АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4122/14
Головуючий 1 інст. - Задорожна А.М.
Категорія : стягнення аліментів
Доповідач - Черкасов
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду
м.Харкова від 28 квітня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за аліментами та пені за прострочення
їх сплати, та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від
сплати заборгованості по аліментам, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за аліментами на
неповнолітню дитину.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказувала, що з 30 січня 2004 року по 25
червня 2010 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі від якого мають
доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2
участі в утриманні доньки не приймає,
рішенням суду від 14 квітня 2010 року з
нього стягнуто аліменти на утримання
доньки у розмірі ? частини з усіх видів
заробітку (доходів) щомісяця, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку з 03 лютого 2010
року. Проте, ОСОБА_2 ухиляється від
виконання обов'язку по утриманню
дитину, внаслідок чого утворилась
заборгованість по аліментам.

Тому, ОСОБА_1 просила суд стягнути з
ОСОБА_2 на її користь заборгованість по
сплаті аліментів на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30 102,60 грн. та
пеню за яас прострочення аліментів у
сумі 148 397,07 грн.

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1
про звільнення від сплати
заборгованості по аліментам.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 вказував, що рішенням суду
від 14 квітня 2010 року з нього стягнуто
аліменти на утримання доньки у розмірі
? частини з усіх видів заробітку
(доходів) щомісяця, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку з 03 лютого 2010 року.
Рішення набрало законної сили 23 квітня
2010 року. Тоді як тільки 22 серпня 2012 року
ОСОБА_1 виконавчий лист був направлений
для виконання, тобто через два роки і
чотири місяці. Із заборгованістю по
аліментам він згоден, незважаючи на те,
що неодноразово допомагав ОСОБА_1
грошима, та погашає її по мірі
отримання доходу. Своєї вини по
заборгованості не визнає.

Тому, ОСОБА_2 просив суд звільнити його
він сплати заборгованості по аліментам
на користь ОСОБА_1 в сумі 20 401 грн., а
також відмовити позивачці по основному
позову у стягнення з нього на її
користь пені в розмірі 148 397 грн. за
несвоєчасну сплату аліментів.

Рішенням Московського районного суду
м.Харкова від 23 квітня 2014 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість по сплаті аліментів у
розмірі 2 212,16 грн., яка нарахована
державним виконавцем Московського
ВДВС ХМУЮ на підставі виконавчого
листа про стягнення аліментів з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 на утримання доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі
? частини з усіх видів заробітку
(доходу) щомісячно, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 03 лютого
2010 року і до досягнення дитиною
повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь держави судовий збір в розмірі
243,60 грн. В іншій частині позову
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2
задоволено частково. Звільнено
останнього від сплати заборгованості
по аліментам в розмірі 18 766,38 грн. за
період з 03 лютого 2010 року по 21 серпня 2012
року включно, яка нарахована державним
виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ на
підставі виконавчого листа про
стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 на утримання доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі
? частини з усіх видів заробітку
(доходу) щомісячно, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 03 лютого
2010 року і до досягнення дитиною
повноліття. В іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі, а в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
вказує, що не пред'явила вчасно
виконавчий лист до виконання через
наявність описки у рішенні суду, на
виправлення якої знадобився час. Крім
того, судом першої інстанції невірно
розрахована сума заборгованості по
аліментам та проігноровано
нарахування пені не несвоєчасність
сплати аліментів.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із
наступного.

Задовольняючи частково як первісні,
так і зустрічні позовні вимоги суд
першої інстанції виходив із суми
заборгованості по аліментам з
урахуванням фактично сплачених сум та
причин появи заборгованості.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

Згідно з положеннями ст. 180, 181 СК
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття. За
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено та підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами,
що з 30 січня 2004 року по 25 червня 2010 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають неповнолітню
доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження (а.с. 5,6).

Рішенням Московського районного суду
м.Харкова від 14 квітня 2010 року стягнуто
з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народженні, у розмірі ? частини з усіх
видів заробітку (доходів) щомісяця, але
не менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку з 03 лютого 2010
року (а.с.8).

Згідно постанови про відкриття
виконавчого провадження від 22 серпня
2012 року про стягнення аліментів з
ОСОБА_2, заява про примусове виконання
рішення суду, яке набрало чинності 23
квітня 2010 року, ОСОБА_1 подана лише 22
серпня 2012 року (а.с.27).

Матеріали справи свідчать, що станом на
01 грудня 2013 року заборгованість ОСОБА_2
по сплаті аліментів становить 30 102 грн.,
відповідно до розрахунку державного
виконавця, зробленого 03 грудня 2013 року
(а.с.10), а станом на 01 січня 2014 року
заборгованість ОСОБА_2 по сплаті
аліментів становить з 03 лютого 2010 року
та до повноліття дитини складає 20 979,34
грн. відповідно до розрахунку,
зробленому державним виконавцем 03
лютого 2014 року (а.с.28).

Вищевказані розрахунки державним
виконавцем були проведені без довідок
про сплату аліментів та без довідки з
місця роботи боржника.

Відповідно до ст. 195 Сімейного кодексу
України, заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), визначається виходячи з
фактичного заробітку (доходу), який
платник аліментів одержував за час,
протягом якого не провадилося їх
стягнення. Якщо платник аліментів не
працював на час виникнення
заборгованості, але працює на час
визначення її розміру, заборгованість
визначається із заробітку (доходу),
який він одержує. Якщо платник
аліментів не працював на час
виникнення заборгованості і не працює
на час визначення її розміру, вона
обчислюється виходячи із середньої
заробітної плати працівника
відповідної кваліфікації або
некваліфікованого працівника для
даної місцевості. Розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Статтею 196 Сімейного кодексу України,
передбачено, що при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції, з
урахуванням наданих до суду довідок
про доходи ОСОБА_2, самостійно обчислив
суму заборгованості.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3,
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

В постанові Верховного суду України
від 11 вересня 2013 року № 6-81цс13
сформульована обов'язкова для всіх
судів України правова позиція
«Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму».

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з яким кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів.

Відповідачем ОСОБА_2 доведено
відсутність його вини у заборгованості
по аліментам.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
часткове задоволення як первісних, так
і зустрічних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду
м.Харкова від 28 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: