АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4165/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Полубан М. П. Доповідач - Слоквенко
Г.П. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Максюти Ж.І.,
Кочкової Н.О.,

при секретарі: - Гасановій С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приват Банк" до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приват Банк" на
рішення Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 25
лютого 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 09.02.2007 року між
банком та ОСОБА_6 укладено кредитний
договір у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
із сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % на суму залишку.
Оскільки ОСОБА_6не виконує зобовязання
за кредитним договором та отримала
кредит у розмірі 8626.90 грн, то станом на 31
грудня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 13463,04 грн., яку
банк просив стягнути з неї( а.с. 2-3).

Рішенням Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 25
лютого 2014 року у задоволені позову
відмовлено в повному обсязі ( а.с. 29-33).

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, ставить питання про
скасування рішення суду та просить
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі ( а.с. 36-39).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, 09 лютого 2007 року на
підставі письмової заяви ОСОБА_6 між
сторонами укладений кредитний договір,
за яким банк відкрив позивачу
картковий рахунок та видав кредитну
картку «Товари в разсрочку» з
кредитним лімітом у сумі 8626,90 грн. зі
сплатою базової процентної ставки 36 %
річних (а.с. 7-11).

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд 1 інстанції виходив із того,
що у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань щодо
своєчасного повернення кредиту і
сплати процентів, станом на 31.10.2013 року
вона має заборгованість - 13463.04.73 грн., у
тому числі заборгованість по кредиту -
3341.78 грн.; 3389.41 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
5614.56 грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом, 500.00 грн. штраф
(фіксована частина); 617.29 грн. - штраф (
процентна складова), що
підтверджується розрахунком. (а.с. 4-6)

Але визнаючи наявності заборгованості
за кредитною карткою, суд прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позову, оскільки позивачем пропущено
строк звернення до суду, хоча договором
кредиту укладеним між сторонами і
передбачено збільшення строку
позовної давності на 12 місяців.
Відповідач почала порушувати умови
договору 31.08.2009 р., коли було внесено
останній платіж по кредиту. Таким
чином суд, визначив початком перебігу
строку позовної давності саме 31.08.2009 р.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права: Статтею 256 ЦК
України визначено поняття позовної
давності, згідно з якою це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Відповідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а згідно із
абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання
починається зі спливом строку
виконання кредитного договору. Разом з
тим із настанням певної події, яка має
юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати (ст. ст.
251, 252 ЦК України).

Відповідно до заяви про відкриття
рахунку та надання послуг від 09.02.2007
року строк дії договору не
встановлено. Пунктом 9.12. Умов та правил
надання банківських послуг, договор
діє протягом12 місяців з-моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін ( а.с. 8-11).

Як вбачається з матеріалів справи,
кінцевим терміном дії договору, є
лютий 2008 року, а з позовом Банк
звернувся у жовтні 2013 року, при цьому не
зазначив жодної поважної причини
пропуску строку і не просив його
поновити.

Згідно із п. 31 Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України). Як вбачається з
матеріалів справи 25 лютого 2013 року
відповідач подав до суду першої
інстанції заперечення на позов в яких
посилався на сплив позовної давності,
що є підтвердженням того, що він зробив
заяву про застосування строку
позовної давності ( а.с. 25-26).

За таких обставин рішення суду
підлягає залишенню в силі, а посилання
позивача на п. 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг не може бути
прийнято судом до уваги, оскільки
позивачем не надано жодного доказу про
отримання відповідачем картки з новим
терміном дії, що свідчило б про
продовження дії договору.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приват Банк" - відхилити.

Рішення Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: