Справа № 466/7519/13
Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська
Провадження № 22-ц/783/2911/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря:
Азенко М.В.

з участю: представника ПАТ
КБ «Приватбанк» Гнатишака О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ
«Приватбанк» на заочне рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 24 лютого 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,-

встановила:

2 жовтня 2013 року позивач ПАТ
«Приватбанк» подав позов до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 19.11.2007 року ПАТ КБ
"Приватбанк" та ОСОБА_3 уклали Кредитний
договір № б/н.

Згідно цього договору позивач
зобов'язувався надати відповідачу
овердрафт за допомогою платіжної
картки на загальну суму 5000,00 грн. для
розрахунків за товари чи послуги, що
придбаваються ним у суб'єктів
господарювання, та інших операцій, що
не заборонені діючим законодавством.

За умовами кредитного договору ОСОБА_3
зобов'язався щомісяця в строки,
визначені Правилами, здійснювати
погашення частини суми заборгованості
за кредитною лінією, яка виникла за
попередній звітний місяць, а також
здійснювати погашення в повному обсязі
заборгованості за овердрафтом, яка
виникла за попередній звітний місяць,
сплачувати всю суму процентів,
нарахованих за користування кредитною
лінією та/або овердрафтом за
попередній звітній місяць, та всю суму
пені, яка нарахована за попередній
звітній місяць у разі порушення
строків сплати заборгованості та
процентів за користування кредитною
лінією та/або овердрафтом.

Умовами і правилами надання
банківських послуг передбачено
обов'язок позичальника погасити кредит
не пізніше останнього дня місяця,
вказаного у платіжній картці. Банку
надано право вимагати дострокового
виконання забов'язання в разі
порушення боржником умов договору.

Відповідач не провів жодного платежу
протягом року дії платіжної картки на
погашення заборгованості. Згідно
доданого розрахунку ОСОБА_3 не вніс
жодного платежу на карточку у період з
19.11.2007 р. по 19.11.2008р.

Тому просив стягнути заборгованість за
кредитним договором № б/н від 19.11.2007
року по тілу кредиту в розмірі 5000грн.,
заборгованість по відсотках за
користування кредитом в сумі 19958,69грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом в розмірі
11925,00грн., штрафні санкції в розмірі
500грн. та 1844,18грн.

Заочним рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 24 лютого 2014 року у
задоволені позову - відмовлено.

Дане рішення оскаржив позивач - ПАТ КБ
«Приватбанк».

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду є незаконним, винесеним з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, за недоведеністю
обставин, що мають значення та
невідповідності висновків суду
обставинам справи.

Крім того, зазначає, що суд помилково
застосував загальну позовну давність
до правовідносин, що склалися між
сторонами, оскільки відповідач не
заявляв клопотання суду про
застосування позовної давності.
Відповідач по справі взагалі не
приймав участі при розгляді справи.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задоволити.

Відповідач двічі викликався
апеляційним судом в судові засідання,
однак повістки повернуті за
закінченням терміну зберігання, а по
вказаних представником позивача
телефонних номерах неможливо
відповідача повідомити, тому судова
колегія вважає за необхідне розглянути
справи у його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення
Гнатишака О.В. на підтримання
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи і доводи скарги,
колегія суддів вважає, що її слід
задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду
не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні
позову, суд виходив з того, що
відповідно до п.23 с.1 Закону України "Про
захист прав споживачів" кошти, які
надані кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції є споживчим
кредитом. Таким чином, ОСОБА_3 отримав
споживчий кредит.

Суд також вказав, що відповідно
до пунктом 7 ч.11 ст.11 Закону України "Про
захист прав споживачів" кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк якого минув.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Апелянт вказує, що відповідач не
заявляв клопотання суду про
застосування позовної давності, а тому
не було підстав для застосування
положень пункту 7 ч.11 ст.11 Закону
України "Про захист прав споживачів".

Встановлено, що 19.11.2007 року ПАТ КБ
"Приватбанк" та ОСОБА_3 уклали Кредитний
договір № б/н з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Як пояснив представник ПАТ КБ
"Приватбанк" строк дії картки становив 2
роки, а тому кінцевим терміном
повернення кредиту було 19.11.2009 року.

Апелянт вказує на помилкове
застосування судом положень щодо
позовної давності.

Встановлено, що застосовуючи
положення пункту 7 ч.11 ст.11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
суд не врахував, що ці положення, яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту (правова
позиція висловлена в постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року № 6-126цс13, яка в силу
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів).

Отже суд помилково не врахував ці
положення.

Тому апеляційна скарга в частині
щодо скасування рішення суду підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог п.12 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №12 від
24.10.2008року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» суд апеляційної
інстанції при перевірці законності й
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги згідно з частинами
третьою та четвертою статті 303 ЦПК
України лише в разі, якщо буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення. За цих умов апеляційний суд
перевіряє справу в повному обсязі й
зобов'язаний мотивувати в рішенні
вихід за межі доводів апеляційної
скарги, проведення перевірки справи в
повному обсязі.

При вирішенні спору в судовому
порядку застосуванню підлягає ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

За відсутності відповідача та з
врахуванням того, що судом
постановлено заочне рішення без участі
відповідача та при неможливості
повідомити його про судові засідання,
судова колегія прийшла до висновку, що
за обставинами справи вбачається, що є
підстави для обговорення питання щодо
застосування строку позовної давності.

Судова колегія вважає за необхідне
вийти за межі доводів апеляційної
скарги згідно з частинами третьою та
четвертою статті 303 ЦПК України,
оскільки встановлено неправильне
застосування норм щодо позовної
давності.

З обставин справи вбачається, що в
ОСОБА_3 є підстави для подачі заяви щодо
застосування строку позовної давності,
оскільки банк жодного разу його не
повідомляв його про сплату боргу.

При цьому судова колегія вирішує це
питання з метою забезпечення права на
захист в судовому порядку порушених
прав, свобод та інтересів, як складової
частини права на справедливий суд,
передбаченого ст. 6 Європейської
Конвенції прав людини.

Встановлено, що в матеріалах справи
відсутні докази того, що після
закінчення строку дії платіжної картки
ОСОБА_3 була отримана нова картка і це
визнає представник позивача.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судовою колегією встановлено, що
відповідно до пункту 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH),
жодних платежів платежів не було
здійснено, а дія картки закінчилась 11
листопада 2009 року.

В той же час позов подано 2 жовтня 2013
року.

Відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору
(правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-146цс14, яка в силу
ст. 360-7 319 ЦПК України є обов'язковою для
судів).

Тому з урахуванням цих обставин та
відповідно до статті 256 ЦК України,
частин першої та п'ятої статті 261 ЦК
України, частини четвертої статті 267 ЦК
України є підстави для застосування
строку позовної давності.

Отже позовна давність сплинула, а тому
при таких обставинах рішення суду слід
скасувати і постановити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4,
313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк»
- задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 24 лютого 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення.

У позові Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.