Справа № 346/2142/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1327/2014
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Вакарук В.М., Горейко М.Д.,

секретаря Гаврилюк Є.М.,

з участю
представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання заповіту недійсним за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Коломийського міськрайонного
суду від 06 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Коломийського
міськрайонного суду від 06 березня 2014
року задоволенно позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання заповіту недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 114
грн. 70 коп. судового збору.

Непогоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу в якій посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

При наявності підстав та достатніх
даних для проведення повторної
амбулаторної судово-психіатричної
експертизи, ухвалою від 05.03.2014 року
відмовлено в задоволенні клопотання
про її призначення. Апелянт зазначає,
що при проведенні первинної експертизи
були допущені порушення. П. 32 Порядку
проведення судово-психіатричної
експертизи зареєстрованої в Мінюсті
України 01.03.2002 року №219/6507 та наказом
МОЗ України 08.10.2001 року №397 вступна та
резолютивна частина акту не містить
передбачені абз. 4 фах, посаду,
експертний стаж, ранг, науковий
ступінь, учене звання експертів абз. 7
перелік об'єктів поданих на експертизу.
В порушення ч.3 ст. 147 ЦПК України у
висновку експерта не зазначено
свідоцтво про присвоєння кваліфікації
судового експерта. Досліджувальна
частина акту не містить факти, які
отримані при дослідженні поданих на
експертизу об'єктів, що стосуються
психічного стану особи в різні періоди
часу. Покази свідків про психічний стан
особи не досліджувались та до уваги
набрались. Тому апелянт вважає, що акт
№320 амбулаторної судово-психіатричної
експертизи є неповним,
необґрунтованим, та таким що викликає
сумнів в його правильності.
Невідповідність висновків суду
полягає в тому, що при наявності прямих
доказів - показів які вказують на те, що
у момент складання заповіту 28.05.2012 року
ОСОБА_6 був тверезий, усвідомлював
значення своїх дій та керував ними, суд
робить висновки про неадекватність
ОСОБА_6 та задовольняє позов.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.05.2012р.
секретарем Великоключівської
сільської ради посвідчено заповіт
ОСОБА_6, який зареєстровано в реєстрі
під № 60, згідно якого останній на
випадок своєї смерті все належне йому
майно заповів відповідачу по справі
ОСОБА_3 Згідно свідоцтва про смерть
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу, зокрема, що особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності та
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України
встановлено, що за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Згідно ст. 225 ЦК України правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визначний
судом недійсним за позовом цієї особи,
а в разі її смерті - за позовом іншої
особи, чиї цивільні права та інтереси
порушені.

Згідно акту посмертної
судово-психіатричної експертизи
експертна комісія на підставі медичних
документів прийшла до висновку, що
ОСОБА_6 страждав стійким хронічним
психічним розладом - РПП внаслідок
вживання алкоголю у формі хронічного,
рецидивуючого, психотичного розладу з
галюцинаторно - параноїдним синдромом
і на період кладення заповіту
перебував у стані при якому був
позбавлений здатності усвідомлювати
свої дії і керувати ними.

Висновки експертизи підтверджуються
показами свідків, даними у суді першої
інстанції та іншими учасниками
судового розгляду.

Доводи апелянта про те, що експертиза,
яка проведена у справі не дала
відповіді на усі запитання, не
заслуговують на увагу і є надуманими. З
матеріалів експертного висновку
вбачається, що ОСОБА_6 задовго до
складання заповіту ( два роки до
лікування в ОПНД №3) хворів психічним
захворюванням, а 28.05.2012 року на час
складання заповіту перебував у стані,
при якому не міг усвідомлювати свої дії
і керувати ними.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування з мотивів, наведених у
апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного
суду від 06 березня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

В.М. Вакарук

М.Д. Горейко