Провадження № 2/554/834/2014
(вступна та резолютивна частини)
02 червня 2014 року Октябрський районний
суд м.Полтави у складі:
головуючого - судді
при секретарі - Жданову Є.В.
за участю позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державної казначейської служби
України, третя особа Прокуратура
Полтавської області, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
дізнання, попереднього слідства та
прокуратури, керуючись ст.ст.23, 1167, ст.1176
ЦК України, Законом України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», ст. 10, 11, 60, 61, 88,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди 80 000 грн.
Зобов»язати Державну казначейську
службу України списати зазначену суму
з відповідного рахунку, на якому
обліковуються кошти Державного
В задоволенні іншої частини позовних
Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.І.Савченко

Справа №
554/16063/13-ц

Провадження № 2/554/834/2014

Р І Ш
Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року Октябрський районний
суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді
Савченко Л.І.

при секретарі - Жданову Є.В.

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державної казначейської служби
України, третя особа Прокуратура
Полтавської області, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
дізнання, попереднього слідства та
прокуратури,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до відповідачів Головного
управління Державної казначейської
служби України в Полтавській області,
Прокуратури Полтавської області про
стягнення з Головного управління ДКС
України в Полтавській області у
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури, 120 000 грн., у відшкодування
спричиненої шкоди за втрату заробітку
61 444 грн. 80 коп. та витрат, понесених на
лікування, у сумі 36 000 грн., посилаючись
на те, що 11 вересня 2009 року наказом
ГУМВС України в Полтавській області
його було усунуто від виконання
службових обов»язків начальника
Кременчуцького ВБОЗ УБОЗ ГУМВС на час
проведення службового розслідування
ВВБ щодо можливого зловживання
службовим становищем. 02 жовтня 2009 року
прокуратурою Полтавської області
відносно нього порушено кримінальну
справу за ст. 15 ч.2, ст.190 ч.4 КК України, в
подальшому дії перекваліфіковані на
ст. 4 ст. 190 КК України. 16 грудня 2009 року
постановою слідчого його відсторонено
від посади, а 30 грудня 2009 року звільнено
з органів внутрішніх справ за
порушення трудової дисципліни. В
середині грудня 2010 року йому було
пред»явлено обвинувачення за ч.3 ст. 364
та ч.3 ст. 358 КК України. 16 листопада 2011
року Комсомольським районним судом
Полтавської області його виправдано за
ч.3 ст. 358 КК України, 14 лютого 2012 року
вказаний вирок ухвалою апеляційного
суду Полтавської області скасовано та
справу направлено для проведення
додаткового розслідування прокурору
Полтавської області. У березні 2012 року
справу передано до Кременчуцького МУ
УМВС для проведення додаткового
розслідування, 17 листопада 2012 року
кримінальну справу закрито за
відсутністю складі злочину. Крім того,
12 червня 2012 року Автозаводським
районним судом м.Полтави було винесене
рішення, яким частково задоволені
позовні вимоги прокуратури
м.Кременчука та визнано недійсним
ордер на житлове приміщення,
приватизацію та свідоцтво про право
власності на квартиру. 04 грудня 2012 року
вказане рішення апеляційним судом
Полтавської області скасоване, в
задоволенні позову відмовлено. 08 січня
2013 року Полтавським окружним
адміністративним судом скасовано
наказ МВС України № 566 від 30 грудня 2009
року та його поновлено на роботі.
Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року вказану постанову залишено без
змін. Вважає, що внаслідок незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, йому спричинено
моральної шкоди, яку він оцінює в 120 000
грн., за час вимушеного прогулу йому не
доплачена заробітна плата у сумі 61 444
грн. 80 коп., та не відшкодовані витрати
на лікування у сумі 36 000 грн. З цих
підстав звернувся до суду з позовом.

Ухвалою суду від 26 лютого 2014 року
до участі у справі в якості
співвідповідача залучено Державну
Казначейську службу України (а.с.97).

В ході судового розгляду справи
позивач змінив позовні вимоги,
пред»явивши позов до Державної
казначейської служби України,
визначивши прокуратуру Полтавської
області третьою особою, про стягнення у
відшкодування моральної шкоди 120 000
грн., 61 444 грн. 80 коп. за втрату заробітку
та 36 000 грн. у відшкодування витрат на
лікування. Підстави позову залишив ті
ж самі.

У судовому засіданні 26 лютого 2014
року позивач ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_4 позов підтримали,
надали пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Представник ГУ ДКС України в
Полтавській області у судовому
засіданні 26 лютого 2014 року позов не
визнала.

Представник відповідача ДКС
України у судове засідання не з»явився,
будучи належним чином повідомленим про
дату, час та місце розгляду справи
(а.с.113, 116), про причини неявки суд не
повідомив.

Представник прокуратури
Полтавської області у судовому
засіданні 26 лютого 2014 року позов не
визнав.

Заслухавши учасників судового
процесу, перевіривши фактичні
обставини справи письмовими доказами,
суд приходить до висновку про часткове
задоволення позову з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
працював на посаді начальника
Кременчуцького відділу по боротьбі з
організованою злочинністю
(м.Кременчук) УБОЗ ГУМВС України в
Полтавській області.

Наказом ГУМВС України в Полтавській
області № 74 від 11 вересня 2009 року
ОСОБА_1 усунуто від виконання службових
обов»язків на час проведення
службового розслідування щодо
можливих зловживань службовим
становищем (а.с.7).

02 жовтня 2009 року прокурором
Полтавської області порушено
кримінальну справу відносно
начальника Кременчуцького ВБОЗ УБОЗ
ГУМВС України в Полтавській області
ОСОБА_1 по факту вчинення ним замаху на
заволодіння шляхом шахрайства
квартирою АДРЕСА_1 за ознаками злочину,
передбаченого ст. 15 ч.2, ст. 190 КК України
(а.с.8).

Постановою прокурора Полтавської
області від 09 грудня 2009 року дії ОСОБА_1
перекваліфіковані на ч.4 ст. 190 КК
України (а.с.9).

16 грудня 2009 року ОСОБА_1 відсторонено
від посади начальника Кременчуцького
ВБОЗ УБОЗ ГУМВС України в Полтавській
області (а.с.10).

30 грудня 2009 року наказом МВС України №
566 від 30 грудня 2009 року позивача
звільнено з органів внутрішніх справ
за порушення службової дисципліни, яке
виразилося в ігноруванні вимог
вказівки МВС від 06 липня 2008 року № 479,
положень житлового законодавства
(а.с.11).

10 грудня 2010 року відносно ОСОБА_1 обрано
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд (а.с.87).

16 листопада 2011 року Комсомольським
районним судом Полтавської області
ОСОБА_1 визнано невинним та виправдано
за ч. 3 ст. 358 КК України за відсутністю в
його діях складу злочину (а.с.12-14).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 14 лютого 2012 року вирок
Комсомольського районного суду
м.Полтави від 16 листопада 2011 року
скасовано, справу повернуто прокурору
Полтавської області для організації
проведення додаткового розслідування
(а.с.15-16).

27 серпня 2012 року дії ОСОБА_1 були
перекваліфіковані із ч.3 ст. 358 КК
України на ч.4 ст. 358 КК України (а.с.21).

Постановою слідчого СВ Кременчуцького
МУ УМВС України в Полтавській області
від 17 листопада 2012 року кримінальну
справу порушену за ознаками злочину,
передбаченого ч.4 ст. 358 КК України,
закрито, на підставі ст.. 6 п. 2 КПК
України (а.с.22-24).

Також встановлено, що рішенням
Автозаводського районного суду
м.Кременчука від 12 червня 2012 року позов
прокурора м.Кременчука в інтересах
держави в особі Кременчуцької міської
ради задоволено частково, визнано
недійсним ордер на жиле приміщення № 246
від 31 липня 2009 року, виданий ОСОБА_1
виконкомом Кременчуцької міської ради,
визнано приватизацію квартири АДРЕСА_1
здійснену 01 вересня 2009 року та
свідоцтво про право власності на житло
серії САА № 837313 від 01 вересня 2009 року
недійсним (а.с.17-20).

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 04 грудня 2012
року рішення Автозаводського
районного суду м.Кременчука від 12
червня 2012 року скасовано в частині
задоволення позову прокурора про
визнання недійсним ордера на квартиру
АДРЕСА_1 та свідоцтва про право
власності на житло серії САА № 837313 від
01 вересня 2009 року вказаної квартири, в
задоволенні вказаних позовних вимог
відмовлено (а.с.25-26).

Крім того, судом встановлено, що
постановою Полтавського окружного
адміністративного суду Полтавської
області від 08 січня 2013 року задоволено
позов ОСОБА_1, наказ МВС України № 566 від
30 грудня 2009 року та наказ ГУ МВС України
в Полтавській області № 59 о/с від 19
березня 2010 року про звільнення ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ - визнано
протиправним та скасовано, поновлено
останнього в органах внутрішніх справ
та на посаді начальника Кременчуцького
ВБОЗ УБОЗ України в Полтавській
області, стягнуто з УМВС України в
Полтавській області заробітну плату за
час вимушеного прогулу з 20 березня 2010
року по 08 січня 2013 року (а.с.29-33).

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року вказану постанову залишено без
змін (а.с.34-36).

Відповідно до ст. 56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно ст. 62 Конституції України особа
вважається невинуватою у вчиненні
злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено у законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Частинами 1, 2 та 7 статті 1176 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду. Право на відшкодування шкоди
виникає у випадках передбачених
законом. Порядок відшкодування шкоди
встановлюється законом.

Пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК
України передбачено, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала: якщо
шкода завдана фізичній особі внаслідок
її незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу,
тримання під вартою, або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, заданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» в редакції станом
на 17 листопада 2012 року (далі Закону)
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок: незаконного
засудження, незаконного притягнення
як обвинуваченого, незаконного взяття
і тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

Відповідно до п.2 ст. 2 Закону право
на відшкодування шкоди в розмірах і
в

порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину.

Згідно вимог ст. 3 Закону у
наведених в статті 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовується заробіток та інші
доходи, які він втратив внаслідок
незаконних дій, моральна шкода.

Зі змісту ст.4 Закону слідує, що
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні
дії органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду завдали
моральної втрати громадянинові,
призвели до порушення його нормальних
життєвих зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону розмір
моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом проводиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім»ї чи близьких родичів, у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи, що визначено пунктами
2,3 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

Згідно вимог ч.3 ст. 23 ЦК України
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошових відшкодувань моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вона є
підставою для відшкодування, а також
з урахування інших обставин, які
мають істотне знання. При визначені
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що внаслідок незаконного
притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого,
обрання щодо нього міри запобіжного
заходу у вигляді підписки про невиїзд,
про що свідчить постанова про закриття
кримінальної справи за п.2 ст. 6 КПК
України, йому спричинено моральної
шкоди, яка полягає в душевних
стражданнях, приниженні честі і
гідності, а також ділової репутації.
Незаконні дії органів прокуратури
призвели до позбавлення позивача
можливостей реалізації життєвих
планів, погіршення стосунків з
оточуючими, втрати соціальних
зв»язків. Його незаконно було
звільнено з роботи, він втратив засоби
для існування, не отримав чергове
звання та втратив можливість
пересуватися по службі, змушений
по-новому планувати своє життя. Не
зважаючи на те, що рішенням суду
позивача поновлено на роботі, за час
розгляду справи, посаду, яку він займав,
було скорочено, керівної посади йому
вже не запропонували, а запропонували
посаду дільничного інспектора. У
зв»язку з порушенням кримінальної
справи щодо ОСОБА_1, справа отримала
певного розголосу в громадськості,
адже він займав посаду начальника
спецпідрозділу міліції, відносно нього
сформувалася негативна думка.
Перебуваючи в статусі безробітного,
позивач був позбавлений можливості
відвідувати різні заходи, показати
дітям країну, оскільки не мав
матеріальної можливості. У зв»язку з
обраним запобіжним заходом, не мав
можливості вільно пересуватися, був
обмежений територією м.Кременчук, не
мав можливості спілкуватися з
родичами, в результаті чого втратив
нормальні життєві і соціальні зв»язки.
Крім того, слідством були порушені
строки додаткового розслідування,
оскільки з часу повернення справи з
апеляційного суду для проведення
додаткового розслідування до закриття
справи слідчим минуло 8 місяців замість
1 місяця, що не відповідає вимогам КПК
та порушило його права. Весь цей час
позивач перебував в пригніченому
стані, почутті приниження, відчаю, що не
могло не відбитись на його
психологічному стані.

З огляду на викладене, суд вважає, що за
умов ситуації, що розглядається в даній
справі, позивачу завдано моральні
страждання, які негативно впливають на
його соціальне функціонування, є
суттєвими.

Відповідно до вище зазначених положень
ЦК України та Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду», ОСОБА_1 набув право на
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»,
розмір мінімальної заробітної плати на
день розгляду справи встановлений
помісячно в сумі 1218 грн.

Судом встановлено, що незаконне
кримінальне переслідування ОСОБА_1
мало місце з 02 жовтня 2009 року по 17
листопада 2012 року, тобто 37 місяців 15
днів.

Таким чином, враховуючи глибину
душевних страждань, яких зазнав
позивач, виходячи з принципів
розумності та справедливості, а також з
урахуванням зазначених вище положень
закону, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
частковому задоволенню та на його
користь слід стягнути моральну шкоду у
сумі 80 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду»
відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пп.1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього
Закону, проводиться за рахунок коштів
державного бюджету.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Бюджетного
кодексу України Центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.
Відшкодування відповідно до закону
шкоди, завданої фізичній чи юридичній
особі внаслідок незаконно прийнятих
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади (органів влади
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування), а також їх
посадових і службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень,
здійснюється державою (Автономною
Республікою Крим, органами місцевого
самоврядування) у порядку, визначеному
законом.

Згідно п.п.5 п.4 Положення про Державну
казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 року, Казначейство
України відповідно до покладених
завдань, в тому числі, здійснює
безспірне списання коштів державного
бюджету та місцевих бюджетів на
підставі рішення суду.

Порядок виконання рішення про
стягнення коштів з державного бюджету
врегульований Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
року № 845, згідно якого казначейство
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету для відшкодування:
шкоди, заподіяної громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури та
судів. Безспірне списання коштів
державного бюджету здійснюється
Казначейством за рахунок і в межах
бюджетних призначень передбачених у
державному бюджеті на зазначену мету.

Таким чином, суд стягує грошові кошти у
відшкодування моральної шкоди на
користь ОСОБА_1 з Державного бюджету
України, зобов»язавши Державну
казначейську службу України списати
суму з відповідного рахунку, на якому
обліковуються кошти Державного
бюджету України.

Разом з тим, позовні вимоги про
відшкодування втраченого заробітку у
сумі 61 444 грн. 80 коп. та витрат на
лікування у сумі 36 000 грн. задоволенню
не підлягають виходячи з наступного.

Зі змісту ст.ст.3, 4 Закону слідує, що у
випадках наведених в статті 1 цього
Закону громадянинові відшкодовується
заробіток та інші доходи, які він
втратив внаслідок незаконних дій.
Розмір сум, які передбачені пунктом 1
статті 3 цього Закону і підлягають
відшкодуванню, визначається з
урахуванням заробітку, не одержаного
громадянином за час відсторонення
від роботи (посади).

Як вбачається з постанови Полтавського
окружного адміністративного суду від 08
січня 2013 року, залишеної без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року, дату звільнення ОСОБА_1 було
змінено на 09 квітня 2010 року, він
підлягав поновленню на посаді з 10
квітня 2010 року. З УМВС України в
Полтавській області на користь ОСОБА_1
стягнуто заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 20 березня 2010 року
по 08 січня 2013 року. Таким чином, позивач
отримав відшкодування заробітку, не
одержаного ним внаслідок незаконних
дій щодо нього.

Твердження позивача, що відповідач
зобов»язаний виплатити йому заробіток
у сумі 3 483 грн. 13 коп. за кожен місяць
вимушеного прогулу замість
виплаченого середнього заробітку у
розмірі 1 776 грн. 33 коп., не підтверджене
належними та допустимими доказами.

Як слідує зі змісту ст. 94 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, які власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Розмір заробітної
плати залежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
роботи та господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

УМВС України в Полтавській області в
своєму листі від 31 травня 2013 року за
вих. № 4/К-23/25 повідомило, що ОСОБА_1
нараховане грошове забезпечення за час
вимушеного прогулу у сумі 1776 грн. 33 коп.
(а.с.38).

Таким чином, позивач не довів, що йому
підлягало відшкодування заробітку
виходячи з розміру 3 483 грн. 33 коп.
щомісячно, а надана ним роздруківка з
банківського рахунку про розмір
отриманої заробітної плати не є
допустимим доказом, оскільки з неї не
вбачається, з чого складалася остання,
чи то були обов»язкові нарахування
(оклад, надбавка за звання, посаду) чи
додаткові (премії, інші надбавки), які
виплачуються з врахуванням показників
роботи.

Також не вважає суд доведеним
понесення позивачем витрат на
лікування, у зв»язку з отриманими
захворюваннями, а саме гіпертонічною
хворобою, остеохондрозом поперекового
відділу хребта, люмбалгії, об»ємним
утворенням лівої лопаткової ділянки,
хронічним стеатогепатитом, хронічним
гастродуоденівтом (а.с.55-64), у сумі 1 000
грн. щомісячно, що становить 36 000 грн.,
причинно-наслідковий зв»язок між
отриманими захворюваннями та
незаконними діями відповідача не
встановлений.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянину незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури чи суду» і п.13 ст.3 Закону
України «Про судовий збір» судовий
збір у даному спорі не справляється.

Керуючись ст.ст.23, 1167, ст.1176 ЦК України,
Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», ст. 10, 11, 60, 61, 88,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди 80 000 грн.

Зобов»язати Державну казначейську
службу України списати зазначену суму
з відповідного рахунку, на якому
обліковуються кошти Державного
бюджету України.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

СуддяЛ. І. Савченко