АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1015/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - Гринчука
Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю ОСОБА_1 та її представника -
адвоката ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Давидковецької сільської ради
Хмельницького району, треті особи без
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_5, ОСОБА_3, про визнання
незаконними та скасування рішення та
свідоцтва з апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 23 січня 2014 року, -

встановила:

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до Давидковецької
сільської ради (далі - сільська рада) з
уточненими під час судового розгляду
позовними вимогами про визнання
незаконними та скасування рішення
сільської ради №4 від 30 травня 2002 року
та свідоцтва про право власності на
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1
щодо ОСОБА_6 з підстав порушення її прав
як власника вказаного житлового
будинку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 23 січня
2014 року в задоволенні позову було
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог в повному об'ємі.

На обґрунтування своїх вимог апелянт
зазначив, що судом помилково зроблено
висновок про сплив строку позовної
давності, оскільки про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності було заявлено третьою особою
ОСОБА_3, яка не має процесуального
статусу сторони у спорі, тому
відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України не
уповноважена звертатися до суду з
відповідною заявою. Судом також
однобічно та необ'єктивно проведено
оцінку доказів в справі, які свідчать
про належність їй спірного будинку. В
1994 році, під час перебування у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 вона
придбала глинобитний будинок
по вулиці

________________________________________________________________________
________________________

Головуючий у першій інстанції - Чевилюк
З.А.
Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 57 АДРЕСА_1, а в 1995
році отримала дозвіл сільської ради на
будівництво житлового будинку та
надвірних споруд в с. Давидківцях і
самостійно здійснила його будівництво.
В 2002 році її бувший чоловік, ОСОБА_6
самовільно, без її згоди та відома
оформив спірний будинок на себе, про що
вона дізналася лише після його смерті 24
червня 2012 року.

В суді апелянт та його представник
підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_3 в судовому
засіданні проти апеляційної скарги
заперечила та підтримали рішення суду.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом неповно було з'ясовано
обставини справи, допущено
невідповідність висновків суду
обставини справи, неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
ухвалення неправильного рішення.

Встановлено, що під час перебування
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у зареєстрованому
шлюбі з 01.08.1981 року по 31.07.1996 року,
останньою за договором купівлі-продажу
було придбано глиновалькований
житловий будинок з господарськими
спорудами, розташований по вулиці
АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
виходив з того, що позивачем пропущено
строк позовної давності, оскільки про
порушення свого права ОСОБА_1 дізналася
в 2002 році, коли були прийняті рішення
Давидковецької сільської ради від
27.12.2002 року та 28.06.2002 року, а також
безпідставності позовних вимог через
відсутність доказів права власності
позивача на спірний будинок.

Такий висновок суду є помилковим.

Суд неправомірно відмовив у
задоволенні позову одночасно з двох
підстав, оскільки відмова у
задоволенні позову в зв'язку з
пропуском строку позовної давності
може мати місце у випадку підставності
вимог позивача. У випадку
безпідставності позовних вимог та
пропуску строку позовної давності суд
відмовляє у задоволенні позову саме за
безпідставністю вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Висновок суду про те, що ОСОБА_1
дізналася про порушення свого права в
2002 році базується на припущеннях,
оскільки сама по собі та обставина, що
28.06.2002 року та 27.12.2002 року
Давидковецькою сільською радою були
прийняті відповідні рішення, що
стосуються прав позивача щодо спірного
майна не свідчить про її обізнаність
про те, що ОСОБА_6 в 2002 році оформив на
себе право власності на спірний
житловий будинок. При цьому твердження
позивача про те, що про порушення свого
права їй стало відомо лише після смерті
бувшого чоловіка в 2012 році матеріалами
справи не спростовано, враховуючи при
цьому ту обставину, що виконкомом
Давидковецької сільської ради 27.12.2002
року було прийнято рішення №42 про
оформлення права власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, яке на
даний час є чинним.

24.06.2012 року в зв'язку зі смертю ОСОБА_6
відкрилася спадщина на належне йому
майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України
передбачено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи містять
об'єктивні дані про те, що спірний
будинок був побудований позивачем
ОСОБА_1 під час перебування у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, на які
суд не звернув уваги.

Так, відповідно до нотаріального
посвідченого договору купівлі-продажу
від 09.08.1994 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_8
жилий будинок з господарськими
спорудами, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, на землях Давидковецької
сільської ради.

Рішенням виконкому Давидковецької
сільської ради №49 від 22.06.1995 року
ОСОБА_1 було надано дозвіл на
будівництво житлового будинку та
надвірних споруд.

Рішенням виконавчого комітету
сільської ради від 30.05.2002 року, №4 „Про
оформлення права власності на житловий
будинок громадянам", за ОСОБА_6 було
оформлено право власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1

Рішенням виконкому №20 від 28.06.2002 року
було скасовано рішення №14 від 30.05.2002
року виконкому Давидковецької
сільської ради „Про оформлення права
власності на житловий будинок за
ОСОБА_6 по АДРЕСА_1

Відповідно до рішення виконкому
сільської ради №42 від 27.12.2002 року за
ОСОБА_1 було оформлено право власності
на житловий будинок по АДРЕСА_1.

Справа містить робочі проекти по
газифікації та електрозабезпеченню,
договори про надання послуг
електрозв'язку, на видачу технічних
умов на електропостачання, технічний
огляд і допуск до експлуатації та
підключення до електромереж, акт
перевірки вентиляційних каналів в
будинку, які складені на ім'я ОСОБА_1
щодо будинку по АДРЕСА_1 з датою
укладення протягом 2001 - 2002 років.

Вищевказані дані вказують на те, що
саме ОСОБА_1 з 1994 року правомірно
володіла житловим будинком та
господарськими спорудами,
розташованими по АДРЕСА_1, в той же час
ОСОБА_3, яка заперечила проти позову, на
обґрунтування своїх заперечень не
надала відповідних доказів, які б
свідчили про законність придбання
ОСОБА_6 спірного будинку.

Суд не прийняв до уваги докази, якими
позивач обґрунтував свої вимоги, не
навівши при цьому мотивів, за яких він
прийшов до такого висновку.

Питання будівництва, прийняття в
експлуатацію, оформлення права
власності на житловий будинок
фізичними особами на час виникнення
спірних правовідносин регулювалося
зокрема, Законом України „Про
архітектурну діяльність" у відповідній
редакції, Тимчасовим положенням про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, затвердженим наказом
МЮ від 07.02.02., №7/5.

Зокрема, відповідно до п. 1.6. вказаного
Положення реєстрації підлягають права
власності тільки на об'єкти нерухомого
майна, будівництво яких закінчено, та
які прийняті в експлуатацію у
встановленому порядку за наявності
матеріалів технічної інвентаризації,
підготовлених тим БТІ, яке проводить
реєстрацію права власності на ці
об'єкти.

Підпунктом „а" пункту 6.1. Положення
передбачено, що оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна
провадиться з видачею свідоцтва про
право власності за зразком
установленої форми місцевими органами
виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування фізичним
особам на новозбудовані, перебудовані
або реконструйовані об'єкти нерухомого
майна за наявності акта про право
власності на землю або рішення про
відведення земельної ділянки для цієї
мети та за наявності акта комісії при
прийняття об'єкта і введення його в
експлуатацію.

Як вбачається з пояснень позивача, які
підтверджені матеріалами справи,
спірний будинок був побудований
спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_6

За таких обставин слід зробити
висновок про те, що рішення виконавчого
комітету сільської ради від 30.05.2002 року,
№4 „Про оформлення права власності на
житловий будинок громадянам",
відповідно до якого за ОСОБА_6 було
оформлено право власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 є незаконним,
оскільки було прийнято без наявності
документів, які підтверджують
правомірність будівництва та особи
забудовника, хоча з 1995 року такою
значиться ОСОБА_1

При цьому необхідно зазначити, що судом
на підставі матеріалів справи, зокрема
документів, отриманих від архівного
відділу Хмельницької районної
державної адміністрації та БТІ м.
Хмельницького достовірно встановлено,
що рішенням №20 від 28.06.2002 року
виконкому Давидковецької сільської
ради фактично було скасовано рішення
виконкому Давидковецької сільської
ради №4 від 30.05.2002 року „Про оформлення
права власності на жилий будинок за
ОСОБА_6 по АДРЕСА_1, а не АДРЕСА_1, як
помилково зазначено у вищевказаному
рішенні виконкому.

Слід також вказати на помилкове
застосування судом до регулювання
спірних правовідносин, які виникли між
сторонами в 2002 році, положень діючого
законодавства, зокрема ЦК України 2003
року, а також посилання на п.5 рішення
КСУ №7-рп/2009, яке розповсюджується на
правовідносини, що виникли після його
прийняття.

За таких обставин, враховуючи, що
незаконність оскаржуваного рішення,
яке було скасовано чинним рішенням
виконкому Давидковецької сільської
ради № 20 від 28.06.2002 року знайшла своє
підтвердження в судовому засіданні,
тому видане на підставі вказаного
рішення свідоцтво про право власності
на житловий будинок на ім'я ОСОБА_6
підлягає скасуванню.

При цьому правових підстав для
визнання незаконним оскаржуваного
свідоцтва колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 23 січня
2014 року скасувати і ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_1 до Давидковецької
сільської ради Хмельницького району,
треті особи без самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
визнання незаконними та скасування
рішення та свідоцтва задоволити
частково.

Визнати незаконним рішення №4 від 30
травня 2002 року виконавчого комітету
Давидковецької сільської ради
Хмельницького району в частині
оформлення права власності на житловий
будинок по вулиці АДРЕСА_1 за ОСОБА_6.

Скасувати свідоцтво про право
власності на житловий будинок, видане
Давидковецькою сільською радою 5
червня 2002 року на підставі рішення
виконкому Давидковецької сільської
ради № 4 від 30.05.2002 року, відповідно до
якого ОСОБА_6 набув право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук