Провадження №22-ц/784/1669/14
Провадження 22ц-/784/1669/14
Головуючий по 1 інстанції
апеляційного суду Колосовський С.Ю.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2014р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І..,

суддів: Царюк Л.М., Колосовського С.Ю.,

при секретарі судового засідання
Орельській Н.М.,

з участю: представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 14
березня 2013р.

за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
„Приватбанк" (далі - ПАТ „Приватбанк"
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

встановила:

У листопаді 2012р. ПАТ „Приватбанк"
пред'явило позов до ОСОБА_3 про
стягнення 15068,05 дол. США, що
еквівалентно 120393 грн. 69 коп.
заборгованості за кредитним договором
від 07 листопада 2007р. з яких: 9328,53 дол. США
- заборгованість за кредитом, 1850,23 дол.
США - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 712,95 дол. США
заборгованість по комісії, 2360,44 дол. США
- пеня, 31,29 дол. США - штраф (фіксована
частина), 712,61 дол. США - штраф (процентна
складова) та 72 дол. США - витрат по
зберіганню і реалізації предмета
застави.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 14
березня 2013р. позов задоволено.
Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ „Приватбанк" 120393 грн. 69 коп.
заборгованості за кредитом.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на незаконність рішення
суду, просив його скасувати і ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 листопада 2007р.
між ПАТ „Приватбанк" і ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого
останньому відкрито не відновлювальну
кредитну лінію на 18118,64 дол. США до 06
листопада 2014р. на придбання автомобіля
під 9,96% річних зі щомісячною сплатою 0,25%
винагороди за надання фінансового
інструменту від суми виданого кредиту.
Також позичальник взяв на себе
зобов'язання відшкодувати витрати
банку пов'язані зі зберіганням і
реалізацією застави.

Належне виконання кредитного договору
забезпечено заставою придбаного за
кредитні кошти автомобіля, пенею в
розмірі 0,15% від суми простроченої
заборгованості за порушення
зобов'язань із погашення кредиту та
штрафами - 250 грн. + 5% від суми позову за
порушення строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань більш
ніж на 30 днів.

За цим кредитним договором на рахунок
ОСОБА_3 перераховано загалом 13857,07 дол.
США.

З 01 листопада 2008р. банк в
односторонньому порядку збільшив
відсоткову ставку за користування
кредитом до 12% річних.

За нотаріально посвідченим дорученням
ОСОБА_3 від 01 квітня 2010р. заставний
транспортний засіб банк продав, а
виручені від цього 58240 грн. 99 коп. 24
вересня і 04 жовтня 2010р. зарахував у
повному обсязі на часткове погашення
заборгованості за кредитним договором.

З 11 лютого 2011р. ОСОБА_3 перестав
виконувати зобов'язання по погашенню
кредиту у зв'язку з чим станом на 17
липня 2012р. позичальник має 120393 грн. 69
коп. заборгованості за договором (9328,53
дол. США - заборгованість за кредитом,
1850,23 дол. США - заборгованість по
процентам за користування кредитом,
712,95 дол. США заборгованість по комісії,
2360,44 дол. США - пеня, 31,29 дол. США - штраф
(фіксована частина), 712,61 дол. США - штраф
(процентна складова), 72 дол. США - витрат
по зберіганню і реалізації предмета
застави).

За таких обставин, а саме доведеності
факту порушення кредитних зобов'язань,
суд дійшов до вірного висновку про
наявність підстав, передбачених
ст.ст.549,1054 ЦК для задоволення позову.

Посилання апелянта щодо не отримання
кредиту є безпідставними, так як за
кредитним договором на рахунок ОСОБА_3
і це підтверджується виписками по
рахунку, банк перерахував позичальнику
загалом 13857,07 дол. США, включаючи на
проведення особистого страхування та
страхування заставного автомобіля, за
які ним і було придбано останній.

Аргументи апелянта стовно стягнення 72
дол. США також є безпідставними, тому що
згідно з п.2.3.8. кредитного договору банк
має право на стягнення витрат по
збереженню і реалізації предмета
застави, а факт їх понесення на суму 1978
грн. 67 коп. (зняття з реєстрації
автомобіля, погашення штрафів
позичальника та інше) підтверджується
квитанціями по їх перерахуванню
управлінню ДАЇ.

Повноваження ТОВ „Перша Українська
фінансова компанія" та її службової
особи на укладання кредитного договору
в інтересах ПАТ „Приватбанк"
підтверджується договором між цими
юридичними особами від 01 серпня 2006р., а
також нотаріально посвідченою
довіреністю №7675 від 05 липня 2007р.

Доводи апелянта відносно збільшення
відсоткової ставки за користування
кредитом теж не можна визнати
обґрунтованими, так як такі дії банку
відповідають п.2.3.1. кредитного договору
і були здійснені після надсилання
позичальнику відповідного письмового
повідомлення та до набрання чинності
ст.10561 ЦК.

Стягнення пені і штрафів не є подвійною
відповідальністю виходячи з того, що ці
форми неустойки відповідно до статті 549
ЦК є видами штрафних санкцій, тобто не
є окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності, а тому їх
одночасне застосування і за різні
порушення не суперечить ст.61
Конституції України.

Оскільки суд ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, то апеляційна
скарга в силу ч.1 ст.308 ЦПК підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
заочне рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 14 березня 2013р.
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: