22-ц/775/286/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Троян
Суддя-доповідач Кочегарова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької
області у складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Мальцевої Є.Є.,
Кочегарової Л.М.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Волноваського районного суду
Донецької області від 8 січня 2014 року у
справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т
а н о в и л а :

19 грудня 2013 року ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором у сумі 11 327,03 грн.
та судових витрат в розмірі 229,40 грн.

Рішенням Волноваського
районного суду Донецької області від 8
січня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитним договором 11 327,03 грн. та у
відшкодування судового збору 229,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду,
ОСОБА_2, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та
постановити нове, яким відмовити ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» в задоволенні позову.
Посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та пропуск строку позовної
давності.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
повідомлено про час і місце розгляду
справи, представник банку до суду не
з'явився, заяви про відкладення
розгляду справи не подав, тому, на
підставі ст. 305 ЦПК України, справа
розглянута у відсутності позивача.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,
який підтримав апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню,
з відмовою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у
позові, з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважає встановленими

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом встановлено, що 3 червня
2008 року, відповідно до кредитного
договору № MRXRRX01720025, ПАТ КБ «ПРИВАТ
БАНК» надав ОСОБА_2 кредит в сумі 1 938
грн., зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Кредит надано строком на 12
місяців - до 3 червня 2009 року.

Оскільки ОСОБА_2 умови
договору не виконав, то, станом на 3
грудня 2013 року, утворилася
заборгованісь в сумі 11 327,03 грн., яка
складається з заборгованості: за
кредитом договором - 1 594,32 грн., по
відсоткам за користування кредитом 96,14
грн., по комісії за користування
кредитом 474,80 грн., пені за несвоєчасне
виконання зобов*язань по договору 8 146,
20 грн., штраф (фіксована частина),
відповідно до пункту 5.3 договору - 500
грн., штраф (процентна складова) 515,57 грн.

Задовольняючи позовні вимоги
ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та стягуючи з
відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитним договором,
суд виходив із встановлених у справі
фактичних обставин, наявності
заборгованості та вимог діючого
законодавства.

Проте, погодитися з висновками
суду не можна, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3
ст. 254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Судом встановлено, що
внаслідок порушення відповідачем
строку та порядку погашення кредиту
станом на 3 грудня 2013 року утворилася
заборгованість в сумі 11 327,03 грн., з
яких 15 904,32 грн. - за кредитом, 96,14 грн. -
за процентами, 8 146,20 грн. - пеня, 474,80 -
комісія, 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 515,57 грн. - штраф (процентна
складова).

Разом з тим, із вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу особа може звернутися до суду
у межах строку позовної давності (ст. 256
ЦК України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Статтею 259 ЦК України
визначено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

За правилами визначення
початку перебігу позовної давності,
визначеними ст. 261 ЦК України, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Для обчислення позовної
давності застосовуються загальні
положення про обчислення строків, що
містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Відповідно до погодженого
сторонами порядку погашення кредиту,
повернення коштів здійснюється
частинами, щомісячні платежі
приймаються банком в період з «24» по
«29» число кожного місяця у розмірі 219,82
грн., що зараховуються у рахунок
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією та інших витрат.
Відповідальність за порушення
позичальником зобов'язань за кредитом
передбачено п. 4.2., п. п. 5.1., 5.3. Умов.

Оскільки умовами договору
(графіком погашення кредиту)
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Враховуючи те, що умовами
договору передбачено, що сплата
кредиту та процентів за ним
здійснюється позичальником частинами
кожного місяця з «24» по «29» число,
початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Аналогічні висновки викладені
у постанові Верховного Суду України
від 6 листопада 2013 року, яка
прийнята за результатом перегляду
судових рішень з підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, у справі № 6-116цс13, та в силу
імперативних положень ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковими у
правозастосуванні.

З представленого позивачем
розрахунку заборгованості, станом на 3
грудня 2013 року вбачається, що
заборгованість по тілу кредиту
виникла у ОСОБА_2 станом на 1 вересня 2008
року, по процентам - 2 липня 2008 року,
комісії - 24 липня 2008 року, пені - 24
вересня 2008 року (а.с.3).

У зв'язку з наведеним та
загальними строками позовної давності,
висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав для застосування
позовної давності до вимог банку про
стягнення заборгованості на час
звернення до суду ґрунтується на
неправильному застосуванні норм
матеріального права. При цьому, суд
залишив без уваги заяву ОСОБА_2 від 8
січня 2014 року про застосування строків
позовної давності (а.с.18).

Тому, погодитися з рішенням
суду про задовлення позовних вимог ПАТ
КБ «ПРИВАТ БАНК» не можливо.

Крім того, заслуговують на
увагу і доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 про те, що представлені
позивачем до позовної заяви Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») («Стандарт») не є
тими Умовами, з якими він був
ознайомлений при укладенні спірного
договору.

З рішення вбачається, що суд
першої інстанції, посилаючись на п. 5. 5
Умов, виходив із того, що строк позовної
давності по всіх вимогах становить 5
років.

Проте, суд не звернув уваги, що
позивачем не надано доказів про
ознайомлення відповідача під підпис
саме із зазначеними Умовами.

Між тим, на підтвердження
своїх заперечень проти судового
рішення представник ОСОБА_2 надав
апеляційному Умови, які були вручені
ОСОБА_2 при укладенні договору та які
взагалі не мають розділу, пов*язаному
зі строками позовної давності, як до
основних вимог, так і до санкцій банку.

Заперечень на викладені
відповідачем обставини в апеляційній
скарзі про те, що умовами кредитного
договору, наданими йому при укладенні
договору, не передбачалося строків
позовної давності тривалістю 5 років,
ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» апеляційному суду
не надав.

Таким чином, у зв'язку з
відсутністю в матеріалах справи
належно оформленої та засвідченої
копії Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам ( «Розстрочка»)
(Стандарт) та відсутністю даних про те,
з якими саме Умовами був ознайомлений
ОСОБА_2, згадані Умови не можуть бути
покладеними в основу рішення.

З урахуванням викладених
обставин, наданих доказів та положень
матеріального і вимог процесуального
права, апеляційний суд дійшов
висновку, що ухвалене у справі рішення
про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості
за кредитним договором від 3 червня 2008
року підлягає скасуванню, з відмовою
ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» у задоволенні
позовних вимог.

На підставі ст.88 ЦПК України, у
зв*язку з ухваленням нового рішення та
задоволенням апеляційної скарги
ОСОБА_2, колегія суддів вважає
необхідним стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТ
БАНК» на користь ОСОБА_2 документально
підтверджені судові витрати по оплаті
судового збору при подачі апеляційної
скарги - 114,70 грн. та стягнути з ПАТ КБ
«ПРИВАТ БАНК» в дохід держави судовий
збір в розмірі 7,10 грн. (121,80-114,70) - не
доплачений відповідачем при
апеляційному оскарженні судового
рішення (а.с.26,32).

Керуючись п.2 ч.1. ст.307, ст.309 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Волноваського
районного суду Донецької області від 8
січня 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТ
БАНК» на користь ОСОБА_2 у
відшкодування судового збору 114,70 грн.
та в дохід держави судовий збір в
розмірі 7,10 грн.

Рішення набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Ігнатоля
Т.Г.

судді
Мальцева
Є.Є.

Кочегарова
Л.М