Номер провадження: 22-ц/785/4466/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

при секретарі - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«ГАРАНТ-АВТО» до ОСОБА_4 про стягнення
сплаченого страхового відшкодування в
порядку регресу, за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 05 березня 2014 року,

встановила:

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 05.03.14 р. (а. с. 103 - 107)
вищевказаний позов ПАТ «Українська
страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО»»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Українська страхова
компанія «ГАРАНТ-АВТО» в рахунок
страхового відшкодування в порядку
регресу - 5 733,00 грн. та судовий збір у
сумі - 229,40 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.
Посилається на те, що рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального (без
посилань на конкретні норми) та
процесуального (ст. ст. 57, 212, 213 ЦПК
України) права: - судом не прийняті до
уваги пояснення щодо страхування його
цивільно-правової відповідальності в
ПАТ «Міська страхова компанія»,
доказів щодо спростування вказаної
інформації позивач не надав. Його до
відповідальності за не проведення
обов'язкового страхування
транспортного засобу не притягнуто; -
судом не прийнято до уваги, що позивач
не вжив заходів щодо отримання від
нього інформації про поліс
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
застрахованого транспортного засобу; -
не доведено правомірність проведення
страхових виплат, оскільки до полісу
добровільного страхування не додано
договору від 24.03.10 р., не надано доказів
сплати страхових внесків; -
застраховано було автомобіль ВАЗ 21099,
держномер НОМЕР_2, в той час як в ДТП
приймав участь автомобіль ВАЗ 21099,
держномер НОМЕР_2.

Апелянт в судовому засіданні
підтримав доводи та вимоги, які
викладені в апеляційній скарзі.

ПАТ «Українська страхова компанія
«ГАРАНТ-АВТО» письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надало. Свого
представника вказана страхова
компанія в судове засідання, будучі
сповіщеною належним чином про час та
місце розгляду справи, не направила.
Причини неявки свого представника
апеляційному суду страхова компанія не
повідомила, заяв та клопотань не
надала.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України,
неявка сторони, належним чином
повідомлено] про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ПАТ «Українська страхова
компанія «ГАРАНТ-АВТО», суд першої
інстанції виходив з того, що винним у
скоєнні ДТП, яке відбулося 15.10.10 р. є
ОСОБА_4, який керував автомобілем
«Хюндай», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1. У результаті ДТП
належному ОСОБА_6 автомобілю було
завдано механічних ушкоджень. ПАТ
«Українська страхова компанія
«ГАРАНТ-АВТО» виплатило страхове
ОСОБА_6 страхове відшкодування у
розмірі - 5 733,00 грн.. Доказів наявності у
ОСОБА_4 полісу цивільно-правової
відповідальності, повідомлення
останнім своєї страхової компанії про
дорожньо-транспортну пригоду не
надано. Тому до позивача перейшло
право вимоги, яке страхувальник має до
особи, яка є відповідальною за завдання
шкоди (а. с. 105 - 106).

Доводи апеляційної скарги не
спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції, на підставі наданих
сторонами і досліджених судом доказів,
дійшов правильного висновку про
задоволення позову. Висновки суду
відповідають обставинам справи,
вимогам діючого законодавства України
(ст. ст. 1166, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону
України «Про страхування», ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК
України).

Апелянт не надав суду доказів, які б
спростовували вищевказані висновки
суду першої інстанції.

Між сторонами виникли
правовідносини щодо відшкодування
шкоди.

За правилами, передбаченими ст. ст.
1166, 1187, 1191 ЦК України, шкода, завдана
неправомірними діями майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом. Особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо іншій
розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» також передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Судом правильно встановлено, що
належній потерпілій ОСОБА_6 автомобіль
ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2 (а. с. 8), за полісом № 19 G - 0264100
добровільного страхування
транспортного засобу від 20.03.10 р. (а. с. 7)
був застрахований у ВАТ «Українська
страхова компанія «Дженерал Гарант»,
правонаступником якого є ПАТ
«Українська страхова компанія
«ГАРАНТ-АВТО» (а. с. 24 - 33). Відповідно до
Висновку експертного товарознавчого
дослідження (а. с. 12 - 23) вартість
відновлювального ремонту пошкодженого
автомобіля ВАЗ 21099, НОМЕР_2, становить - 6
030,18 грн.. Відповідно до страхового акту
від 05.11.10 р. (а. с. 6), видаткового касового
ордеру від 08.11.10 р. (а. с. 10) позивач
сплатив ОСОБА_6 страхове відшкодування
у сумі - 5 733,00 грн..

Доводи апелянта про те, що судом не
прийняті до уваги пояснення щодо
страхування його цивільно-правової
відповідальності в ПАТ «Міська
страхова компанія», стягнення в
порядку регресу вищевказаної суми з
ПАТ «Міська страхова компанія» є
неспроможними. Відповідач, відповідно
до ст. ст. 11, 60 ЦПК України не надав ні
суду першої інстанції, ні апеляційному
суду доказів щодо наявності
відповідного полісу, виконання свого
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
(ПАТ «Міська страхова компанія»),
письмового повідомлення про ДТП (ст. 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»).

Доводи апелянта щодо ненадання
позивачем до полісу добровільного
страхування договору від 24.03.10 р.,
доказів сплати страхових внесків
суперечать матеріалам справи,
положенням діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 981 ЦК України,
договір страхування може укладатись
шляхом видачі страховиком
страхувальникові страхового свідоцтва
(поліса, сертифіката). У виданому ОСОБА_6
полісі добровільного страхування (а. с.
7) вказано, що останньою сплачена
страхова премія у розмірі - 1 520 грн..

Щодо доводів апелянта про
невідповідність державних
реєстраційних номерів автомобіля, який
було застраховано, автомобілю, який
приймав участь у ДТП, колегія суддів
приймає до уваги наступне. Відповідно
до полісу добровільного страхування (а.
с. 7) застраховано автомобіль - ВАЗ 21099,
НОМЕР_2, який належить ОСОБА_6, що
підтверджується Свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу (а. с.
8). У довідці про ДТП, яке мало місце саме
15.10.10 р. (а. с. 9), вказано про пошкодження
належного ОСОБА_6 автомобіля ВАЗ 21099,
НОМЕР_2. Відповідно до світлин, які
додані до висновку експертного
товарознавчого дослідження (а. с. 19 - 20)
об'єктом дослідження був саме належний
ОСОБА_6 автомобіль ВАЗ 21099, НОМЕР_2. Таким
чином, посилання у постанові
Малиновського районного суду м. Одеси
від 08.11.10 р. (а. с. 11) на автомобіль ВАЗ 21099,
НОМЕР_2, аналогічні посилання у листі
позивача від 17.05.11 р на адресу
відповідача (а. с. 3) колегія суддів
вважає формальним дефектом (помилкою)
змісту постанови суду та листа.
Наявність зареєстрованого іншого
автомобіля ВАЗ 21099, за державним
реєстраційним номером НОМЕР_2
матеріалами справи не підтверджено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
ухвалив рішення на підставі наданих
сторонами та досліджених у судовому
засіданні доказів, повно, всебічно і
об'єктивно з'ясувавши обставини, на які
посилалися сторони як на підставу
своїх вимог і заперечень. Суд надав
оцінку наявним доказам з врахуванням
їх належності, допустимості і
достовірності, з врахуванням їх
достатності та взаємного зв'язку в їх
сукупності. Суд першої інстанції
правильно визначив характер спірних
правовідносин, вірно застосував норми
матеріального права та дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову ПАТ «Українська
страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО».
Рішення суду є справедливим, законним
та обґрунтованим. Підстави для його
скасування, зміни в межах доводів
апеляційної скарги ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 05 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко