РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

Головуючого судді Бондаренко Ю.О.

судді: Павліченко С.В.,
Собослой Г.Г.

при секретарі : Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами Державної
казначейської служби України, ОСОБА_1
та в.о. прокурора м.Мукачево
Закарпатської області на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
25.03.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Державної казначейської служби,
Управління МВС України в Закарпатській
області про відшкодування
матеріальних збитків та моральної
шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Державної казначейської служби
України, Управління МВС України в
Закарпатській області про
відшкодування матеріальних та
моральних збитків, завданих незаконним
кримінальним переслідуванням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
14 грудня 2011 року старшим слідчим СВ
Мукачівського МВ УМВС України в
Закарпатській області Гарапко В.В. було
порушено відносно нього кримінальну
справу за ч. 3 ст.190 КК України -
шахрайство, заволодіння шляхом обману
грошовими коштами у великому розмірі в
сумі 150000 гривень, яке виразилось у
ненаданні правдивих відомостей до
Львівського Господарського суду, чим
самим завдав шкоду ТОВ БК
«Прогрестехбуд» у зазначеному розмірі
(вартість крану). Крім того слідчим було
накладено арешт на належне йому рухоме
та нерухоме майно. Постановою
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 30 березня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 21.06.2012 року, визнано
незаконними дії старшого слідчого СВ
Мукачівського МВ УМВС Гарапко В.В. щодо
порушення кримінальної справи від
14.12.2011 року та скасовано вказану
постанову. Постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 06 листопада 2012 року
кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_1 за ч.3 ст. 190 КК України закрито на
підставі п.1 ч.1 ст.6 КПК України у зв'язку
з відсутністю події злочину, а
постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 07 листопада 2012 року
відмовлено у задоволенні цивільного
позову у кримінальній справі ТОВ БК
«Прогрестехбуд». Позивач вказує, на те,
що незаконним притягненням його до
кримінальної відповідальності,
накладенням арешту на майно слідчим СВ
Мукачівського МВ УМВС Гарапко В.В., йому
була завдана майнова шкода у виді
неотриманого прибутку в розмірі 200000
гривень (який отримував на рік), в
зв'язку з припиненням підприємницької
діяльності та моральна шкода, яку він
оцінює у 100000 гривень.

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 25 березня 2014
року позов задоволено частково,
стягнуто з Державної казначейської
служби України, за рахунок коштів
державного бюджету України, шляхом
списання з єдиного казначейського
рахунку на користь ОСОБА_1, моральну
шкоду в розмірі 10 000 гривень, в
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення міськрайонного суду, та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги. На думку
позивача суд ухвалив незаконне та
необгрунтоване рішення так-як неповно
з'ясував обставин, що мають значення
для справи, висновки суду
невідповідають обставинам справи, а
також судом ухвалено рішення з
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Так, він як приватний підприємець,
який надає послуги по перевезенню
будівельних матеріалів по замовленню,
в зв'язку з накладенням слідчим
незаконних арештів, на транспортні
засоби, рахунок та банківську чекову
книгу не мав реальної можливості
займатись підприємницькою діяльністю,
за результатами якої в 2010 році він
заробив 200000 грн., в 2011 році - 180000 грн., а в
2012 році - 0 грн. Що стосується моральної
шкоди, то на думку апелянта присуджена
судом сума не дасть можливість
відновити нормальне становище, в тому
числі сімейне, стан здоров'я,
здійснювати підприємницьку
діяльність, ремонт автомобілів,
закупку товарів.

Представник Державної
казначейської служби України в своїй
апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити, в зв'язку з порушенням норм
матеріального права.

Так на думку апелянта відсутні
підстави для відшкодування шкоди,
оскільки шкода відшкодовується в
результаті незаконних рішень, дій або
бездіяльності органів дізнання
попереднього слідства прокуратури,
суду і жоден з цих випадків не мав місця
у правовідносинах з ОСОБА_1. Державна
казначейська служба є самостійною
юридичною особою і між нею та позивачем
взагалі відсутні будь-які
правовідносини, такі правовідносини
виникли між позивачем та УМВС в
Закарпатській області, а тому
покладати якісь обов'язки на Державну
казначейську службу є безпідставним.
Відповідно до бюджетного
законодавства Державна казначейська
служба не є розпорядником усіх коштів і
не відповідає за зобов'язаннями інших
бюджетних установ. Відповідно до ст. 176
ЦК України держава не відповідає за
зобов'язаннями створених нею бюджетних
установ. За таких обставин нести
відповідальність має орган працівник
якого заподіяв шкоду тобто УМВС
України в Закарпатській області. Також
позивачем не доведено спричинення йому
моральної шкоди, до позову ОСОБА_1 не
додано обґрунтованого розрахунку
спричиненої шкоди.

В своїй апеляційній скарзі
прокуратура просить скасувати рішення
Мукачівського міськрайонного суду та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити. Так, на
думку апелянта суд ухвалюючи рішення
не врахував те, що за результатами
кримінальної справи за ст. 190 ч.3 КК
України було закрито кримінальне
провадженя у зв'язку з відсутністю
події злочину, однак по кримінальній
справі за ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України
кінцеве рішення не прийнято,
враховуючи, що ОСОБА_1 виправдано лише
за однією з трьох статей по яких його
притягнуто в якості обвинуваченого то
останній не має права на відшкодування
шкоди.

ОСОБА_1 та його представник в
судовому засіданні підтримали свою
апеляційну скаргу.

Представник Держказначейства
заперечив щодо задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_1 і просив
задовольнити апеляцію
Держказначейства з підстав зазначених
в самій апеляції.

Представник прокуратури підтримав
апеляційну скаргу прокуратури, а
апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив
відхилити.

Так, відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Мукачівським міськрайонним судом було
встановлено, що 28 жовтня 2011 року СВ
Мукачівського МВ УМВС України у
Закарпатській області порушено
кримінальну справу по факту
шахрайського заволодіння грошовими
коштами ТОВ БК «Прогрестехбуд» у сумі
150000 гривень за ознаками злочину,
передбаченого ч.3 ст.190 КК
України.(а.с.165). 14 грудня 2011 року старшим
слідчим СВ Мукачівського МВ УМВС
України в Закарпатській області
Гарапко В. В. порушено кримінальну
справу відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.190 КК
України - шахрайство, заволодіння
шляхом обману грошовими коштами у сумі
150000,00 гривень шляхом ненадання
правдивих відомостей до Львівського
Господарського суду, чим самим завдано
шкоду ТзОВ БК «Прогрестехбуд» (а.с.22-23).
Цього ж дня ОСОБА_1 пред'явлено
обвинувачення у скоєнні злочину,
передбаченого ч.3 ст.190 КК України (а.с.
170-172) та обрано запобіжний захід у
вигляді підписки про невиїзд. 15 грудня
2011 року додатково порушено кримінальну
справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.358, ч.4
ст.358 КК України (а.с. 166), а 23 грудня 2011
року ОСОБА_1 пред'явлено кінцеве
обвинувачення за ч.3 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4
ст.358 КК України (а.с.173-176). 04.01.2012 року
кримінальна справа з обвинувальним
висновком направлено до Мукачівського
міськрайонного суду (а.с.177). 25.11.2011 року
слідчим накладено арешт на майно
ОСОБА_1 (а.с.24-25). Постановою
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 30 березня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 21.06.2012 року, визнано
незаконними дії старшого слідчого СВ
Мукачівського МВ УМВС старшого
лейтенанта міліції Гарапко В.В. щодо
порушення кримінальної справи від
14.12.2011 року та скасовано вказану
постанову (а.с.27-28,29). За наслідками
судового розгляду кримінальної справи
постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 06 листопада 2012 року, яка не
оскаржувалася та набула законної сили,
кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_1 за ч.3 ст. 190 КК України закрито на
підставі п.1 ч.1 ст.6 КПК України у зв'язку
з відсутністю події злочину (а.с.30).
Постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 07 листопада 2012 року
відмовлено у задоволенні цивільного
позову у кримінальній справі ТзОВ БК
«Прогрестехбуд» та скасовано
накладений на майно ОСОБА_1 арешт (а.с.31).

Вироком Мукачівського
міськрайонного суду від 14 листопада 2012
року ОСОБА_1 виправдано за ч.ч.1, 4 ст.358 КК
України за відсутністю складу злочину
(а.с.178-180), а ухвалою апеляційного від
07.02.2013 року названий вирок скасовано, а
кримінальна справа повернута
прокурору на додаткове розслідування
(а.с.181-183). На даний час кінцеве рішення у
справ не прийнято.

В період 14.09.-25.09.2011, 31.01.-10.02.2012,
11.04-21.04.2012, 24.10.-08.11.12 та 12.04.2012 року ОСОБА_1
проходив лікування у Мукачівській ЦРЛ
(а.с.44-46), 02.03.2013 року позивач розірвав
шлюб з ОСОБА_3 (а.с.59).

Вищенаведені обставини які були
встановлені судом першої інстанції,
підтверджені матеріалами справи і
сторонами не оспорені.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1176 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, відшкодовується
державою у повному обсязі незалежно
від вини посадових і службових осіб
органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду. Право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури або суду, виникає
у випадках, передбачених законом.
Порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, встановлюється
законом.

Стаття 1 Закону України № 266/94-ВР
від 1 грудня 1994 року "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" (далі
Закон) встановлює випадки, умови та
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові внаслідок: 1) незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян; 2) незаконного
застосування адміністративного арешту
чи виправних робіт, незаконної
конфіскації майна, незаконного
накладення штрафу; 3) незаконного
проведення оперативно-розшукових
заходів, передбачених Законами
України: "Про оперативно-розшукову
діяльність", "Про організаційно-правові
основи боротьби з організованою
злочинністю" та іншими актами
законодавства.

У наведених у ст. 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовується моральна шкода (п. 5 ст.
3 зазначеного Закону).

Суд першої інстанції вірно застосував
норми права які регулюють
правовідносини, виходячи з ст. 1176
Цивільного кодексу України, та норм
Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду".

Суд першої інстанції також дійшов
вірного висновку про те, що слідчим СВ
Мукачівського MB УМВС України в
Закарпатській області незаконно
притягнуто ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності за ч.3 ст.190 КК України,
що встановлено судовим рішенням, яке
набрало законної сили, а саме
постановою Мукачівського
міськрайонного суду від 06 листопада 2012
року і він має право на відшкодування
шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування
завданої позивачу шкоди Мукачівський
міськрайонний суд не прийняв до уваги
покази пояснення позивача та надані
ним документи, що підтверджують факт
перебування його на стаціонарному
лікуванні у очному відділенні
Мукачівської ЦРЛ, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що він
проходив лікування в даному закладі з
14.09.2011 по 25.09.2011 року. Таким чином даний
процес лікування позивача відбувався
ще до порушення відносно нього
кримінальної справи, а тому не може
бути наслідком вчинення відносно нього
незаконних дій органом досудового
слідства. Крім того судом першої
інстанції констатував відсутність
доказів на підтвердження існування
причинно-наслідкового зв'язку між
кримінальним переслідуванням
позивача та розірванням шлюбу.

З наведеними висновками суду також
погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

В свою чергу суд першої інстанції,
беручи до уваги те, що позивач
перебував на лікуванні в Мукачівській
ЦРЛ у період 31.01.-10.02.2012, 11.04-21.04.2012,
24.10.-08.11.12 та 12.04.2012 року, і що погіршення
стану здоров'я, загострення хронічних
захворювань сталось внаслідок
душевних та моральних страждань через
незаконні дії відносно нього органом
досудового слідства, не врахував
відсутність доведеного причинного
зв'язку між перебуванням на лікуванні і
розслідування щодо нього кримінальної
справи.

Також суд першої інстанції не звернув
увагу на те, що кримінальна справа за
ст. 358 ч.1, 4 КК України, слідство по якій
триває, порушена 15 грудня 2011 року тобто
через 20 днів після накладення арешту на
майно позивача на підставі постанови
слідчого від 25 листопада 2011 року (а.с.24),
тобто арешт накладено в рамках
розслідування кримінальної справи
порушеної за ст. 190 ч.3 КК України, за
якою закрито провадження у справі, що
підтверджується постановою про
накладення арешту на майно, а тому сам
по собі арешт не може бути законною
дією при відсутності самої події
злочину.

Крім того, 14 грудня 2011 року в рамках
розслідування кримінальної справи,
ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у
вигляді підписки про невиїзд, тим самим
обмежено права останнього на вільне
пересування (а.с.169).

З врахуванням наведеного до
відшкодування підлягає шкода
спричинена в результаті незаконного
притягнення як обвинуваченого
(а.с.170-171), незаконного накладення
арешту на майно та незаконного
обмеження прав ОСОБА_1 на вільне
пересування.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України
"Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду" таке
відшкодування проводиться за рахунок
коштів державного бюджету.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди за
незаконне порушення кримінальної
справи, притягнення ОСОБА_1 в якості
обвинуваченого, обрання стосовно нього
запобіжного заходу, яким обмежено йог
право на вільне пересування а також
незаконного арешту майна, що в
безумовному порядку внесло суттєві
зміни в життя позивача, колегія суддів
з урахуванням часу протягом якого
діяли прийняті незаконні рішення, часу
який затратив позивач на відновлення
свого порушеного права, що в безумовно
завдавало йому відповідні страждання
із-за позбавленням можливості
реалізації ним своїх звичок та бажань,
виходячи із принципу виваженості та
розумності вважає, що такий підлягає
відшкодуванню в сумі 15 000 (п'ятнадцяти
тисяч) грн.

Що стосується вимоги про стягнення
матеріальної шкоди то суд першої
інстанції відмовляючи в задоволенні
цієї вимоги правильно виходив з того,
що сума не отриманого прибутку від
підприємницької діяльності не
підтверджена матеріалами справи як і
не підтверджено неможливість позивача
проводити підприємницьку діяльність
та отримувати прибуток, так-як рішення
про заборону здійснювати
підприємницьку діяльність органами
досудового слідства не приймалися,
документи, які б перешкоджали
здійснювати таку, не вилучалися, а
майно, на яке накладався арешт, в тому
числі і транспортні засоби, фактично
залишалося у володінні позивача, а
після постановлення судом постанови
від 07 листопада 2012 року йому були
повернуті.

Як зазначено в ст. 22 Цивільного
кодексу України, збитками є ... доходи,
які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене (упущена вигода).

Будь-яких доказів, наявності реальних
підстав для отримання доходів які-б
мав, але не зміг, отримати позивач у
період з 14.12.2011 року по 06.11.2012 року
(період за який за твердженням ОСОБА_1
тривали по відношенню до нього
незаконні дії), у вигляді укладення
контрактів, договорів, в матеріалах
справи відсутні, а твердження позивача
про те, що в 2010 році він заробив 200000 грн.
а в 2011 році 180000 грн. не є такими
доказами.

Твердження прокуратури щодо
відсутності підстав для задоволення
позову в зв'язку з тим, що розслідування
кримінальної справи триває по
сьогоднішній час, не може братись до
уваги, оскільки обвинувачення, обрання
стосовно позивача запобіжного заходу,
яким обмежено йог право на вільне
пересування а також незаконний арешт
майна, здійснювалось саме в рамках
розслідування кримінальної справи
порушеної лише за ознаками ст.190 ч.3 КК
України, яка в подальшому була закрита.

З врахуванням наведеного, та беручи до
уваги наявність підстав передбачених
ст. 309 ЦПК України, рішення
Мукачівського міськрайонного суду
підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309, 313,314, 317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційні скарги Державної
казначейської служби України, та в.о.
прокурора м.Мукачево Закарпатської
області - відхилити.

Апеляційну ОСОБА_1 - задовольнити
частково

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 25.03.2014 року - змінити.

Стягнути з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
державного бюджету України, шляхом
списання з єдиного казначейського
рахунку на користь ОСОБА_1, у
відшкодування моральної шкоди - 15 000
гривень.

В іншій частині рішення Мукачівського
міськрайонного суду - залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді