Справа № 278/662/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року

Житомирський районний суд
Житомирської області

у складі : головуючого судді - Баренко С.
Г,

за участю секретаря судового засідання
– Лабенської Л.І., представників
позивача та відповідача (ОСОБА_1),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі, цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Станишівської сільської ради
Житомирського району (далі – ОСОБА_1)
про скасування рішення ОСОБА_1 та
державного акту на право власності на
земельну ділянку,-

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_2 у позові просить скасувати
рішення виконкому ОСОБА_1 від 15.07.1999 в
частині надання ОСОБА_3 земельної
ділянки площею 0,67 га в с.Бистрі,
Житомирського району та скасувати
державний акт останньої. Вимоги
мотивовані тим, що позивач та
відповідач є співвласниками житлового
будинку №49 по вул.. П.Соломка в с.
Бистри, Житомирського району, однак вся
земельна ділянка належить ОСОБА_3 без
жодних правових підстав.

Позов було підтримано у суді
представником позивача, який зазначив,
що на момент передачі у власність
відповідачу спірної земельної ділянки
не було враховано частку ОСОБА_2 у
розташованому на цій ділянці житловому
будинку.

ОСОБА_3 проти позову заперечувала.
Стверджувала, що правомірно володіє
спірною земельною ділянкою. У
подальшому в судове засідання не
з’явилася, з клопотанням про розгляд
справи без її участі не зверталася.

ОСОБА_1 позов визнала. Пояснила, що
сторони є співвласниками житлового
будинку за № 49 та проживають в ньому.
Уся земельна ділянка біля будинку
приватизована відповідачем. Надала
земельно-кадастрову книгу та
зазначила, що будь-які інші рішення,
окрім оскаржуваного, про надання
ОСОБА_3 земельних ділянок у ОСОБА_1
відсутні.

Досліджені обставини справи
відповідають цивільним
правовідносинам. Суд розглядає справу
в межах заявлених вимог.

Позивач з 1985 року є власником ? частини
житлового будинку №49 по вул.. П.Соломка
в с. Бистрі, Житомирського району (а.с.
8).У 2001 році позивач отримала свідоцтво
про право власності. Друга половина
будинку належить відповідачу ОСОБА_3 Ці
обставини сторони не заперечують. На
ім’я відповідача було видано
державний акт серії І-ЖТ №032492 від 20.03.2000
на земельну ділянку площею 0,6683 га, з
яких 0,2500 га – для обслуговування
спірного житлового будинку та
господарських будівель і 0,4183 га – для
ведення особистого підсобного
господарства (а.с.11). Цей державний акт
виданий на підставі рішення виконкому
ОСОБА_1 від 15.07.1999 (а.с.13).

Стаття 42 ЗК України (в редакції 1990 року),
чинна на час видачі спірного
державного акту передбачала, що
громадяни, яким жилий будинок,
господарські будівлі та споруди і
земельна ділянка належать на праві
спільної сумісної власності,
використовують і розпоряджаються
земельною ділянкою спільно.
Використання і розпорядження
земельною ділянкою, що належить
громадянам на праві спільної
часткової власності,

визначаються співвласниками цих
об'єктів і земельної ділянки
пропорційно розміру часток у спільній
власності на даний будинок, будівлю,
споруду.

Передача земельних ділянок у
колективну та приватну власність
провадиться Радами народних
депутатів, на території яких
розташовані земельні ділянки (ст. 17 ЗК
України в ред. 1990 року)

Оскаржуване рішення №35 від 15.07.1999
прийняте виконавчим комітетом ОСОБА_1
та не місить формулювання щодо
передачі земельних ділянок у
власність, а лише вносить зміни в
розміри земельних ділянок до раніше
прийнятих рішень сесії та виконкому
сільської ради по фактичному
користуванні. При цьому будь які інші
рішення про передачу у власність
ОСОБА_3 земельних ділянок на території
ради відсутні. Ці обставини визнані в
судовому засіданні представником ради,
а також підтверджуються архівною
довідкою №04-07/22 від 14.04.2014 (а.с.34).
Досліджена в судовому засіданні
земельно-кадастрова книга с. Бистрі
також не містить жодних інших
відомостей. У графі «підстава права
користування присадибною ділянкою»
зазначено лише спірне рішення (а.с. 47-48).

Таким чином зі змісту наведеного
рішення вбачається, що земельні
ділянки надані ОСОБА_3 у користування, а
не у власність. Поряд з цим відповідач
на підставі саме цього рішення від
15.07.1999 приватизувала земельні ділянки
без врахування інтересів позивача, яка
є співвласником житлового будинку,
проживає в ньому та фактично
користується частиною земельної
ділянки, яка зазначена у державному
акті. Інших земельних ділянок біля
житлового будинку сторін немає
(а.с.11-13,34-35).

Відповідно до ст.19 Конституції органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи повинні діяти лише на
підставі , в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За правилами ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, відповідачами не доведено
законність передачі у власність ОСОБА_3
земельної ділянки площею 0,6683 га, а тому
позов підлягає до задоволення.

Керуючись: ст. ст. 17, 42 ЗК України (в ред.
1990 р.), ст.ст. 15,16, 328 ЦК України, ст. ст. 3, 11,
57, 60, 61, 88, 130, 197, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,
суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Скасувати рішення виконавчого
комітету Станишівської сільської ради
народних депутатів від 15.07.1999 в частині
внесення змін в розміри земельних
ділянок стосовно ОСОБА_3. Скасувати
державний акт на право приватної
власності на землю серії І-ЖТ №032492,
виданий 20.03.2000 року виконавчим
комітетом Станишівської сільської
ради народних депутатів Житомирського
району Житомирської області,
зареєстрований в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №30 на земельну
ділянку загальною площею 0,6683 га, що
розташована на території с.Бистра,
Станишівської сільської ради
Житомирського району та області.

Стягнути з ОСОБА_3 487 грн. 20 коп. судових
витрат.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення строку на апеляційне
оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Житомирської
області через Житомирський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:

С.Г. Баренко