Справа №587/1050/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Дашутін І. В.Номер
провадження 22-ц/788/1032/14 Суддя-доповідач -
Кононенко О. Ю. Категорія - 5
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Кононенко О. Ю.,

суддів - Білецького О. М., Бойка В. Б.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 10 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Косівщинської сільської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Сумської райдержнотконтори,
треті особи: Державна інспекція
сільського господарства в Сумській
області, Сумський держпроектний
інститут землеустрою, Сумський
державний кадастр, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання незаконними та скасування
рішень сільської ради, визнання
недійсними державного акту на право
власності на земельну ділянку та
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, перевод прав і обов'язків
покупця,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 10 квітня 2014 року у
позові ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на необґрунтованість
рішення, невірну оцінку доказів та
неправильне застосування судом норм
матеріального права, просить скасувати
оскаржуване рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення її позову.

При цьому зазначає, що її
заява від 22 березня 2010 року не була
розглянута сесією, як то передбачено
ст. 118 ЗК України, а рішення
Косівщинської сільської ради від 14
вересня 2010 року про відмову у наданні
земельної ділянки їй у власність не
відповідає чинному законодавству та
суперечить вимогам ч. 2 ст. 118 ЗК України,
так як земельна ділянка, на яку вона
претендувала, була вільною і
знаходилась у державній власності.
Витребування копії державного акту на
право власності на земельну ділянку,
яка їй подарована, не передбачено ч. 7
ст. 118 ЗК України.

Вказує, що суд першої
інстанції не взяв до уваги вимоги ст. 88
ЗК України щодо того, що вона має
переважне право на придбання земельних
ділянок площами 0,05 га та 0,077 га в
АДРЕСА_1.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача
ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_8, які
підтримали доводи апеляційної скарги,
представників третіх осіб ОСОБА_9,
ОСОБА_10, які при розгляді справи
покладалися на думку суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Судом першої інстанції
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що на підставі договору
дарування від 05 вересня 2008 року ОСОБА_3
належить ? частина жилого будинку
АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 9-10).

Крім того, на підставі договору
дарування від 05 вересня 2008 року
позивачу належить ? частина земельної
ділянки від земельної ділянки площею
0,0516 га, призначеної для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд та ?
частина земельної ділянки від
земельної ділянки площею 0,1270 га - для
ведення особистого селянського
господарства (т. 1 а.с. 11-12).

З копії витягу з державного
реєстру земель по Сумській області
вбачається, що станом на 18 березня 2010
року за ОСОБА_3 право власності на
земельні ділянки не зареєстровано (т. 1
а.с. 14).

22 березня 2010 року ОСОБА_3 звернулась
до Косівщинської сільської ради
Сумського району із заявою про
передачу їй у власність земельної
ділянки площею 0,077 га для ведення
особистого селянського господарства,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 біля
її присадибної ділянки (т. 1 а.с. 13).

Косівщинська сільська рада не
розглянула дану заяву у місячний
термін, надавши відповідь, що заява
оформлена неналежним чином.

12 липня 2010 року позивач повторно
звернулась до сільської ради з
аналогічною заявою (т. 1 а.с. 15).

Рішенням двадцять восьмої сесії
п'ятого скликання Косівщинської
сільської ради Сумського району від 14
вересня 2010 року ОСОБА_3 відмовлено у
наданні у власність земельної ділянки
з тих підстав, що нею не було надано
необхідних документів, що
підтверджують право власності на
земельну ділянку, яка заявлена нею як
прилегла до затребуваної ділянки та
довідка про те, що нею не використано
право на приватизацію землі за місцем
проживання (т. 1 а.с. 16).

На цій же сесії сільської ради
прийнято рішення про надання дозволу
ОСОБА_11 на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 0,077 га
в АДРЕСА_1, за рахунок земель запасу
Косівщинської сільської ради (т.1 а.с. 17).

Рішенням другої сесії шостого
скликання Косівщинської сільської
ради від 23 грудня 2010 року затверджено
проект землеустрою та прийнято рішення
про передачу у власність ОСОБА_11
земельної ділянки площею 0,077 га для
ведення особистого селянського
господарства і видачу державного акту
на цю ділянку (т. 1 а.с. 21).

На підставі вказаного рішення
ОСОБА_11 видано державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку
серії ЯЛ № 405409, який зареєстровано у
книзі реєстрації державних актів на
право власності на землю у відділі
Держкомзему у Сумському районі 14 липня
2011 року (т.1 а.с. 23).

26 грудня 2011 року між ОСОБА_11 та
ОСОБА_5 укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,0127 га, що складається з
земельної ділянки площею 0,05 га, яку він
отримав у дар на підставі договору
дарування від 19 лютого 2010 року від
ОСОБА_12 (т.1 а.с. 41-42) та земельної ділянки
площею 0,077 га, котру отримав у власність
на підставі рішення Косівщинської
сільської ради від 23 грудня 2010 року (т.1
а.с. 23-24). Державним нотаріусом Сумської
державної нотаріальної контори ОСОБА_13
перереєстровано право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,077 га в АДРЕСА_1 на ОСОБА_5 (т.1 а.с. 32
зворот).

19 лютого 2010 року державним
нотаріусом Сумської державної
нотаріальної контори ОСОБА_13
перереєстровано право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,0500 га в АДРЕСА_1 на ОСОБА_11, а 26 грудня
2011 року - на ОСОБА_5 (т.1 а.с. 31 зворот).

ОСОБА_3 зареєструвала право
власності на земельну ділянку площею
0,1270 га для ведення особистого
селянського господарства за адресою:
АДРЕСА_1 Сумської області 10 липня 2012
року у книзі реєстрації державних
актів на право власності на землю у
відділі Держкомзему у Сумському
районі, що підтверджується державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ЯМ № 943484. Співвласниками
вказаної земельної ділянки у
державному акті по ? частині зазначені
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 248-249).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_11 (т. 1
а.с. 46).

Ухвалою Сумського районного суду
Сумської області від 08 січня 2014 року до
участі у справі у якості
правонаступника ОСОБА_11 притягнуто
ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 185).

Відмовляючи позивачу у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з його
необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується
з таким висновком суду, виходячи з
наступного.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України
передбачено, що громадяни набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цих
кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до вимог ст. ст. 125,
126 ЗК України в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування
земельною ділянкою виникає з моменту
державної реєстрації цього права та
посвідчується державним актом.

За положеннями ч. ч. 6, 7, 10 ст.
118 ЗК України громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення та
орієнтовні розміри земельної ділянки.
Орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування розглядає
клопотання у місячний строк та надає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Відмова органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування у передачі земельної
ділянки у власність або залишення
клопотання без розгляду можуть бути
оскаржені до суду.

Колегія суддів вважає, що
рішення Косівщинської сільської ради
Сумського району від 14 вересня 2010 року
щодо відмови позивачу у наданні у
власність земельної ділянки площею 0,077
га, надання дозволу ОСОБА_11 на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,077 га та від 23
грудня 2010 року щодо затвердження
проекту землеустрою та передачу у
власність ОСОБА_11 земельної ділянки
площею 0,077 га для ведення особистого
селянського господарства, видачу
державного акту на цю ділянку прийняті
в межах своєї компетенції та
повноважень з дотриманням процедури,
передбаченої ст. 118 ЗК України, рішення
щодо відмови містить відповідні
мотиви.

ОСОБА_3 у встановленому
законом порядку та строк відмову
органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
та залишення клопотання без розгляду
не оскаржила.

Частиною 3 статті 10, частиною 1
статті 60 ЦПК України саме на сторони
покладено обов'язок по доведенню тих
обставин, на які вони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Проте, всупереч вищевказаним
вимогам закону, позивач не надала суду
належних та допустимих доказів щодо
незаконності рішень Косівщинської
сільської ради від 14 вересня 2010 року та
від 23 грудня 2010 року.

Письмова відповідь
державної інспекції сільського
господарства в Сумській області № 419
від 03 травня 2012 року, надана на
звернення ОСОБА_6 щодо проведення
перевірки законності надання у
власність земельної ділянки та видачі
державного акта на право власності на
земельну ділянку, на яку посилалась
позивач як на підставу своїх вимог (т. 1
а.с. 53-56), не є передбаченим законом
доказом невідповідності вимогам
закону вказаних рішень органу
місцевого самоврядування, оскільки до
компетенції інспекції входять лише
перевірка та контроль дотримання
суб'єктами господарювання земельного
законодавства, винесення відповідних
документів щодо його усунення.

Та обставина, що при
вирішенні питання щодо надання вільної
земельної ділянки площею 0,0770 га для
ведення особистого селянського
господарства у власність громадянам,
які звернулись з відповідними заявами,
сільська рада надала перевагу ОСОБА_11,
а не позивачу у справі, не є підставою
для визнання незаконними та скасування
рішень.

На думку колегії суддів,
приймаючи рішення, орган місцевого
самоврядування обґрунтовано взяв до
уваги те, що за позивачем право
власності на земельні ділянки не
зареєстровано, а за ОСОБА_11
зареєстровано право власності на
прилеглу земельну ділянку площею 0,0500
га в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 14, 31).

Зважаючи на викладене, а
також на те, що ОСОБА_3 не надала суду
доказів, які б свідчили, що державний
акт на право власності на земельну
ділянку, серії ЯЛ № 405409, оформлено та
видано ОСОБА_11 з порушенням норм
закону, підстав для визнання
незаконними та скасування рішень
органу місцевого самоврядування,
визнання недійсним державного акту на
право власності на спірну земельну
ділянку не вбачається.

Отримавши державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,0770 га для ведення особистого
селянського господарства в АДРЕСА_1 та,
зареєструвавши державні акти на право
власності на земельні ділянки площами
0,0770 га та 0, 0500 га у відділі Держкомзему
Сумського району Сумської області (т. 1
а.с. 35), ОСОБА_11 реалізував своє право
власності, уклавши 26 грудня 2011 року із
ОСОБА_5 договір купівлі-продажу
вказаних земельних ділянок.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності
правочину, відповідно до вимог ч. 1 ст. 215
ЦК України, є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Недійсність вказаного
правочину законом прямо не
встановлена, а позивачем у позовній
заяві не зазначено передбачених
законом підстав для визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки.

Враховуючи ту обставину, що
на час укладення оспорюваного
правочину за позивачем право власності
на земельні ділянки у встановленому
законом порядку не було зареєстровано,
а земельні ділянки площами 0,0500 га та
0,0770 га в АДРЕСА_1 не перебували у
спільній частковій власності, є
індивідуально визначеними, єдиним
власником яких, відповідно до
державних актів на право власності на
земельні ділянки (т. 1 а.с. 23, 31 зворот)
був ОСОБА_11, підстав, передбачених ст. 88
ЗК України та ст. 362 ЦК України для
переводу прав і обов'язків покупця
земельної ділянки площею 0,0500 га на
ОСОБА_3, про що вона просила в уточнених
позовних заявах від 30 вересня 2013 року
та від 24 лютого 2014 року (т. 1 а.с. 98-99, 241-242),
також не вбачається.

Відтак, місцевий суд дійшов
вірного висновку щодо відсутності
передбачених законом підстав для
задоволення позову ОСОБА_3

Доводи апеляційної
скарги ОСОБА_3 висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що могло бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Таким чином, рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1
ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Сумського
районного суду Сумської області від 10
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної
сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -