АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/973/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року

м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Харчука В.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю позивачів та представника
відповідача,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
11 березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, вказували, що є
власниками квартири АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_3 є власником квартири
№ 14 у вказаному будинку, що розташована
поверхом вище над їхньою квартирою. З
листопада 2009 року відповідач заселив в
квартиру квартирантів, які регулярно
збиралися вночі компаніями по 8-10
чоловік і вчиняли навмисні групові
стрибки по підлозі квартири, що
супроводжувалося голосними криками та
лайкою, внаслідок чого у квартирі
позивачів з'явились стельові тріщини
міжпанельних стиків по всій квартирі
шириною 1-2,5 мм. Вартість ремонту
квартири позивачів встановлено
висновком експертного дослідження і
складає 5537 грн. Внаслідок цих триваючих
протиправних дій позивачі перенесли
сильне душевне потрясіння та моральні
переживання. Внаслідок сильних
душевних хвилювань, що були викликані
протиправною поведінкою мешканців та
власників квартири № 14 погіршився стан
здоров'я ОСОБА_1 і у вересні 2010 року він
став інвалідом другої групи загального
захворювання. Враховуючи характер та
обсяг заподіяних моральних страждань,
розмір моральної шкоди позивачі
оцінили у 5000 гривень. Просили стягнути
з ОСОБА_3 в рівних частинах на користь
ОСОБА_1, ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі
5537 грн. та відшкодування моральної
шкоди в сумі 5000грн., а також понесені
витрати на проведення експертного
дослідження.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 11
березня 2014 суду позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рівних частках
моральну шкоду в сумі 5000 грн. В решті
позовних вимог відмовлено. Додатковим
рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 25 квітня
2014 року вирішено питання судових
витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду щодо відмови у позові в частині
відшкодування матеріальної шкоди в
сумі 5537 грн. та відшкодування витрат на
проведення експертного дослідження,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
просять його скасувати в цій частині
через неповне з'ясування обставин, що
мають значення у справі,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, а також
через порушення норм матеріального та
процесуального права. Суд, констатуючи,
що у спорах про відшкодування шкоди
діє презумпція вини заподіювача шкоди,
не прийняв до уваги, що відповідачем
ОСОБА_3 не доведено відсутність своєї
вини у завданні шкоди.

Суд також не врахував, що наявність
пошкоджень (тріщин) у його квартирі
визнано представниками ОСОБА_3, а
вартість відновлювального ремонту
квартири, тобто розмір заподіяної
шкоди у сумі 5537 грн. встановлено
висновком судово-будівельного
експерта. В матеріалах справи відсутні
будь-які докази про те, що ОСОБА_3 як
власник квартири № 14 здавав цю
квартиру в найм чи оренду, тому саме він
повинен нести відповідальність за
заподіяння шкоди. Тому вважають
висновок про відсутність протиправної
поведінки ОСОБА_3 як заподіювача шкоди
незаконним, оскільки судом порушено
норми ст. 811, 1166 ЦК України. Причинний
зв'язок протиправної поведінки ОСОБА_3
із заподіяною шкодою на думку апелянта
підтверджується листами
Хмельницького МВ УМВС, актом
працівників ЖЕК. Тому висновок суду про
відсутність підстав для стягнення
матеріальної шкоди за недоведеністю
вважає хибним. Також суд першої
інстанції взагалі не вирішив питання
відшкодування витрат на проведення
дослідження в сумі 700 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає
рішення суду незаконним,
необґрунтованим через недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову.

На його думку суд першої інстанції,
встановивши, що позивачам протиправною
поведінкою його квартирантів створені
нестерпні умови проживання, і
задовольняючи позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача моральної
шкоди, не врахував, що відповідач
ОСОБА_3 жодним чином не порушував права
позивачів та не здійснював щодо них
будь-яку протиправну поведінку, а також
не обгрунтував, чому стягнуто моральну
шкоду у повному обсязі.

Оскільки позивачам відмовлено у
стягненні матеріальної шкоди за її
недоведеністю, суд мав би відмовити і у
стягненні моральної шкоди, адже якщо не
доведено заподіяння матеріальних
збитків, то відсутні підстави для
стягнення моральної шкоди.

В засіданні апеляційного суду позивачі
підтримали свою апеляційну скаргу з
викладених у ній мотивів та просили
відхилити апеляційну скаргу
відповідача як безпідставну.

Представник відповідача, підтримавши
апеляційну скаргу ОСОБА_3, заперечив
проти апеляційної скарги позивачів.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційні
скарги сторін слід відхилити з таких
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачі є співвласниками квартири
АДРЕСА_1, ОСОБА_3 є власником квартири №
14 в цьому ж багатоквартирному будинку,
що розташовується поверхом вище над
квартирою позивачів. Відповідач не
проживає у своїй квартирі, здаючи її в
найм, з 2009 року квартиранти, які
проживали у його квартирі,
неодноразово порушували правила
користування приміщеннями житлових
будинків.

Наведене підтверджується матеріалами
справи. Факт протиправної поведінки
шляхом порушення громадського порядку
та правил додержання тиші в нічний час
наймачами квартири, власником якої є
відповідач, підтверджено листом
начальника Зарічанського ВМ ХМВ УМВС
України у Хмельницькій області від
20.01.2010 року № 465, листом УМВС України у
Хмельницькій області № 12/М-209 від 14.06.2011
року, листом Хмельницького міського
відділу УМВС № 12/М від 16.03.2011 року.

Задовольняючи позов у частині
стягнення моральної шкоди, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що протиправною поведінкою наймачів
квартири, що належить відповідачу,
позивачам тривалий час були створені
нестерпні умови проживання, внаслідок
чого вони зазнали душевних страждань;
відмовляючи у стягненні матеріальної
шкоди, суд виходив з недоведеності
обставин, на які посилалися позивачі в
обґрунтування цієї вимоги.

В силу ч.ч.1-2 ст. 23 ЦК особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких особа зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою щодо
неї самої, членів її сім'ї, у зв'язку зі
знищенням чи пошкодженням її майна.

За положеннями ч.1 ст. 1167 ЦК моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Доводи апеляційної скарги відповідача
щодо відсутності підстав для стягнення
з нього моральної шкоди, оскільки
жодних протиправних дій щодо позивачів
він не вчиняв, є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 317 ЦК власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Положеннями статті 319 ЦК України
(ч. ч. 1, 2, 4, 5) передбачено, що власник
володіє, користується розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватись моральних засад
суспільства. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян.

Відповідно до пункту 9 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 8 жовтня
1992 р. N 572 у приміщеннях житлових
будинків заборонено голосно співати і
кричати, користуватися
звуковідтворювальною апаратурою та
іншими джерелами побутового шуму з
двадцять другої до восьмої години.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 і
у відповідності з вимогами ст. 319 ЦПК
України саме на нього покладається
обов'язок по використанню майна, яке є
його власністю, не на шкоду правам та
інтересам громадян-мешканців цього
будинку - передаючи в найм власну
квартиру іншим особам, він мав би
забезпечити користування квартирою
ними відповідно до встановлених
правил.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду визначені ст. 1166
ЦК України, відповідно до якої майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала; особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування шкоди за
правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести
такі факти: неправомірність поведінки
особи (неправомірною можна вважати
будь-яку поведінку, внаслідок якої
завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не
був уповноважений на такі дії);
наявність шкоди (втрата або
пошкодження майна потерпілого та (або)
позбавлення його особистого
нематеріального права (життя, здоров'я
тощо); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та шкодою є
обов'язковою умовою відповідальності
та виражається в тому, що шкода має
виступати об'єктивним наслідком
поведінки завдавача шкоди; а також вину
завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди. Відсутність хоча б одного з цих
же елементів виключає
відповідальність за заподіяну шкоду.

Частина 2 ст. 1166 ЦК встановлює
презумпцію вини завдавача шкоди, що
означає, що особа, яка завдала шкоду,
буде вважатися винною, якщо вона сама
не доведе відсутність своєї вини (у
зв'язку із наявністю вини іншої особи
або у зв'язку із дією об'єктивних
обставин). Якщо в процесі розгляду
справи зазначена презумпція не
спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу на
відповідача покладено обов'язок
доведення відсутності його вини в
завданні шкоди позивачу.

Разом з тим, в деліктних
правовідносинах саме на позивача
покладається обов'язок довести
наявність шкоди та її розмір,
протиправність поведінки заподіювача
шкоди та причинний зв'язок такої
поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно даних акта управління ЖКГ
Хмельницької облдержадміністрації від
21.10.2011 року, акта технічного обстеження
квартири від 28.04.2010 року встановлено, що
у квартирі позивачів на час огляду
наявні тріщини стельових міжпанельних
стиків по всій квартирі,
павутиноподібні тріщини на
вертикальних опорних стінах квартири.

Згідно висновку експертного
дослідження № 59/12 від 10.08.2012 року
вартість відновлювального ремонту
квартири відповідачів внаслідок
пошкодження оздоблення конструктивних
елементів стелі та стін становить 5537
грн.

Акт управління ЖКГ Хмельницької
облдержадміністрації від 21.10.2011 року та
акт технічного обстеження квартири від
28.04.2010 року, що містять висновки щодо
причин виникнення тріщин не є
достатніми та допустимими доказами на
підтвердження цієї обставини.

Таким чином попри доведення факту
заподіяння матеріальної шкоди та її
розміру внаслідок пошкодження
квартири, позивачі не довели причинний
зв'язок між протиправною поведінкою
наймачів квартири відповідача та
заподіяною шкодою.

Попри роз'яснення суду позивачам
відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК їх прав та
обов'язків, можливість підтвердження
деяких обставин лише певними засобами
доказування, попередження про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій, позивачі не заявляли жодних
клопотань до апеляційного суду, а
просили розглянути справу в
апеляційному порядку на підставі
наявних доказів.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилання на докази, що спростовували б
висновки суду.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а
також апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 11
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
_

Головуюча у першій інстанції:
Заворотна О.Л. Провадження №
22-ц/792/973/14

Доповідач: Грох Л.М.
Категорія: 30