РІШЕННЯ

Іменем України

25.04.2014

Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді:
Ванівського Ю. М.

при секретарі:
Радченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про
визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3 3-я особа без
самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання
права власності. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що між нею та
відповідачкою ОСОБА_2 було укладено
договір про співпрацю. Згідно умов
вказаного договору вони досягли
домовленості про спільне придбання
майна та подальшого його спільного
використання з метою отримання
доходів. Згідно умов вказаного
договору кожний взяв на себе певні
зобов'язання які повинен був
виконувати. Однак відповідачка не
виконує взяті на себе зобов'язання, а
також не приступала до їх виконання, а
тому є такою що ухиляється від
виконання взятих на себе зобов'язань.
Зокрема, згідно умов вказаного
договору передбачено набуття нею та
відповідачкою права власності в
частках, на майно яке було придбане в
межах виконання зобов'язань по
договору пропорційно до внесених
коштів, а зокрема на нежитлові
приміщення, що розташовані в АДРЕСА_2.
Оскільки, нею повністю було оплачено
вартість придбаного майна, а тому вона
просить визнати за нею право власності
на спірне майно в цілому. Також, просить
визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 20,2
кв. м. яка нею була придбана в межах
домовленостей між нею та ОСОБА_3, згідно
яких нею також було проведено повністю
оплату за придбане майно.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги позовні
вимоги підтримав повністю та дав
пояснення аналогічні позовній заяві.

Представник відповідачки ОСОБА_2 та 3-ої
особи ОСОБА_4 в судовому засіданні
позовні вимоги визнала та пояснила, що
дійсно між ОСОБА_2 та позивачкою було
укладено договір про співпрацю. Згідно
умов якого вони домовились про спільне
придбання майна, а саме нежитлових
приміщень, що розташовані в АДРЕСА_2.
Також, ОСОБА_2 не заперечує проти
визнання за позивачкою права власності
на спірні приміщення, та підтверджує
факт оплати вартості спірного майна
позивачкою. Щодо позовних вимог в
частині визнання за позивачкою права
власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 20,2 кв. м. покладається
на рішення суду.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилась, скерувала суду
заперечення в яких проти позовних
вимог заперечила та просила в
задоволенні позовних вимог відмовити,
та розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши пояснення представника
позивачки, представника ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи,
оцінивши представлені суду документи
та постановляючи рішення, суд
встановив наступне:

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 20.05.2013 року було укладено
договір про співпрацю, згідно якого
вони домовились про здійснення
спільної діяльності та взяли на себе
відповідні зобов'язання які визначені
договором.

20.05.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено додаток № 1 до договору про
співпрацю від 20.05.2013 року, згідно якого
вони домовились про придбання
нежитлових приміщень, загальною площею
40,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2, а також
подальшого оформлення спільної
часткової власності пропорційно до
внесків кожного. Також, з п. 2 вказаного
додатку вбачається, що оплата вартості
набутого майна та витрат по оформленню
договору купівлі-продажу бере на себе
ОСОБА_1

З договору купівлі-продажу 5 лютого 2014
року укладеного між Управлінням
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради та ОСОБА_2 вбачається, що
остання придбала об'єкт малої
приватизації способом викупу, а саме
нежитлові приміщення - антресоль,
позначені в технічному паспорті
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» від 11.05.2006 року
літерами « 24-3», «24-4», « 24-5», « 24-6», « 24-7»,
площею 40,5 кв. м., які розташовані за
адресою: АДРЕСА_2.

З розписки виданої ОСОБА_2 від 02.04.2014
року вбачається, що відповідачка
отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в
сумі 250 000,00 (двісті п'ятдесят тисяч) грн.
на оплату вартості нежитлових
приміщень, загальною площею 40,5 кв. м.,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та
придбані на підставі договору
купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_2
та ЛМР 05.02.2014 року.

З Акту приймання-передачі від 04.2014 року
вбачається, що Управлінням комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради було
передано ОСОБА_2 об'єкт малої
приватизації нежитлові приміщення,
загальною площею 40,5 кв. м., які
розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

З витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 25.04.2014 року № 20938526
вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано
право власності на нежитлові
приміщення, загальною площею 40,5 кв. м.,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Як вбачається зі змісту ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Захист же цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів наведено в ст.16 ЦК України.

Зі змісту статті 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Одним
із таких способів відповідно до
приписів вказаної статті є визнання
права. Цією нормою також встановлено,
що суд може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Ч. 1 статті 61 ЦПК України визначає, що
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Як визнали представники сторін та
вказані обставини встановлені судом,
що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто
домовленості про придбання спірних
нежитлових приміщень, та щодо набуття
ними права власності на такі
пропорційно до внесків кожного, а також
і те, що грошові кошти на оплату за
спірні нежитлові приміщення надала
ОСОБА_1

Ч. 4 статті 174 ЦПК України визначає, що у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

З врахуванням зазначених вище обставин
та того, що відповідачка визнала
позовні вимоги, суд вважає за можливе
визнати за ОСОБА_1 право власності на
спірні нежитлові приміщення -
антресоль, позначені в технічному
паспорті Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» від 11.05.2006 року
літерами « 24-3», « 24-4», « 24-5», «24-6», « 24-7»,
площею 40,5 кв. м., які розташовані за
адресою: АДРЕСА_2.

Ч. 3 статті 10 ЦПК України визначає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

ОСОБА_1 не надано належних та
допустимих доказів для підтвердження
тих обставин, на які позивачка
посилається, як на підставу своїх вимог
в частині визнання за нею права
власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 20,2 кв. м., а тому в
задоволенні таких слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3,15,16 ЦК України, ст. 41
Конституції України, ст.ст.
10,11,61,60,169,174,208,209,212-215,218,224-226 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) право власності на
нежитлові приміщення, антресоль,
позначені в технічному паспорті
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» від 11.05.2006 року
літерами « 24-3», « 24-4», « 24-5», « 24-6», « 24-7»,
площею 40,5 кв. м., які розташовані за
адресою: АДРЕСА_2.

В задоволенні решта позовних вимог
відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
через Франківський районний суд м.
Львова шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Ванівський Юрій Михайлович