АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4038/14
Головуючий 1 інст. - Гайдук Л.П.
Справа №2-8354/11
Категорія : договірні
Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Дзержинського
районного суду м.Харкова від 21 грудня
2012 року

по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитними договорами, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року ПАТ «ПроКредит Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитними
договорами.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ
«ПроКредит Банк» вказувало, що між ним
та ОСОБА_2 укладена була рамкова угода
№6121 від 20 квітня 2006 року, яка
змінювалась на доповнювалась 17 травня
2007 року та 02 жовтня 2008 року, за умовами
якої Банк зобов'язувався здійснювати
кредитування ОСОБА_2 у межах лімітів
кредитування: ліміт суми 150 000 доларів
США, ліміт строку 120 місяців. Видача
кредитів за рамковою угодою
здійснювалось шляхом укладення
договорів про надання траншу,
овердрафту, кредитної лінії. Так, 17
травня 2007 року між Банком та ОСОБА_2
укладений договір про надання траншу
зі змінами від 19 червня 2007 року, за яким
останній отримав суму кредиту у
розмірі 41 000 доларів США з процентною
ставкою 15% річних строком на 60 місяців.
Зобов'язання за кредитним договором
ОСОБА_2 належним чином не виконує.
Загальна сума заборгованості за
договором про надання траншу від 17
травня 2007 року складає 190 919,07 грн. Крім
того, в рамках рамкової угоди між
Банком та ОСОБА_2 02 жовтня 2008 року
укладений договір про надання траншу
на суму 41 000 доларів США з процентною
ставкою 15,50% річних строком на 36
місяців. Сума заборгованості за
договором про надання траншу від 02
жовтня 2008 року складає 24 195,47 грн.
Забезпечення виконання вищевказаних
кредитних зобов'язань між Банком та
ОСОБА_1, ОСОБА_3 були укладені договори
поруки. Добровільно відповідачі
виконати зобов'язання не виконують.

Тому, ПАТ «ПроКредит Банк» просив суд
стягнути на свою користь солідарно з
відповідачів заборгованість за
договором про надання траншу від 17.05.2007
року, гривневий еквівалент якої за
курсом НБУ на дату розрахунку складав
190 919,07 грн., стягнути заборгованість
за договором траншу від 02 жовтня 2008
року, гривневий еквівалент якої за
курсом НБУ на дату розрахунку складав 24
195,47 грн., а також судові витрати у сумі 1
820 грн.

У судове засідання відповідачі не
з'явилися, про час і місце судового
засідання повідомлялися належним
чином, причину неявки суду не
повідомили. Суд ухвалив рішення при
заочному розгляді справи на підставі
ст. 224 ЦПК України.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м.Харкова від 21 грудня
2012 року позов задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на
користь Банку заборгованість за
договором про надання траншу від 17
травня 2007 року в розмірі 190 919,07 грн.,
заборгованість за договором про
надання траншу від 02 жовтня 2008 року в
розмірі 24 195,47 грн., а також судові
витрати: судовий збір в сумі 1700 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 120
грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м.Харкова від 03 грудня 2013 року заяву
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення, яким позовні вимоги Банку
залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
вказує, що однією з гарантій виконання
ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним
договором був договір іпотеки,
укладений між Банком та ОСОБА_1, предмет
іпотеки була квартира АДРЕСА_1. 29 липня
2011 року приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис
нотаріуса, за яким звернуто стягнення
на вищевказану квартиру. Вищевказане
судом першої інстанції не враховано, що
призвело до подвійного стягнення
однієї суми боргу з різних осіб.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«ПроКредит Банк» суд першої інстанції
виходив з неналежного виконання
відповідачами зобов'язань за
кредитними договорами, що стало
підставою для настання правових
наслідків передбачених договором або
законом.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що 20 квітня 2006 року між ЗАТ «ПроКредит
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 укладена
рамкова угода №6121, яка змінювалась та
доповнювалась 17 травня 2007 року та 02
жовтня 2008 року, за умовами якої Банк
зобов'язувався здійснювати
кредитування ОСОБА_2 у межах лімітів
кредитування: ліміт суми 150 000 доларів
США, ліміт строку 120 місяців. Видача
кредитів за рамковою угодою
здійснювалось шляхом укладення
договорів про надання траншу,
овердрафту, кредитної лінії (а.с.24 т.1).

В рамках рамкової угоди 17 травня 2007
року між Банком та ОСОБА_2 укладений
договір про надання траншу на суму 41 000
доларів США строком користування 60
місяців зі сплатою 15% річних (а.с.29 т.1).
Крім того, 02 жовтня 2008 року між тими ж
сторонами також укладено договір про
надання траншу на суму 41 000 доларів США
строком користування 36 місяців зі
сплатою 15,50% річних (а.с.43 т.1).

На забезпечення виконання
вищевказаних кредитних зобов'язань між
ПАТ «ПроКредит Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3
укладені договори поруки (а.с.39,41,51,53 т.1).

Згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
ЦК.

Відповідно до ст. 554 Цивільного
кодексу України в разі невиконання
зобов'язання боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники. Поручитель
відповідає в тому ж обсязі, як і
боржник, зокрема відповідає за сплату
основного боргу і процентів, за
відшкодування збитків, за сплату
неустойки, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Матеріали справи свідчать, що
заборгованість за договором про
надання траншу від 17 травня 2007 року
складає 190 919,07 грн. з яких: борг по
капіталу - 181 448,57 грн., борг по процентам
- 6 002,97 грн., пеня 3 467,53 грн. (а.с. 38 т.1). А
заборгованість за договором про
надання траншу від 02 жовтня 2008 року
складає 24 195,47 грн., з яких: борг по
капіталу - 22 433,10 грн., борг по процентам
- 570,07 грн., пеня - 1 192,30 грн. (а.с.50 т.1).

У разі порушення забов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом. Боржник
вважається таким , що просрочив , якщо
він не приступив до виконання
забов'язання або не виконав його у
строк , встановлений договором або
законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1
ст. 612 ЦК України.

Матеріали справи не містять даних про
належне виконання умов кредитних
договорів сторонами, тому доводи
заявника про подвійне стягнення не
враховуються колегією суддів.

Доводи апеляційної скарги стосовно
існування виконавчого напису на
договорі іпотеки, яким забезпечено
кредитне зобов'язання, не приймаються
колегією суддів до уваги, оскільки
станом на дату ухвалення оскаржуваного
рішення даний виконавчий напис не був
виконаний, жодних сум від виконання
виконавчого напису до АТ «ПроКредит
Банк» не надходило.

Згідно ч.2 п.17 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 р. №5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" (кредитні
відносини є подібними за змістом
спірним відносинам позики) наявність
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених частиною
другою ст. 625 ЦК України, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог
статей 526,599 ЦК України.

Крім того, посилання заявника на
незаконність рішення з підстав
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартири АДРЕСА_1, що призвело до
зниження суми боргу, стягнутої на
користь Банку, також не враховуються,
оскільки вказане звернення стягнення
на предмет іпотеки відбулося в кінці 2013
року, що сторонами не заперечується,
тобто вже після ухвалення
оскаржуваного рішення.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з яким кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів.

Оскаржуване рішення є законним,
обґрунтованим та таким, що ухвалене на
підставі наданих до суду доказів.

Реалізація предмета іпотеки врахована
Банком на стадії виконання рішення
суду.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Дзержинського
районного суду м.Харкова від 21 грудня
2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: