Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/1656/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук
Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого:
судді Товянської О.В.

суддів:
Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

при
секретарі: Валяник А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання такими, що втратили право
користування жилим приміщенням та
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа: Комунальне
виробниче житлове ремонтно -
експлуатаційне підприємство №14
Житомирської міської ради про вселення
та усунення перешкод в користуванні
житлом

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира Житомирської області від 03
квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

В червні 2012р. ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом. Просив визнати відповідачів
такими, що втратили право користування
АДРЕСА_1. Зазначав, що останні не
проживають в ній з 2005 року, тобто
більше шести місяців без поважних
причин. З того часу відповідачі взагалі
не цікавляться спірним житлом,
будь-яких обов'язків по утриманню житла
не несуть.

В березні 2013р. ОСОБА_2, яка діяла в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3,
звернулась до суду з зустрічним
позовом. Просила вселити її з дочкою в
спірну квартиру та зобов'язати ОСОБА_1
не чинити перешкоди в користуванні
житлом. Зазначала, що з 2000р., після
розірвання шлюбу, ОСОБА_1 постійно
чинив перешкоди в користуванні спірною
квартирою. Вони вимушені були
неодноразово звертатися до суду, де їх
вимоги про вселення були задоволені.
На підставі останнього рішення суду в
кінці 2008 року відбулося примусове
вселення в спірну квартиру, вона разом
з донькою проживали в квартирі до січня
2013 р., тобто до того часу, як ОСОБА_1
замінив вхідні замки в квартирі та
навмисно заселив квартирантів.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира Житомирської області від 03
квітня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено за
безпідставністю. Зустрічні позовні
ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено, вселено
ОСОБА_2, ОСОБА_3 в АДРЕСА_1, зобов'язано
ОСОБА_1 не чинити перешкоди в
користуванні зазначеною квартирою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, в задоволенні
зустрічного позову відмовити за
безпідставністю, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що позивачами за зустрічним
позовом не було надано жодного
належного та допустимого доказу на
підтвердження заміни замків на вхідних
дверях ОСОБА_1 та наявності з його боку
перешкод щодо користування спірною
квартирою. Крім того, до правовідносин,
що виникли між сторонами, слід
застосувати ст.ст. 71,72 Житлового
кодексу УРСР.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 47 Конституції
України кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо
його прав та обов'язків цивільного
характеру.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на повагу до
свого приватного і сімейного життя, до
свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини,
розглядаючи справу "Кривіцька та
Кривіцький проти України" (№ 8863/06) 2
грудня 2010 року, установив порушення
статті 8 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
зазначивши, що в процесі прийняття
рішення щодо права заявників на житло,
останні були позбавлені процесуальних
гарантій.

Статтею 71 ЖК України передбачено, що
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а у разі спору -
судом.

З роз'яснень п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.04.1985
року "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" вбачається,
що у справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 є наймачем двокімнатної АДРЕСА_2
у Житомирі. Житло не приватизоване, є
фондом Житомирської міської ради (а.с.3).
Відповідачі по первісному позову є
онука позивача та колишня невістка,
зареєстровані у спірній квартирі як
члени сім'ї наймача (а.с.42). Судом
встановлено, що після розірвання шлюбу
стосунки між сторонами вкрай
напружені.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1
категорично заперечує проти
проживання відповідачів у спірному
житлі, хоча сам там не проживає, а
тримає квартирантів, всіляко чинить
відповідачам перешкоди, після ремонту
вхідних дверей ключі від нового замка
їм не дав. Із власною онукою після
розлучення сина із 2000 року взагалі з
нею спілкується.

З приводу цих обставин відповідачі
(позивачі) неодноразово звертались до
суду із позовними вимогами про
вселення та усунення перешкод у
користуванні житлом. На підставі
судових рішень у 2001,2002,2005,2007р.р.
відповідачі неодноразово вселялись у
спірне житло.

Позивач не довів, що відповідачі понад
шість місяців були відсутні в спірному
помешканні без поважних причин
належними та допустимим доказами.
Підстави для скасування судового
рішення та задоволення апеляційної
скарги відсутні.

Відповідач за спірною адресою на
протязі 2012р. отримувала поштову
кореспонденцію (а.с.62) та грошовими
переказами аліменти на утримання
доньки (а.с.77). Із довідок КП ВЖРЕП-№ 14
Житомирської міськради за 2010-2012р.р.
вбачається, що відповідачі по
первісному позову проживають за
спірною адресою (а.с.74-76).

Судом встановлено факт проживання в
спірній квартирі відповідачів по
первісному позову на протязі з дня
вселення з кінця 2008 року та до кінця 2012
року.

Належних та допустимих доказів про те,
що вони добровільно покинули спірне
житло, позивач не надав.

Судове рішення не може грунтуватись на
припущеннях.

Підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
відсутні. Судове рішення відповідає
вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира Житомирської області від 03
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

иСудді: