Єдиний унікальний номер 254/5564/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4309/2014
інстанції: Заборський В.О.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Апеляційний суд Донецької
головуючого судді: Курило В.П.,
суддів: Космачевської Т.В., Будулуци
при секретарі: Бакунець Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 12 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
Рішенням Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 12 грудня 2013 року
позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором №б/н від 07 вересня
2007 року у розмірі 27295,48 грн. та вирішено
питання про судові витрати.

З вказаним рішенням суду не погодився
ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, якою
вважає, що рішення винесено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному
обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
посилається на те, що позивач звернувся
до суду поза межами строків позовної
давності, заяву про застосування якої
він подавав до суду першої інстанції.
Тому позов має бути залишений без
задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач доводи апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача з доводами апеляційної скарги
не погодився, просив її відхилити та
залишити без змін рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та
це вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 07 вересня 2007 року звернувся до
установи банку з заявою про надання
кредитних послуг, а саме кредитної
картки НОМЕР_1 з кредитним лімітом в
7000,00 грн., зі сплатою 3% щомісячно із
розрахунку 360 днів. Строк дії
кредитного ліміту співпадає зі строком
дії кредитної картки. Погашення
заборгованості по кредитному ліміту
проводиться шляхом внесення коштів на
картку клієнтом (а.с. 13-14).

Як вбачається із розрахунку
заборгованості за договором б/н від 07
вересня 2007 року, заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
31 травня 2013 року складає, за кредитом -
7003,70 грн., по процентах за користування
кредитом - 14182,50грн., заборгованість по
комісії за користування кредитом - 4333,31
грн., штраф: фіксована частина - 500,00 грн.,
штраф (процентна складова) - 1275,98 грн., а
всього - 27295,49 грн. (а.с. 6-12).

Суд, задовольняючи позовні вимоги ПАТ
КБ «ПриватБанк» та залишаючи без
задоволення заяву відповідача про
застосування строків позовної
давності, виходив з того, що позивачем
не було пропущено строк позовної
давності, відповідачем обов'язки по
сплаті грошових коштів за договором
кредиту не виконувались, тому вимоги
позивача є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Такі висновки суду першої інстанції
правильними і відповідають фактичним
обставинам справи та нормам закону.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються ст. 526, ст. ст. 626,
629, ст. 1049, ст. 1050, ст. 1054 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України
передбачено, що сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

З Умовами та правилами надання
банківських послуг, які є невід'ємною
частиною кредитного договору, ОСОБА_1
ознайомлений, що підтверджується його
підписом у заяві (а.с. 14).

Із заяви позичальника випливає, що
строк дії кредитного ліміту відповідає
строку дії картки.

Однак своїх зобов'язань за кредитним
договором відповідач не виконав
належним чином, що призвело до
утворення заборгованості, яка станом
на 31 травня 2013 року становить 27295,49 грн.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг кредитний
договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий
самий строк.

Відповідно до пп. 3.1.1 пункту 3 частини ІІ
Умов та правил надання банківських
послуг, строк дії картки вказаний на
картці (місяць та рік). Картка дійсна до
останнього календарного дня
зазначеного місяця.

Водночас, із Правил користування
платіжною карткою випливає, що договір
є чинним у межах строку дії картки.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до Правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Такої правової позиції дійшов
Верховний Суд України у постанові від 19
березня 2014 року №6-14цс14, яка в силу ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу. Але в цьому
випадку умовами договору не
передбачений обов'язковий місячний
платіж, тому суд має виходити з строку
закінчення дії картки.

З матеріалів справи вбачається, що
строк закінчення дії картки - вересень
2011 року. І цього строку у банку виникає
право на звернення до суду з позовом
про стягнення заборгованості за
договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Апеляційний суд погоджується із
висновком суду про те, що відповідач
належним чином не виконував взяті на
себе зобов'язання та що жодна із сторін
не інформувала іншу про припинення
Кредитного договору. Водночас, із Умов
і правил надання банківських послуг
випливає, що договір є чинним у межах
строку дії карти.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний
суд погоджується із висновком суду
першої інстанції щодо того, що банк не
пропустив строк звернення до суду з
позовом про стягнення заборгованості,
оскільки позивач звернувся до суду з
цим позовом 01 липня 2013 року, тобто в
межах загального строку позовної
давності - 3 роки.

Доводи апеляційної скарги про
помилкове незастосування судом
позовної давності є не обґрунтованими.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для скасування або зміни
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги не вбачається,
доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і не спростовують
висновків суду, тому відповідно до
частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 12 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: