АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 213/4965/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1283/К/14
Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі - Бевзі М.О.,

за участі - представника позивача
Подолінного Романа Георгійовича,
представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" на
рішення Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 15 квітня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ «ПриватБанк»)
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, в якому просило
стягнути з відповідача на його корить
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 26700,59 грн., а також судовий
збір. В обґрунтування позовних вимог
ПАТ «ПриватБанк» посилався на те, що
між Закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»
правонаступником якого є ПАТ
«ПриватБанк» та відповідачем було
укладено кредитний договір № б/н від
28.02.2006 року, за умовами якого відповідач
отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 3% на місяць, з розрахунку 360
днів на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Проте в
порушення умов вказаного договору
відповідачка взяті на себе
зобов'язання не виконала у зв'язку з чим
за нею накопичилась заборгованість,
яка станом на 31.10.2013 року в загальному
розмірі складає 26700,59 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу від 15 квітня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено
в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
поставив питання про скасування
вказаного рішення суду та ухвалення
нового, яким просив задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі. В
обґрунтування апеляційної скарги
позивач зазначив, що судом невірно
застосовано строк позовної давності,
оскільки у відповідності до умов
кредитного договору за відсутності
відповідної заявки відповідача
кредитний договір автоматично
лонгувався, з чим погодилась
відповідачка, з власної ініціативи та
власноруч підписавши умови та правила
надання кредитних послуг.

В письмових запереченнях проти
апеляційної скарги відповідачка
посилаючись на всебічність та повноту
дослідження судом першої інстанції
матеріалів справи, відповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи та вірність застосування норм
матеріального права просила відхилити
апеляційну скаргу, залишивши
оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не
відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивач звернувся з даним
позовом до суду з порушенням строків
позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, між Закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» правонаступником
якого є ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір № б/н
від 28.02.2006 року (а.с.9-13), за умовами якого
відповідач отримала кредит у розмірі
2000,00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складають заява,
підписана відповідачем, Умови надання
і правила банківських послуг, Пам'ятка
клієнта та Тарифи Банку (а.с.9-зворот).

За ч.1 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Судом першої інстанції також
встановлено, що ОСОБА_4 свої
зобов'язання за кредитним договором
своєчасно та належно не виконує, в
результаті станом на 31.10.2013 має
заборгованість у розмірі 26700,59 грн., яка
складається з: 6211,98 грн. -
заборгованість за кредитом; 18740,96 грн.
- заборгованість по процентам за
користування кредитом; а також 500,00 грн.
- штраф (фіксована частина); 1247,65 грн. -
штраф (процентна складова).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4, в
своїй заяві суду першої інстанції
зазначає, що останній платіж нею
здійснено в лютому 2009 року, що не було
спростовано представником позивача,
а отже з цього часу позивач довідався,
або міг довідатися про порушення свого
права, та мав право вимагати сплати
заборгованості у межах трирічного
строку позовної давності, тому
відповідачка просила застосувати
строки позовної давності та відмовити
в позові (а.с.31).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з правовою позицією,
висловленою Верховним Судом України,
яка в силу ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України, у постанові від 19
березня 2014р. у справі № 6-14 цс 14
відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до п. 3.1.1 Умов і Правил
користування платіжною карткою (далі -
Правила) строк дії картки вказується на
лицевій стороні картки (місяць і рік).
Картка дійсна до останнього
календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що
після закінчення строку дії відповідна
картка продовжується Банком на новий
строк (шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії
картки) не надійшла письмова заява
держателя картки щодо закриття
карткового рахунку, а також за умови
наявності грошових коштів на
картковому рахунку для оплати послуг з
виконання операцій по картковому
рахунку, та при дотриманні інших умов
продовження, передбачених договором.

Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що
строк погашення кредиту у повному
обсязі здійснюється не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній картці у полі «місяць».

Відповідно до змісту позову відповідач
отримав кредит 2000,00 грн. з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки, яким згідно
відомостей наданих у судове засідання
апеляційної інстанції представником
позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є січень
2009 року.

Оскільки умовами договору передбачено
строк погашення кредиту у повному
обсязі і таким строком є останній день
місяця, вказаного на картці, а саме -
січень 2009 року, тобто з 01 лютого 2009 року
розпочався перебіг строку позовної
давності, який закінчився 01 лютого 2012
року. Позивач звернувся до суду із
відповідним позовом про захист свого
порушеного права лише 04 грудня 2013 року,
тобто після закінчення строку позовної
давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення, що
було зроблено відповідачем під час
розгляду справи судом першої інстанції
(а.с.31).

В апеляційному суді на пропозицію
колегії суддів представникові ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» надати докази, які б
свідчили про продовження строку дії
платіжної картки відповідача чи
зобов'язаннями з визначеним певним
строком виконання, повернення кредиту,
останній пояснив, що нова картка ОСОБА_4
не видавалась, оскільки договір
пролонгується автоматично.

Відтак, відмовляючи в задоволенні
позову суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що згідно з розділом 3
Умов та Правил надання банківських
послуг «Користування картою», п. 3.1.3
після закінчення строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк шляхом надання клієнту картки з
новим терміном дії, проте така картка
відповідачці не видавалась.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
прийшов до висновку про необхідність
застосування строку позовної давності
за поданою відповідачем заявою.

Відтак, колегія суддів вважає, що
рішення суду ухвалено з дотриманням
норм матеріального і процесуального
законодавства, у зв'язку із чим
апеляційна скарга підлягає відхиленню
через свою недоведеність, а рішення
суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк"- відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 15 квітня 2014 року
-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: