Ухвала

іменем україни

14 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення неустойки за
несплату аліментів за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 11
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від
17 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки
Донецької області від 26 червня 2001 року
з відповідача на її користь на
утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
було стягнення аліменти у розмірі 1/4
частини усіх видів заробітку (доходів)
відповідача. Оскільки відповідач
виплачував аліменти не в повному
обсязі, за період з 1 вересня 2007 року по
31 грудня 2012 року утворилась
заборгованість у розмірі 17 675 грн 41 коп.
Неустойка за вказаний період складає 57
703 грн 32 коп. Позивачка просила стягнути
на її користь вказану суму
заборгованості та неустойку.

Рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 11 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 17 лютого 2014 року,
у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
на підставі доказів, поданих сторонам,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що заборгованість по
аліментам, про яку зазначає позивачка
на підставі розрахунку державного
виконавця, на час розгляду справи
відсутня, а, навпаки, є переплата
(довідка державного виконавця, а.с. 113).
Зазначене не є діями відповідача про
сплату заборгованості під час розгляду
справи, а тим, що відповідач у
встановленому законом порядку, шляхом
подачі скарги до державного виконавця,
з червня 2011 року до червня 2013 року
оспорював розмір заборгованості, довів
неправильне обчислення, погасив її і
вона (весь розмір) утворилась не з його
вини, що виключає застосування ст. 196 СК
України.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 11 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 17 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д.
Луспеник