АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1832/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кухар Д.О. Доповідач - Кіктенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

30 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Кіктенко Л.М.

Суддів: Петешенкової М.Ю., Осіяна О.М.

при секретарі: Нікуліній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Синельниківського
міськрайонного суду,
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Іларіонівської селищної ради, Відділу
Держкомзему в Синельниківському
районі,Дніпропетровської області,
ОСОБА_2, Третя особа: Державне
підприємство «Дніпропетровський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» про визнання
недійсним державного акту про право
власності на землю, скасування рішення
Іларіонівської селищної ради від 28
серпня 1997 року, визнання права
власності на землю, визнання рішень від
18 липня 2001 року та 25 листопада 2004 року
Іларіонівської селищної ради дійсними,
-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду,
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до
Іларіонівської селищної ради, Відділу
держкомзему у Синельниківському
районі, ОСОБА_2, Третя особа: Державне
підприємство «Дніпропетровській
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» про визнання
недійсним державного акту про право
власності на землю, скасування рішення
Іларіонівської селищної ради від 28
серпня 1997 року, визнання права
власності на землю, визнання рішень від
18 липня 2001 року та 25 листопада 2004 року
Іларіонівської селищної ради дійсними
задоволено частково.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_2,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення суду скасувати та
постановити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального,
процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення з
наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи(том
1, а.с.3-5), (33-35), ОСОБА_3 18 січня 2010 року
звернувся до суду з позовом до
Іларіонівської селищної ради, Відділу
Держкомзему в Синельниківському
районі,Дніпропетровської області,
ОСОБА_2, Третя особа: Державне
підприємство «Дніпропетровський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» про визнання
недійсним державного акту про право
власності на землю, скасування рішення
Іларіонівської селищної ради від 28
серпня 1997 року, визнання права
власності на землю, визнання рішення
Іларіонівської селищної Ради від 18
липня 2001 року дійсним; 20.04 2010 року
позивач звернувся із вказаним позовом,
доповнивши позовні вимоги про визнання
дійсним рішення Іларіонівської
селищної ради від 25 листопада 2004 року.

Згідно вимог статті 17 Земельного
кодексу Української РСР, Кодекс
введено в дію з 15 березня1991року, крім
глави 5, яка вводиться в дію з 1 січня 1992
року

Постановою Верховної Ради Української
РСР

від 18 грудня 1990 року N 562-XII, який діяв на
час виникнення спірних правовідносин,

(підстави надання земель), надання
земельних ділянок у володіння або
користування здійснюється в порядку
відведення.

Відведення земельних ділянок
провадиться на підставі рішення
відповідної Ради народних депутатів. У
рішеннях про надання земельних ділянок
у володіння і користування вказується
мета, для якої вони відводяться.

Порядок вирішення питань про надання
земельних ділянок у володіння і
користування встановлюється Верховною
Радою Української РСР.

Згідно частини 1 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про приватизацію
земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року
№15-92 сільським, селищним, міським Радам
народних депутатів слід забезпечити
протягом 1993 року громадянам України у
приватну власність земельних ділянок ,
наданих їм для ведення особистого
підсобного господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва, у межах норм,
установлених Земельним кодексом
України. Забороняється передача у
приватну власність земельних ділянок
на територіях зон відчуження та
безумовного (обов*язкового) відселення,
що зазнали радіоактивного забруднення
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частиною другою цього Декрету
установлено, що передача громадянам
України безоплатно у приватну
власність земельних ділянок для цілей,
вказаних у статті 1 даного Декрету,
провадиться один раз, про що
обов*язково робиться місцевими Радами
народних депутатів відмітка у паспорті
або документі, який його замінює.

Відповідно до вимог ст.3 вказаного
Декрету право приватної власності
громадян на земельні ділянки, передані
їм для цілей, передбачених статтею 1
цього Декрету, посвідчується
відповідною Радою народних депутатів ,
про що робиться запис у
земельно-кадастрових документах, з
наступною видачею державного акта на
право приватної власності на землю.

Вказаний декрет втратив чинність
згідно із Законом України від 14 вересня
2006 року №139-У.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності набувається у порядку,
визначеному законом.

Спірні правовідносини виникли у 1997
році та у 2005 році.

З позовом до суду ОСОБА_2 звернувся лише
18 січня 2010 року.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 року №7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства України»,
спори пов*язані із земельними
відносинами, розглядаються судами в
позовному провадженні.

Відповідно до вимог п.27 вказаної
Постанови, згідно із статтею 257 ЦК
України в редакції 2003 року( заявлені
позовні вимоги про визнання дійсним
рішення Іларіонівської селищної ради
від 25 листопада 2004 року), у спорах про
захист прав власників земельних
ділянок застосовується позовна
давність тривалістю у три роки, якщо
інше не передбачено законом.

Згідно вимог ст.71 ЦК УРСР в редакції 1963
року, який діяв на час виникнення
спірних правовідносин (у 1997 році)
загальний строк для захисту права
позовної давності за позовом особи,
право якої порушено (позовна давність),
встановлюється у три роки.

В позовній заяві ОСОБА_3 вказував про
те, що 26 серпня 1997 року особисто від
імені сина ОСОБА_2 власноручно писав та
передавав заяву до Іларіонівської
селищної Ради на приватизацію спірної
земельної ділянки (том 1, а.с. 3,7). Про
видачу державного акту на ім*я сина у 1997
році знав.

З позовом до суду позивач звернувся
лише 18 січня 2010 року (том 1,а.с.3), з
пропуском встановленого законом
трирічного строку позовної давності
без поважних причин.

Згідно вимог ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.267 ЦК
України (в редакції 2003 року), відповідач
ОСОБА_2 подав суду першої інстанції
заяву про застосування строку позовної
давності (том 2, а.с.49-50).

Відповідно до вимог ч.1 ст.80 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин),
закінчення строку позовної давності до
пред*явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції на вказані
норми матеріального права належної
уваги не звернув.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України порушення судом норм
матеріального права є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Іларіонівської селищної ради, Відділу
держкомзему в Синельниківському
районі, ОСОБА_2, Третя особа: Державне
підприємство «Дніпропетровський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» про визнання
недійсним державного акту про право
власності на землю, скасування рішення
Іларіонівської селищної ради від 28
серпня 1997 року, визнання права
власності на землю, визнання рішень від
18 липня 2001 року та 25 листопада 2004 року
Іларіонівської селищної ради дійсними.

Керуючись ст.,ст.209,303,307,309,316 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду,
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до Іларіонівської селищної
ради, Відділу держкомзему в
Синельниківському районі, ОСОБА_2,
Третя особа: Державне підприємство
«Дніпропетровський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою» про
визнання недійсним державного акту про
право власності на землю, скасування
рішення Іларіонівської селищної ради
від 28 серпня 1997 року, визнання права
власності на землю, визнання рішень від
18 липня 2001 року та 25 листопада 2004 року
Іларіонівської селищної ради дійсними.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: