Дата документу 04.03.2014
ЄУ № 420/135/14-ц
Провадження №2/420/126/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
Новопсковський районний суд
Луганської області

в складі: головуючого судді
Проньки В.В.

при секретарі Свистуновій Я.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в залі суду в смт. Новопсков
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Новопсковського
районного суду з позовом до
відповідача, в якому просить стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на її користь
грошові кошти у сумі - 6045 грн. та суму
сплаченого судового збору - 243,60 грн. В
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначила, що 05.02.2013 року між нею та
ОСОБА_2 було укладено договір позики
відповідно до якого позикодавець надав
грошові кошти у розмірі 11545 грн.
позичальнику, який за договором
повинен повернути грошові кошти одразу
або частково до 05.10.2013 року. Відповідно
до п. 3 договору позики грошова сума
передана позичальнику до підписання
цього договору. Згідно п. 1 договору
позики сторони домовилися, що
виконання зобов'язань має
здійснюватися у вигляді щомісячного
платежу сумою в 1500 грн. сплаченою до
п'ятого числа кожного місяця, остання
сума платежу - 1045 грн. Відповідач перший
платіж по договору позики здійснила
05.03.2013 року на суму 2500 грн., другий
платіж 07.05.2013 року на суму 1500 грн. та
третій платіж 17.06.2013 року на суму 1500 грн.
Загалом відповідач сплатила їй кошти у
сумі - 5500 грн. Останній платіж від
відповідача був здійснений 17.06.2013 року,
після чого більше жодного разу
позичальник кошти не сплачувала, чим
порушила умови договору позики.

В судове засідання позивач не
з'явилася, надала суду заяву про
розгляд справи без її участі, на
заявлених вимогах наполягає.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, надала заяву про розгляд
справи без її участі, позов визнала та
не заперечує проти нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при
визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову за наявності для того законних
підстав суд ухвалює рішення про
задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення по справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового
засідання.

Дослідивши наявні у справі письмові
докази, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 лютого 2013 року
між сторонами було укладено договір
позики, згідно з умовами якого позивач
надав відповідачу грошові кошти в сумі
11545,00 грн., а відповідач, у свою чергу,
зобов'язалася повернути таку ж саме
суму грошових коштів в повній сумі,
шляхом передачі особисто позивачу
вказаної суми грошей одразу або
окремими платежами по 1500,00 грн.
щомісячно, починаючи з березня 2013 року,
останній платіж - 1045,00 грн. в строк до
05.10.2013 року. Щомісячний платіж повинен
бути сплачений до п'ятого числа кожного
місяця.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей.

Відповідно до п. 3 договору позики,
позивач виконала свої зобов'язання
перед відповідачем, надала останній
грошові кошти в розмірі 11545,00 грн. до
підписання цього договору.

За правилами ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв дідового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У чинність ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно п. 14 договору позики у разі
невиконання позичальником свого
зобов'язання щодо повернення позиченої
суми в строки, вказані в п. 1 цього
договору, позикодавець вправі
пред'явити договір до стягнення в
примусовому порядку. А в разі
примусового стягнення за даним
договором позикодавець має право на
одержання суми витрат, пов'язаних з
примусовим виконанням.

Статтею 610 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судом встановлено, що згідно виписок
особових рахунків, відповідач
здійснила перший платіж по договору
позики 05.03.2013 року на суму 2500 грн.,
другий платіж 07.05.2013 року на суму 1500 грн.
та третій платіж 17.06.2013 року на суму 1500
грн., після чого більше жодного разу
позичальник кошти не сплачувала, чим
порушила умови договору позики.
Загалом відповідач сплатила позивачу
кошти у сумі - 5500 грн.

У чинність ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу
України грошове зобов'язання має бути
виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті в гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

У чинність ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
дослідивши матеріали справи та надані
докази, суд вважає, що позов підлягає
повному задоволенню, та з відповідача
на користь позивача у чинність ст.ст. 526,
530, 549, 610-612, 1046 ЦК України, підлягає
стягненню сума заборгованості у
розмірі 6045 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 130, 174, 212-215, 223 ЦПК України,
ст.ст. 526, 530, 533, 610, 1046-1047, 1049-1050 ЦК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, суму
боргу в розмірі 6045,00 грн., а також 243,60
грн. в рахунок відшкодування
понесеного нею судового збору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано апеляційному суду Луганської
області через Новопсковський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

.

Суддя :