Провадження № 2/591/289/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2014 року Зарічний
районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді -
КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Сотник К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Сумської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, 3-х осіб: Управління обліку,
розподілу і приватизації житла, ПАТ
«Про Кредит Банк», відділ державної
виконавчої служби Сумського міського
управління юстиції, ПП «СП Юстиція», КП
«Суми-Житло»

про визнання приватизації житла
недійсною, визнання незаконним та
скасування розпорядження та визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на житло -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду і
свої вимоги мотивує тим, що вона є
дочкою відповідачів по справі ОСОБА_3
та ОСОБА_4 та сестрою ОСОБА_5. Родина
разом проживала та всі були
зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 з 1991
року та лише періодично виїжджала за
межі м. Суми відвідати свого чоловіка.
З квартири на інше місце проживання
ніколи не виїжджала, місця проживання
не змінювала, місце реєстрації
проживання також було за вищевказаною
адресою. Таким чином ОСОБА_1 завжди
вважала, що вона є співвласником
квартири разом з батьками та братом,
оскільки вона несла витрати з
утримання квартири, робила в ній
ремонт, мала свою кімнату в якій
проживала зі своїм чоловіком та
дитиною. В листопаді 2013 року Позивачка
випадково дізналась з листа
Відповідачам про те, що СП «Юстиція»
проводить прилюдні торги по реалізації
арештованого майна - трикімнатної
квартири АДРЕСА_1 на 1-му поверсі 9-ти
поверхового житлового будинку
загальною площею 36,8 кв.м.. Вказане
місцезнаходження - АДРЕСА_1. Від
відповідачів вона також дізналась, що
не має права на квартиру, оскільки вона
не приймала участі в приватизації
зазначеної квартири, а тому не є
співвласником. ОСОБА_1 просить суд
визнати недійним та скасувати
Розпорядженням № 978 відділу
комунального майна міськвиконкому від
28.03.1997 року про передачу у спільну
сумісну власність ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 квартиру за адресою АДРЕСА_1,
визнати недійним та скасувати
свідоцтво від 04.04.1997 року про право
власності на житло, яке зареєстроване
обласним бюро технічної
інвентаризації за реєстраційним
номером 162 про передачу у власність
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру за
адресою АДРЕСА_1 та визнати причини
пропуску строку на звернення до суду
поважними та поновити строк.

В судовому засіданні Позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали
повністю та просили задоволити позов.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
до суду не з'явились, про час та місце
слухання справи повідомлені належним
чином. Відповідач ОСОБА_5 в
судовому засіданні позов визнав та
пояснив, що дійсно його сестра постійно
проживала у спірній квартирі і
проживає на даний час, а тому мала брати
участь у приватизації та їй має
належати частка на рівні з іншими
членами сім'ї. Всі члени сім"ї вважали,
що сестра має таке саме право на
квартиру, як і всі інші.

Представник відповідача Виконавчого
комітету Сумської міської ради та
третьої особи- управління обліку,
розподілу і приватизації житла СМР
позов не визнали з мотивів відсутності
підстав для скасування розпорядження
та свідоцтва про право власності на
житло.

3-тя особа: ПАТ «Про Кредит Банк»
позовні вимоги не визнали та просять
відмовити у задоволенні позову з
огляду на те, що у них в заставі
перебуває спірна квартира та на час
укладання іпотечного договору
відповідачем надавалась довідка про
зареєстрованих осіб, серед яких
позивача не було вказано. Крім того,
вважають, позивач пропустила строк
звернення до суду.

3-тя особа: ВДВС СМУЮ також позов не
визнали, представник до суду не
з"явився.

3-тя особа: КП «Сумижитло» при вирішенні
позову покладались на розсуд суду.

3-тя особа: ПП СП «Юстиція» до суду не
з'явились, листом від представника
повідомили, що знаходяться у стані
припинення діяльності. Думки щодо
позовних вимог суду не надали.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши
матеріали даної цивільної справи,
вважає, що позов обгрунтований і
підлягає задоволенню виходячи з
наступного:

Судом при розгляді справи встановлено,
що позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 та сестрою ОСОБА_5. Всі разом
вони проживали та всі були
зареєстровані за адресою АДРЕСА_1,
зокрема Позивачка зареєстрована з 1991
року.

28.03.1997 року Розпорядженням № 978 відділу
комунального майна міськвиконкому
передано у спільну сумісну власність
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру за
адресою АДРЕСА_1. У відповідності до
вказаного розпорядження відділом
комунального майна міськвиконкому
видане свідоцтво від 04.04.1997 року про
право власності на житло, яке
зареєстроване обласним бюро технічної
інвентаризації за реєстраційним
номером 162.

Із по квартирних карток, наданих до
суду третьою особою вбачається, що в
спірній квартирі позивач була
зареєстрована з часу отримання житла у
користування - з 09.10.1984 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», ст. 5 «Положення про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян», затвердженого
наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 року № 56, передача займаних
квартир (будинків) здійснюється в
спільну сумісну або часткову власність
з письмової згоди всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно проживають в
цій квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Судом встановлено, що на час
приватизації квартири поданням до
управління обліку, розподілу та
приватизації житла міськради
документів на приватизацію житла
здійснювалось не наймачами житла, а
спеціалізованою організацією. Так,
серед поданих документів була і
довідка про склад сім'ї, в якій Позивач
не вказана. Довідка отримувалась у
паспортиста в ЖЕУ. Паспортистом також
вказано на довідці, що ОСОБА_1
зареєструвалась в квартирі без відома
паспортиста, що на час приватизації
законом не заборонялось. За таких
обставин суд вважає, що в довідці про
членів сім'ї, що надавалась на
приватизацію, Позивач не вказана
помилково.

Частиною 4 ст.8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» передбачено, що підготовку та
оформлення документів про передачу у
власність громадян квартир (будинків)
може бути покладено на спеціально
створювані органи приватизації
(агентства, бюро, інші підприємства). В
даній справі встановлено, що
приватизацією займалось
спеціалізоване підприємство
«Ніфертіті», яке і надавало документи
до органу приватизації.

Згідно з пунктами 20, 21 вищезазначеного
Положення, при оформленні заяви на
приватизацію квартири (будинку)
громадянин бере на підприємстві, що
обслуговує жилий будинок, довідку про
склад сім'ї наймача, які прописані та
мешкають разом з ним, а також тимчасово
відсутні особи, за якими зберігається
право на житло.

Зі змісту ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду» у поєднані
з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29
ЦК України місцем постійного
проживання особи є житлове приміщення,
в якому особа постійно проживає, має
передбачені ст. 64 ЖК України права
користування цим приміщенням і на яке
за особою зберігається це право і при
тимчасовій відсутності (у випадках,
передбачених ст. 71 ЖК України), а відтак
і право на приватизацію житла. В
паспорті Позивача, оригінал якого було
надано на огляд в судовому засіданні,
вбачається, що Позивачка з місця
реєстрації по АДРЕСА_1 з 1991 року не
знімалась, а тому була зареєстрована за
вказаною адресою постійно. Із
зазначеного слідує, що Позивачка, на
час приватизації була наймачем житла, а
тому мала право на приватизацію
квартири, в якій мешкала.

Згідно вимог ч.1 ст.8 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду» приватизація державного
житлового фонду здійснюється
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
адміністрацією та органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких, знаходиться державний житловий
фонд.

За частиною 2 ст.8 зазначеного вище
Закону, передача займаних квартир
(будинків, кімнат у гуртожитках),
здійснюється у спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають у цій квартирі
(будинку, кімнаті в гуртожитку), в тому
числі тимчасово відсутні, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири,
будинку, кімнати в гуртожитку.

Відповідно до Положення про порядок
передачі квартир (будинків) у власність
громадян, затвердженого наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 року №56, громадянин, який виявив
бажання приватизувати займану ним і
членами його сім'ї на умовах найму
квартиру (одноквартирний будинок),
звертається в орган приватизації або
до створеного ним підприємства по
оформленню документів, де одержує
бланк заяви та необхідну консультацію.

Із матеріалів приватизаційної справи
вбачається, що Позивач своєї згоди на
приватизацію житла не надавала, хоча на
той час проживала та була
зареєстрована у квартирі.

Як зазначає Позивачка, вона з заявою
про приватизацію квартири не
зверталась, згоди на приватизацію
спірної квартири не надавала.

Оскільки відповідно до вимог ст. 8
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» письмова
згода на приватизацію житла, в якому
проживають декілька осіб, є
обов'язковою, відсутність згоди на
приватизацію хоча б одного з членів
сім'ї наймача квартири є підставою
для визнання приватизації такою, що не
відбулась.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.

Зазначене свідчить про те, що законних
підстав для видачі розпорядження та
свідоцтва про право власності не було,
тому приватизація ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 квартири за адресою АДРЕСА_1
здійснена на підставі розпорядження №
978 відділу комунального майна
міськвиконкому голови від 28.03.1997 року є
незаконною, у зв'язку з чим видане їй
свідоцтво про право власності на житло,
яке зареєстроване обласним бюро
технічної інвентаризації за
реєстраційним номером 162 від 04.04.1997 року
підлягає скасуванню.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Заява відповідача ТАТ «ПроКредит
Банку» про застосування позовної
давності не підлягає задоволенню,
оскільки при розгляді справи не
спростовані доводи Позивача про те, що
про приватизацію квартири вона
дізналась у листопаді 2013 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1, 2, 3, 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», ст.ст. 71, 76, 80 ЦК УРСР, ст. 10, 11, 57-60,
212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Сумської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, 3-ті особи: управління обліку,
розподілу і приватизації житла, ПАТ
«Про Кредит Банк», відділ державної
виконавчої служби Сумського міського
управління юстиції, ПП «СП Юстиція», КП
«Суми-Житло» про визнання приватизації
житла недійсною, визнання незаконним
та скасування розпорядження та
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло задоволити.

Визнати недійним та скасувати
Розпорядженням № 978 відділу
комунального майна міськвиконкому від
28.03.1997 року про передачу у спільну
сумісну власність ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійним та скасувати
свідоцтво про право власності на житло
від 04.04.1997 року, зареєстроване обласним
бюро технічної інвентаризації за
реєстраційним номером 162 про передачу у
власність ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Зарічний районний суд м. Суми
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ
КЛИМЕНКО А.Я.