Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2426/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Боєва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого: Боєвої
В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі:
Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Гуляйпільського районного суду
Запорізької області від 07 квітня 2014
року за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно до
укладеного договору № б/н від 05.12.2007
року, відповідач отримав кредит у
розмірі 700 грн. у вигляді встановленого
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 36,00% на рік на суму
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком Договір.
Згодом ліміт кредитних коштів було
підвищено, відповідач продовжував
отримувати кредитні кошти за картковим
рахунком.

Також позивач вказував, що відповідач
не погашав своєчасно заборгованість
за кредитом, відсотками, а також іншими
витратами, відповідно до умов договору,
станом на 31.07.2013 року утворилася
заборгованість в загальній сумі 25556,29
грн., яка складається з заборгованості
за кредитом - 13161,15 грн., заборгованості
по процентам за користування кредитом -
8439,49 грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом - 2500,59 грн., штраф
(фіксована частина) - 250 грн., штраф
(процентна складова) - 1205,06 грн.

Посилаючись на ці обставини, позивач
просив стягнути з відповідача ОСОБА_2
на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 25556,29 грн. та судові витрати.

Рішенням Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 07 квітня
2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитом - 13161,15 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом -
8439,49 грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом - 2500,59 грн., штраф
(фіксована частина) - 250 грн., штраф
(процентна складова) - 1205,06 грн. , а
всього 25556,29 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» в рахунок відшкодування
сплаченого судового збору 255,56 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість судового рішення,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Задовольнивши позовні вимоги
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», суд
першої інстанції вірно посилався на
положення статей 610, 612 ЦК України
згідно яких порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) та
визначено, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Також суд посилався на
статті 509, 626, 634 ЦК України якими
визначено поняття зобов'язання,
підстави його виникнення, поняття,
види договору та на статті 1048-1050 ЦК
України, якими передбачено право
позикодавця на одержання від
позичальника процентів від суми
позики; обов'язок позичальника
повернути позику; наслідки порушення
договору позичальником та на статтю 1054
ЦК України у відповідності до якої за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

При цьому суд виходив з того, що
відповідач ОСОБА_2, уклавши 05.12.2007 року
кредитний договір з ПАТ КБ
«Приватбанк», не виконує належним
чином грошові зобов'язання, які виникли
за цим договором. Загальна сума
заборгованості за кредитним договором
станом на 31.07.2013 року складає 25556,29 грн.,
що підтверджено наданим позивачем
розрахунком, а тому суд дійшов
висновку про стягнення вказаної суми
заборгованості з відповідача на
користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Судом встановлено, що між сторонами
05.12.2007 року укладено кредитний договір
згідно якого відповідач отримав
кредит у розмірі 700 грн. у вигляді
встановленого ліміту на платіжну
картку зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 36,00% на
рік на суму заборгованості за кредитом
з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Цей
кредит оформлено шляхом підписання
заяви встановленого банком зразку та
ОСОБА_2 було видано кредитну картку
НОМЕР_1). В цій же заяві ОСОБА_2
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами і
правилами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та банком
Договір (а. с. 9; 10-13).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно статті 629 ЦК України укладений
між сторонами договір є обов'язковим
для виконання, за змістом статей 525, 526
ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору або інших
умов та вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначеними родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором

Відповідно до вимог статті 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За пунктом 1.2. Умов і правил надання
банківських послуг ці умови регулюють
відносини між банком та клієнтом щодо
відкриття та обслуговування
карткового рахунку клієнта, а також
інших банківських послуг, указаних у
Заяві ( а. с. 10).

В пункті 9.3 Умов і правил надання
банківських послуг картковий рахунок
відкрито на невизначений строк.
Пунктом 9.12 названих Умов встановлено,
що договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання, у разі якщо
протягом встановленого строку жодна із
сторін договору не проінформує іншу
сторону про його припинення, договір
автоматично пролонгується на такий же
термін (а.с.12).

Згідно пунктів 3.1.1; 3.1.3 Правил
користування кредитною карткою, які
згідно з Договором є невід'ємною
частиною останнього та діяли на час
укладення Договору, по закінченню
строку дії відповідна картка
продовжується банком на новий строк,
якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не поступило
письмової заяви держателя про закриття
картрахунку (а. с.12).

При розгляді справи в суді першої
інстанції представник відповідача не
заперечував, що відповідач не надавав
письмової заяви про закриття
карткового рахунку, тобто жодна із
сторін не заявила про намір його
припинити.

Договором також передбачено порядок та
умови погашення кредиту, погашення
заборгованості по кредиту, сплата
нарахованих за період користування
кредитом відсотків, комісії за
користування кредитом та інших витрат.

Пунктом 8.6 Умов і правил надання
кредиту фізичним особам передбачено,
що при порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором
більш ніж на 120 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити Банку штраф у
розмірі 250 грн. + 5 % від суми
заборгованості.

