КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/7583/13-ц
Провадження № 2/520/2237/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

при секретарі -
Харитоновій І.С., Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3, приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Лафорт»,

про відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3,
ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», в
якій з урахуванням уточнень просила
суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь на
відшкодування завданої майнової шкоди
7014,41 грн. - втрату товарної вартості
автомобілю, франшизу - 1000 грн., витрати
на оплату експертного висновку при
визначенні розміру матеріальної шкоди
- 870 грн., судові витрати у розмірі - 229, 40
грн.; стягнути з ПрАТ «Страхова
компанія «Лафорт»» вартість
відновлювального ремонту - 9130,32 грн.,
пеню - 676, 39 грн., а також стягнути з
відповідачів витрати на правову
допомогу в рівних частках - по 700 грн. з
кожного.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2
посилається на те, що 07.11.2012 року о 12.
год. 30 хв. сталася дорожньо-транспортна
пригода у м. Одесі у пров. 1-й
Аеродромний, що була спричинена
неправомірними діями ОСОБА_3, який,
керуючи транспортним засобом марки
«Кіа», виїжджаючи з прилеглої
території, не надав перевагу в русі
автомобілю «Hyundai ІX 35» (держ. номер
НОМЕР_1), внаслідок чого допустив
зіткнення з ним, яке спричинило
пошкодження транспортного засобу, і
завдало позивачці, як власнику
автомобіля «Hyundai ІX 35» майнової шкоди.

ОСОБА_2 також вказує, що у висновку № 476
експертного автотоварознавчого
дослідження від 21.05.2013 р. та відповідно
до калькуляції, складеної експертом,
вартість ремонтно-відновлювальних
робіт її автомобілю складає - 3076,50 грн.;
вартість деталей, які підлягають
заміні - 4886,88 грн.; вартість необхідних
для ремонту матеріалів - 1166, 94 грн.;
втрата товарної вартості - 7014,41 грн. За
складання цього висновку позивачкою
було сплачено 870 грн.

ОСОБА_2 вказує, що оскільки
відповідальність заподіювача шкоди -
відповідача ОСОБА_3 була застрахована
відповідно до норм Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01.07.2004 року, то
відшкодовувати заподіяну шкоду
повинен страховик відповідача - ПрАТ
«Страхова компанія «Лафорт».

Позивачка стверджує, що нею були
виконанні усі вимоги, передбачені ст. 33,
35 вищевказаного закону, з метою
отримання виплати від страховика
відповідача, однак нею і досі не
отримано страхового відшкодування.

Вищевикладені обставини зумовили
звернення ОСОБА_2 до суду із
відповідним позовом.

У судовому засіданні позивачка та її
представник наполягали на задоволенні
позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні позов визнав
частково - у сумі франшизи, яка, на його
думку, складає 1000 грн., проти
задоволення решти позовних вимог
заперечував з підстав, викладених у
запереченні на позов. Зокрема,
представник відповідача посилався на
помилки у висновку № 476 експертного
автотоварознавчого дослідження від
21.05.2013 р., проте призначену судом за його
заявою автотоварознавчу експертизу не
оплатив.

Відповідач ПрАТ «Страхова компанія
«Лафорт» про час та місце судового
засідання повідомлявся належним чином
шляхом надсилання судової ухвали та
повісток на адресу його
зареєстрованого місцезнаходження (а.с.
140), однак у жодне судове засідання не
з'явився, про поважність причин
відсутності не повідомив, заперечень
на позовну заяву не надав.

При цьому суд зазначає, що відповідно
до п. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка
разом із розпискою, а у випадках,
встановлених цим Кодексом, разом з
копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
адреси, судова повістка надсилається
юридичним особам та фізичним особам -
підприємцям - за адресою
місцезнаходження (місця проживання), що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців.

У разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Приймаючи до уваги, що всі судові
відправлення від ПрАТ «Страхова
компанія «Лафорт» були повернуті
поштою із відміткою «за закінченням
терміну зберігання» (а.с. 61, 62, 124, 125), суд
вважав за можливе розглядати справу
без участі цього відповідача за
наявними в ній матеріалами.

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_2,
її представника, представника
відповідача ОСОБА_3, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні 07.11.2012
року о 12. год. 30 хв. сталася
дорожньо-транспортна пригода у м. Одесі
у пров. 1-й Аеродромний, що була
спричинена неправомірними діями
ОСОБА_3, який, керуючи транспортним
засобом марки «Кіа», виїжджаючи з
прилеглої території, не надав перевагу
в русі автомобілю «Hyundai ІX 35» (держ.
Номер НОМЕР_1), внаслідок чого допустив
зіткнення з ним, яке спричинило
пошкодження транспортного засобу, і
завдало позивачці, як власнику
автомобіля «Hyundai ІX 35» майнової шкоди.

Автомобіль «Hyundai ІX 35» належить
позивачці на праві приватної
власності, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу № САО 086889 (16).

Вищевказана дорожньо-транспортна
пригода сталася з вини відповідача,
який керував автомобілем марки «Кіа»,
про що свідчить постанова Приморського
районного суду м. Одеси від 17.12.2012 року
(а.с. 9).

07.11.2012 року, тобто у день, коли сталася
ДТП, ОСОБА_5, який перебував за кермом
автомобілю позивачки «Hyundai ІX 35», склав
повідомлення про ДТП на ім'я голови
правління ПрАТ «Страхова компанія
«Лафорт», тобто вимоги п. 33.1.4. ст. 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» щодо надання
повідомлення виконані (а.с. 10).

Згідно висновку № 476 експертного
автотоварознавчого дослідження від
21.05.2013 р. та відповідно до калькуляції,
складеної експертом ОСОБА_6 (свідоцтво
НОМЕР_3), вартість
ремонтно-відновлювальних робіт
автомобілю позивачки складає - 3076,50
грн.; вартість деталей, які підлягають
заміні - 4886,88 грн.; вартість необхідних
для ремонту матеріалів - 1166, 94 грн.;
втрата товарної вартості - 7014,41 грн. (а.с.
19-40). За складання цього висновку
позивачкою було сплачено 870 грн. (а.с. 18).

Судовим розглядом встановлено, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована
у ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» (а.с.
53).

Згідно ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідачем не надано суду ніяких
доказів на підтвердження, що шкоду було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Майнова шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала,
згідно п.1 ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до п. 6 Постанови № 4 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» особою, яка
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
є фізична або юридична особа, що на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України).

Оскільки відповідальність заподіювача
шкоди була застрахована відповідно до
норм Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» від 01.07.2004 року,
відшкодовувати заподіяну шкоду
повинен страховик відповідача - ПрАТ
«Страхова компанія «Лафорт».

Судом також встановлено, що у
відношенні відповідача господарським
судом м. Києва порушено провадження у
справі про банкрутство, однак станом на
момент ухвалення рішення по справі
відповідача не виключено з ЄДРПОУ,
тобто дане підприємство існує та не
ліквідовано (а.с. 130-142).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.988 ЦК України
страховик зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст.ст. 28, 36 зазначеного закону
шкода, заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, це шкода, пов'язана з
пошкодженням чи фізичним знищенням
транспортного засобу.

Страховик (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),
керуючись нормами цього Закону,
приймає вмотивоване рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) або про відмову
у здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати).

Страховик за змістом ст.36 Закону
повинен протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо- транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний або прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
та виплатити його, або прийняти
вмотивоване рішення про відмову у
здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати).

В порушення вищевказаних положень
закону відповідачем ПрАТ «Страхова
компанія «Лафорт» не прийняла ніякого
рішення, ні про здійснення страхового
відшкодування, ні про відмову у
здійсненні страхового відшкодування.

Стаття 991 ЦК України і стаття 26 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» чітко визначає підстави,
відповідно до яких страховик має право
відмовити у здійсненні страхової
виплати, однак судом не встановлено
наявності таких підстав, які підлягали
б застосування до спірних
правовідносин. При цьому, відповідно до
ч.3 ст.37 вказаного закону незадовільне
фінансове становище страховика не є
підставою для відмови у здійсненні
страхового відшкодування.

Відповідно до ст.992 ЦК України у разі
несплати страховиком страхувальникові
або іншій особі страхової виплати
страховик зобов'язаний сплатити
неустойку в розмірі, встановленому
договором або законом.

Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» визначено, що за
кожен день прострочення виплати
страхового відшкодування з вини
страховика особі, яка має право на
отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Загальна сума пені за договором
складає 676,39 грн.

Отже, суд виходить з того, що
шкоду, заподіяну позивачці ОСОБА_3, має
відшкодувати ПрАТ «Страхова компанія
«Лафорт».

Водночас, відповідно до ст.29
вищевказаного закону страхова
компанія відшкодовує лише витрати
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу. Відповідно до п.7 ст.32 закону
страховиком не відшкодовується втрата
товарного вигляду транспортного
засобу. Крім того, згідно ст.12 Закону
страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи, яка
згідно полісу складає 500 грн., а не 1000
грн. як помилково стверджували
представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Суд критично оцінює заперечення
представника ОСОБА_3 на допущені
експертом помилки при складанні
висновку № 476 експертного
автотоварознавчого дослідження від
21.05.2013 р., адже за заявою представника
відповідача у справі призначалася
судова автотоварознавча експертиза, на
вирішення якої виносилися питання в
тому числі й щодо обґрунтованості
вищезазначеного висновку та
розрахунку, однак експертизу не було
проведено саме через її несплату
ОСОБА_3

Підсумовуючи вищенаведене з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 500
грн. - франшиза, 7014, 41 грн. - втрата
товарної вартості автомобілю, а з ПрАТ
«Страхова компанія «Лафорт» слід
стягнути 8630,32 грн. - вартість
відновлювального ремонту (з
урахуванням зменшення цієї суми на
розмір франшизи 500 грн.), пеня - 676,39 грн.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог. Оскільки
позивачкою не заявлені вимоги про
стягнення з ПрАТ «Страхова компанія
«Лафорт» її витрат на проведення
експертного автотоварознавчого
дослідження у сумі 870 грн., у суду
відсутні підстави для покладання цих
витрат на ПрАТ «Страхова компанія
«Лафорт», хоча саме цей відповідач, а не
ОСОБА_3 мав би відшкодувати ОСОБА_2 її
збитки у вигляді таких витрат.

З цієї ж причини позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3
в частині стягнення 870 грн. витрат на
проведення експертного
автотоварознавчого дослідження не
підлягають задоволенню, адже за цією
вимогою ОСОБА_3 не є належним
відповідачем.

Не задовольняються судом і позовні
вимоги щодо стягнення з відповідачів у
рівних частках (по 700 грн. з кожного)
витрат ОСОБА_2 на правову допомогу.

Так, з наявної в матеріалах справи
копії квитанції до прибуткового
касового ордеру від 21.05.2013 року, на яку
представник позивачки посилається як
на доказ оплати правових послуг,
неможливо встановити кому та за що
ОСОБА_2 сплатила 1400 грн. В якості
підстави оплати зазначено договір без
номеру та дати укладання, відсутнє
навіть найменування отримувача коштів
(а.с. 12).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог та з
урахуванням мінімальної ставки
судового збору покладаються на
відповідачів.

Керуючись ст.ст. 88, 212 - 215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (код НОМЕР_2,
зареєстрований: АДРЕСА_1) на користь
ОСОБА_2 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. - франшизу,
7014 (сім тисяч чотирнадцять) грн. 41 коп. -
втрата товарної вартості автомобілю, 102
(сто дві) грн. 48 коп. витрат по сплаті
судового збору.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Лафорт» (код 25005889, м. Київ, вул. Довнар -
Запольського, буд. 9/10) на користь ОСОБА_2
8630 (вісім тисяч шістсот тридцять) грн. 32
коп. - вартість відновлювального
ремонту, пеню - 676 (шістсот сімдесят
шість) грн. 39 коп., 126 (сто двадцять шість)
грн. 91 коп. витрат по сплаті судового
збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення його вступної та
резолютивної частини. У разі якщо
рішення було ухвалено без участі особи,
яка його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
Петренко В. С.