22-ц/775/796/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Ковальов І.П.
Доповідач: Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Мироненко І.П.,
Попової С.А.,

при секретарі Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Тельманівського районного суду
Донецької області від 20 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання права власності на
нежиле приміщення, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання
дійсним укладеного із відповідачкою в
простій письмовій формі договору
купівлі-продажу від 25.08.2003р., за яким
позивачка придбала у власність нежиле
приміщення - кіоск, розташований по
АДРЕСА_1. Посилалась на те, що сторонами
виконано усі умови договору, крім його
нотаріального посвідчення, від якого
відповідачка ухиляється, а позивачка
через це не може реалізувати в повному
обсязі своє право власності. Крім того,
просила визнати за нею право власності
на набутий за договором об'єкт майна.

Рішенням Тельманівського районного
суду Донецької області від 20 березня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на нежиле приміщення -
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким її позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3,
яка підтримала доводи скарги,
розглянувши справу згідно із ч. 2 ст. 305
ЦПК України у відсутність повідомлених
про дату і час розгляду справи
позивачки, від якої надійшла заява про
вирішення справи у її відсутність, та
відповідачки, дослідивши письмові
матеріали справи і обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без зміни, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це
підтверджується матеріалами справи,
25.08.2003р. сторони уклали в простій
письмовій формі договір
купівлі-продажу нежилого приміщення
(кіоску), за яким ОСОБА_1 придбала у
ОСОБА_2 у власність за 2тис.грн. нежиле
приміщення кіоск (літер А 1), загальною
площею 31,60кв.м., що розташоване АДРЕСА_1,
яке належить продавцю ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право приватної
власності на кіоск від 23.06.1997р.,
виданого на підставі рішення
Гранітненської сільської ради № 32 від
30.05.1997р., зареєстрованого в БТІ за № 1003
від 23.06.997р. За п. 5 договору право
власності переходить до покупця після
підписання договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не доведено порушення,
невизнання або оспорювання
відповідачем її права власності на
спірне майно.

З такими висновками не можна не
погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 227 ЦК України в
редакції 1963 року, чинної на час
укладення договору, договір
купівлі-продажу жилого будинку, в якому
хоча б однією стороною є громадянин,
породжує право власності, якщо він був
нотаріально посвідчений. Недодержання
цієї вимоги тягне недійсність
договору.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 47 ЦК України,
сторона, яка повністю або частково
виконала умови договору
купівлі-продажу, не позбавлена права
звернутись з позовом про визнання
угоди дійсною, якщо друга сторона
ухиляється від нотаріального
оформлення угоди.

Правило ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР про визнання
угоди дійсною не може бути застосоване,
якщо сторонами не досягнуто згоди з
істотних умов угоди або для укладення
її були в наявності передбачені
законом обмеження.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивачки пояснювала, що
відповідачка, хоча і відвідувала із
позивачкою нотаріальну контору, але не
бажає збирати необхідні документи для
нотаріального посвідчення угоди
купівлі-продажу. Відмови державної
реєстраційної служби у реєстрації
права власності довірителька не
отримувала.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, які містяться
в п. 4 постанови від 28 квітня 1978р. "Про
судову практику в справах про визнання
угод недійсними", щоб не допустити
неправильного визнання дійсними угод
на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен
перевірити, чи підлягала виконана
угода нотаріальному посвідченню, чому
вона не була нотаріально посвідчена і
чи не містить вона протизаконних умов.

В матеріалах справи мається рішення
Гранітненської сільської ради від
14.05.2007р. про надання дозволу ОСОБА_1 на
складання проекту землевідведення для
розміщення торгової точки по АДРЕСА_1 в
оренду тривалістю 1 рік. В суді
апеляційної інстанції представником
позивачки надано договір від 25.01.2010р.
оренди землі між орендодавцем -
Гранітненською сільською радою і
орендарем - ОСОБА_1, як приватним
підприємцем, зі строком дії 1 рік, який
сплив к моменту розгляду даної справив
суді, а відомості про лонгування
договірних орендних відносин відсутні.

Наведені у змісті рішення суду першої
інстанції і в даній ухвалі положення
закону стосуються такого об'єкту майна,
як жилий будинок. В даному ж випадку
об'єктом спору являється кіоск, що за
технічними ознаками виготовлений з
металу і не є капітальною будівлею, що
вказано у рішенні виконкому
Гранітненської сільської ради від
30.05.2007р. № 26, яким надано дозвіл
позивачці на розміщення торгової точки
в цьому кіоску.

В ході розгляду справи, як в суді першої
інстанції, так і в апеляційному суді не
надано сторонами відомостей щодо згоди
чоловіка продавця ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на
відчуження майна, якщо таке було
придбано у період шлюбу - для перевірки
відповідності угоди положенням ст. 23
КпШС.

Позивачкою в ході розгляду справи не
доведено будь-якими доказами намагань
умовити або переконати відповідачку,
наполягти на укладенні нотаріально
посвідченого договору. Також не
здобуто відомостей щодо ухилення
ОСОБА_2 від укладення договору, окрім
зазначення цих обставин у змісті
позовної заяви.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті 15
ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

Втім, наявна у справі заява
відповідачки щодо її згоди із
пред'явленими вимогами переконує
колегію суддів у відсутності спору між
сторонами і відсутності перешкод
об'єктивного характеру для надання
договору юридичної форми, якої прагне
позивачка.

Визнання права власності за наслідками
судової процедури - це способ захисту
наявного у особи цивільного права і
такий спосіб не має бути підставою для
створення таких цивільних прав. А в
даному випадку відсутні дані про
оспорювання або невизнання
відповідачкою прав позивачки.

За таких обставин, відсутні підстави
для визнання договору купівлі-продажу
кіоску дійсним і визнання права
власності на нього за позивачем.

Доводи апеляційної скарги, аналогічні
доводам позову, що побудовані на
небажанні відповідачки збирати
необхідні для нотаріальної угоди
документи, не є самі по собі підставою
для задоволення позову і визнання за
судовим рішенням за позивачкою права
власності на об'єкт.

Посилання у апеляційній скарзі на
необхідність застосування до спірних
правовідносин положень Цивільного
кодексу 2003р. не є слушними з юридичної
точки зору, бо суперечить нормам щодо
дії закону у часі відповідно до
положень ст. 5 ЦК України та Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України і не
узгоджується із роз'ясненнями у
постанові Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними" № 3 від
28.04.1978р. (з подальшими змінами, в діючій
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в достатньому обсязі
встановив обставини справи за
позовними вимогами ОСОБА_1, відповідні
їм правовідносини, поясненням сторін
та наданим доказам дав належну оцінку.
Суд правильно застосував матеріальний
закон, діючий на період спірних
правовідносин, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК
України, дійшов обґрунтованого
висновку про недоведення факту
порушення, невизнання або оспорення
прав позивачки, що є підставою для
відмови в задоволенні її позову про
визнання договору купівлі-продажу
кіоску від 25.08.2003р. дійсним та визнання
за нею права власності на цей об'єкт.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення суду
представником позивача не надано і в
суді апеляційної інстанції. Порушень
норм процесуального права, які б могли
призвести до неправильного вирішення
справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга позивачки
ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тельманівського районного
суду Донецької області від 20 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді