився від
спадщини протягом шести місяців, тому
вважається таким, що прийняв спадщину.

Після того як йому стало відомо, що
сестра оформила спадщину на себе, 04
вересня 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до П'ятої одеської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті батька
та матері, яка була переслана за місцем
заведення спадкової справи - місця
знаходження приватного нотаріуса
ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 156, 157).

З листа приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
від 17 вересня 2013 року № 142/01-16
вбачається, що видача свідоцтва про
право на спадщину після смерті ОСОБА_8
померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року неможлива у
зв'язку з пропуском строку на прийняття
спадщини й йому запропоновано
звернутись з позовом до суду (т. 1, а.с.
164).

16 серпня 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з вказаним позовом (т.
1, а.с. 6).

Таким чином, після смерті матері -
ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року,
спадкоємцями першої черги є її діти,
сторони у справі, які прийняли спадщину
й мають право на спадщину в рівних
частках.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, виконуючи
повноваження суду апеляційної
інстанції, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що позивач ОСОБА_3
прийняв спадщину після смерті матері
ОСОБА_8, відповідачка ОСОБА_5 порушила й
оспорює його право на ? частину
спадщину й оформити спадщину в
нотаріальної конторі неможливо, тому у
відповідності ст. ст. 15, 16 ЦК України
його порушене право підлягає захисту
судом шляхом визнання за ним право
власності на спадщину за законом після
смерті матері на ? частку від 1/10 частини
вказаного домоволодіння.

Згідно із ст. 1301 ЦК України свідоцтво
про право на спадщину визнається
недійсним за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

Відповідачка ОСОБА_5 не мала права на
спадкування майна в цілому, тому
порушене право позивача може бути
відновлено шляхом визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину від 07 жовтня 2012 року, видане
відповідачці ОСОБА_5, в частині
визнання її єдиним спадкоємцем майна
померлої матері сторін у справі.

Отже, вимоги ОСОБА_3 є законними,
обґрунтованими й підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме, ст. ст. 212,
213, 214 ЦПК України, та матеріального
права, ст. ч. 3 ст. 1268, ст. 1301 ЦК України, у
відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду й ухвалення нового
рішення про відмову у задоволені
позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4 задовольнити,
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 06 березня 2014 року
скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, Одеська міська рада,
про визнання права власності на
спадщину в порядку спадкування за
законом в рівних частках та визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом частково недійсним
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, реєстраційний номер
картки платника податків НОМЕР_1,
зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_1, право власності на ? частину
від 1/10 частини домоволодіння з
надвірними спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_2, яке в цілому складається з
трьох кам'яних житлових будівель,
житловою площею 221,5 кв.м., зазначених на
схематичному плані під. літ. "А,Б,В" та
надвірних споруд: "Д,М1" - сараїв, "Ц" -
вбиральні, 1,2,3,4 - огорожі, І,ІІ -
мостіння, розташованих на земельній
ділянці площею 1383 кв.м., що знаходиться
в фактичному користуванні, яка
належала його матері - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі договору
дарування, посвідченого П'ятою
одеською державною нотаріальною
конторою, 10 квітня 1957 року, за
реєстровим номером 3394, зареєстрованого
в Комунальному підприємстві "Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості" в
книзі № 18 на сторінці АДРЕСА_1 за №939,
реєстраційний номер 11161270, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_6 року, вартість спадкового
майна становить 183543 грн.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від 09
жовтня 2012 року про те, що спадкоємцем
зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6
року, є її дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в
реєстрі за номером 741 (спадкова справа
№ 17/2011р.) в частині визнання ОСОБА_5
єдиним спадкоємцем за законом.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік