інстанції Медвідь Н.О.Провадження №
22-ц/780/2741/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

26 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді -
Сержанюка А.С., членів колегії - суддів
Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю
секретаря Микитенко Д.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Києві матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 12 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

28 листопада 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду із позовом, де
просила стягнути завдану ОСОБА_1
матеріальну шкоду в розмірі 5 822 грн. та
моральну - 5 000 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що 02
червня 2013 року ОСОБА_1 зруйнувала
належний їй паркан, який слугував межею
між земельними ділянками, чим їй було
завдано матеріальну шкоду.

Позовні вимоги у частині стягнення
моральної шкоди обґрунтовано тим, що
ОСОБА_1 своїми неправомірними діями
викликала у позивача негативні емоції
та переживання з приводу пошкодженого
майна, а також порушила її звичайний
спосіб життя, що, в свою чергу, вимагає
додаткових зусиль для його
нормалізації.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
березня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5
822 грн. матеріальної шкоди та 229,40 грн.
судового збору.

У решті позову відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення
суд першої інстанції зазначив, що в
судовому засіданні доведено факт
наявності порушення права та законних
інтересів ОСОБА_2, протиправної
поведінки ОСОБА_1 та причинний зв'язок
між протиправними діями останньої із
зазначеним у позові матеріальним
збитком.

При цьому, ОСОБА_2 не надано суду
вагомих доказів завдання їй моральної
шкоди.

Не погоджуючись із вказаними рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
матеріального та процесуального права
при його ухваленні.

Просить рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог позивача щодо стягнення
матеріальної шкоди відмовити в повному
обсязі.

Суд, з'ясувавши обставини та
перевіривши їх доказами у межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вислухавши учасників процесу в судових
дебатах, вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити, виходячи
із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 13 лютого 2008 року
належить земельна ділянка, площею 0,1035
га, призначена для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 ( а.с. 16 ).

ОСОБА_1, у свою чергу, має на праві
власності сусідню земельну ділянку,
розташовану по АДРЕСА_2 ( а.с. 69, 70 ).

Між сторонами існує спір щодо
землекористування належними
ділянками, який неодноразово був
предметом розгляду різних установ, у
т.ч. і суду ( а.с. 6, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 71, 72 ).

Так, рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
вересня 2011, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 15 листопада 2011 року, ОСОБА_1
відмовлено в задоволенні позову до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди ( а.с. 17-20, 21-23 ).

При цьому, встановлено, що ОСОБА_2 не
порушувала меж земельної ділянки
ОСОБА_1.

Існуюча огорожа на межі земельних
ділянок сторін встановлена колишніми
власниками земельних ділянок ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, між якими було погоджено межі
земельних ділянок.

Не зважаючи на судове рішення, ОСОБА_1 02
жовтня 2013 року зруйнувала паркан,
розташований на межі із сусідньою
земельною ділянкою та належний на
праві власності ОСОБА_2 ( а.с. 15 ).

Розмір заподіяної матеріальної шкоди,
завданої позивачу, згідно звіту з
незалежної оцінки рухомого майна -
інвентарного забору, виходячи із
витратного підходу, який передбачає
оцінку вартості його відновлення в
існуючому вигляді в цінах, що існували
на момент оцінки, складає 5 822 грн. (
а.с. 24-30, 31, 41-47 ).

При цьому, як правильно встановив суд
першої інстанції, заподіяння моральної
шкоди ОСОБА_2 зазначеними діями ОСОБА_1
належними та допустимими доказами не
доведено.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог щодо матеріальної шкоди та
відмови у відшкодуванні моральної
шкоди і, з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст.ст. 16, 23, 1166, 1167 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-213 ЦПК України, ухвалив
законне і обґрунтоване рішення на
підставі належних та допустимих
доказів по справі.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність
та необґрунтованість рішення,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, зокрема, ст. 82 ЦК України, на
думку апеляційного суду, не знайшли
свого підтвердження при розгляді
справи, оскільки вони повністю
спростовуються зазначеними доказами
по справі.

Інші обставини, зазначені в апеляції,
зокрема, про відсутність правових
підстав стягнення із ОСОБА_1
матеріальної шкоди, руйнування паркану
посадовими особами комісії з питань
врегулювання земельних відносин
сільської ради, неможливість
користування належною їй земельною
ділянкою, зменшення розміру земельної
ділянки з вини ОСОБА_2, знаходження
паркану позивача на її земельній
ділянці, наявність рішення
Крюківщинської сільської ради про
зобов'язання ОСОБА_2 встановити межі
земельної ділянки та паркан у
відповідності до державного акту на
право власності на землю, яке не
виконано, віднесення звіту про оцінку
майнової шкоди до числа неналежних та
недопустимих доказів через його
складання без виїзду на місце, не
спростовують висновок суду першої
інстанції про обґрунтованість
заявлених позовних вимог щодо
стягнення матеріальної шкоди та
необхідності відмови у стягненні
немайнової шкоди і не є підставою для
задоволення апеляційних вимог.

Знесення паркану саме ОСОБА_1
підтверджується висновками від 09
жовтня 2013 року, згідно якого вона
особисто повідомила про знесення
паркану 02 жовтня 2013 року ( а.с. 15 ).

Окрім цього, зазначені обставини
підтверджуються висновком від 11 жовтня
2013 року, копія якого надана у додатку до
апеляційної скарги ( а.с. 89 ).

Твердження апелянта про руйнування
паркану посадовими особами комісії з
питань врегулювання земельних
відносин сільської ради
спростовується актом від 02 жовтня 2013
року, згідно якого був здійснений лише
виїзд членів комісії на земельну
ділянку ОСОБА_2 ( а.с. 87 зв. ).

Таким чином, викладені у апеляції
доводи суд другої інстанції відносить
до числа формальних, а тому оскаржуване
рішення, ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК
України, порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого судом не
виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді: С.О.
Журба

О.П. Коцюрба