На підтвердження позовних вимог
позивачем надано розрахунок
заборгованості станом на 31.07.2013 року та
виписка по картці ОСОБА_2(основна карта
НОМЕР_1) - про рух коштів за період з
10.12.2007 р. по 09.01.2014 року (а. с. 6-8; 97).

В судовому засіданні встановлено, що
позивач свої зобов'язання за договором
виконав, протягом дії договору
неодноразово підвищував ліміт
кредитування, що відповідає умовам
Договору, відповідно до яких Банк має
право у будь-який момент збільшити,
зменшити чи скасувати кредитний ліміт
(а. с. 9 - на звороті).

Відповідач, отримуючи кошти, які
зараховані банком на дану кредитну
картку, свої зобов'язання за кредитним
договором в повному обсязі не
виконував, а тому станом на 31.07.2013 року
заборгованість ОСОБА_2 по кредитному
договору становить 25556,29 грн., яка
складається з наступного:
заборгованість за кредитом - 13161,15 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 8439,49 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 2500,59 грн., штраф
(фіксована частина) - 250 грн., штраф
(процентна складова)-1205,06 грн. (а. с. 6-8).

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і такі висновки суду
відповідають обставинам справи,
належним чином оціненим доказам, а
також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

Основний довід апеляційної скарги
полягає в тому, що суд першої інстанції
не врахував того, що позовна заява ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» не підлягає
задоволенню в зв'язку із закінченням
строку позовної давності - згідно ч. 4
ст. 267 ЦК України.

Такий довід спростовується наступним.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
правильно застосував приписи статей
261, 264, 267 ЦК України.

Згідно до ч. 1 ст. 261 і ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. У відповідності
до ст. 264 ЦК України перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею боргу або іншого обов'язку. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

Судом було враховано, що протягом
всього часу користування кредитними
коштами (шляхом зняття грошей з
кредитної картки) ОСОБА_2 частково
погашав заборгованість. Зокрема, два
останні погашення кредитної
заборгованості були здійснені 26.10.2011
року на суму 1000 грн. та 02.12.2011 року на
суму 950 грн. (це підтверджується як
розрахунком заборгованості за цим
договором станом на 31.07.2013 року, так і
випискою руху коштів за карткою ОСОБА_2
(основна карта НОМЕР_1), які надані
позивачем в якості письмового доказу
(а. с. 6-8; 91-92).

Таким чином, вбачається, що перебіг
строку позовної давності перервався
при перерахуванні коштів на
картрахунок 02.12.2011 року на суму 950 грн. і
почав свій відлік заново, а тому
висновок суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для відмови в
позові ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку із
спливом строку позовної давності
відповідає вимогам закону та
обставинам справи.

Інший довід апеляційної скарги полягає
в тому, що позивачем в якості письмових
доказів надано розрахунок
заборгованості та виписка по
картковому рахунку, які не завірені
належним чином, а тому суд не повинен
був брати до уваги ці докази.

Такий довід апеляційної скарги є
неспроможним, оскільки розрахунок
заборгованості, доданий до позовної
заяви, посвідчений підписом
представника позивача - ОСОБА_4, який
діяв за нотаріально посвідченою
довіреністю від 25.10.2012 року та круглою
печаткою установи банку (а. с. 5 - на
звороті; 6-8; 15).

Слід зазначити, що суд першої інстанції
навіть у разі, якщо б не взяв до уваги
надану позивачем виписку по картці
ОСОБА_2 (основна карта НОМЕР_1), яку
долучено до матеріалів справи на
підставі письмової заяви представника
позивача від 27.03.2014 року, дійшов би
такого ж саме висновку, оскільки з
розрахунку заборгованості за цим
договором вбачається, що вказані кошти
були зараховані в рахунок погашення
заборгованості наступним чином:

- 26.10.2011 року - з платежу в розмірі 1000 грн.
на погашення процентів було
зараховано 414 грн., залишок коштів
зараховано на погашення тіла кредиту
(було 13672,09 грн., після зарахування тіло
кредиту складає 13154,1 грн.);

- 02.12.2011 року - з платежу в розмірі 950 грн.
на погашення процентів було зараховано
439 грн., залишок коштів зараховано на
погашення тіла кредиту (було 13154,1 грн.,
після зарахування тіло кредиту
складає 12643,47 грн.) (а. с. 8; 52-98).

Таким чином, з матеріалів справи видно,
що перебіг строку позовної давності
перервався при перерахуванні
відповідачем коштів на картрахунок
02.12.2011 року на суму 950 грн. і почав свій
відлік заново, а тому висновок суду
першої інстанції щодо відсутності
підстав для відмови в позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» у зв'язку із спливом
строку позовної давності відповідає
вимогам закону та обставинам справи.

Із апеляційної скарги вбачається, що
інші доводи не мають належного
обґрунтування у чому полягає порушення
судом вимог матеріального і
процесуального права, а тому не дають
підстав для висновку щодо незаконності
чи неправильності оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 07 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: