________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 2-7736/11
Провадження № 4-с/520/74/14
УХВАЛА

02.06.2014 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі головуючого судді
Калашнікової О.І.

При секретарі Малярчук О.М.

Розглянув у відкритому судовому
засідання цивільну справу за скаргою

Товариства з обмеженою
відповідальністю «РК Фактор» на дії
Другого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, треті особи -
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «РК Фактор» звернувся до суду з
позовом до Другого Київського ВДВС
ОМУЮ про визнання неправомірними дій
державного виконавця Підмазко О.Г. щодо
повернення виконавчого документу
стягувачу та щодо порушення строків
виконання виконавчого провадження. У
позові викладена вимога про скасування
постанов про повернення виконавчих
документів стягувану. Вимоги
товариства викладені відповідно і з
посиланням на ст.ст.383-385 ЦПК України.
Зазначені норми права передбачають
право учасника виконавчого
провадження звернутися до суду зі
скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Представник ТОВ «РК Фактор» до суду не
з»явився, надав заяву про вирішення
спору за його відсутності.

Представник Другого Київського ВДВС
ОМУЮ вимоги вважає безпідставними.

Треті особи до суду не з»явились, про
час та місце слухання справи сповіщені.

Суд вислухав представника ДВС,вивчив
матеріали, додані до скарги і встановив
наступне:

17 червня 2012 року Київський райсуд
м.Одеси видав виконавчий лист №2-773611
щодо примусового виконання рішення
райсуду про звернення стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2 в
рахунок погашення загальної
заборгованості за кредитним договором
№33-116-08 від 21 липня 2008 року в сумі 774583,61
грн.

5 лютого 2013 року держвиконавцем Другого
Київського ВДВС Главацьким Ю.А.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа за №2-773611.

18 квітня 2013 року Київський райсуд
м.Одеси видав виконавчі листи за
№012 про виселення ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1 і про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ТОВ «РК Фактор»
грошових коштів в сумі 107,3 грн.

13 травня 2013 року за заявою ТОВ «РК
Фактор» держвиконавцем Другого
Київського ВДВС Главацьким Ю.А.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа за
№012 про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ТОВ «РК Фактор» грошових
коштів в сумі 107,3 грн.

Копії постанов про відкриття
виконавчих проваджень разом з викликом
на прийом до державного виконавця
направлені боржнику. З метою перевірки
майнового стану боржника
держвиконавець направив запити до
реєструючи органів. Крім того,
державний виконавець виніс постанову
про арешт нерухомого майна боржника -
квартиру.

Боржник рішення суду добровільно
(самостійно) не виконав. З метою
забезпечення виконавчих дій для
звернення стягнення на нерухоме майно -
квартиру боржника - державний
виконавець 18.07.2013 року направив ТОВ «РК
Фактор» письмову пропозицію щодо
надання письмової згоди у 20-денний
строк стосовно авансування витрат на
виконавче провадження (експертного
дослідження по визначенню ринкової
вартості квартири та виготовлення
технічної документації на неї).
Наслідки не здійснення авансування
витрат на організацію та проведення
виконавчих дій були роз»яснені в цьому
листі.

У зв»язку з тим, що ТОВ «РК «Фактор» не
здійснив авансування витрат,
пов»язаних з оцінкою нерухомого майна,
20.12.2013 року державний виконавець
Другого Київського ВДВС Підмазко О.Г.
винесла постанови про повернення
виконавчого документу № 2-773611 і
виконавчого документу № 012
стягувачу.

ТОВ «РК Фактор» вважає дії державного
виконавця щодо повернення виконавчих
документів незаконними і вимагає
скасувати постанови, тому як
«авансування виконавчих дій є
добровільним, а не обов»язковим і не
здійснення авансування не є підставою
для повернення виконавчих листів».
Крім того, стягувач зазначив, що листів
-пропозицій щодо авансування
виконавчих дій від державного
виконавця не отримував, що вимоги про
авансування можуть бути заявлені щодо
виконавчого листа про звернення
стягнення на іпотечне майно, але не до
виконавчого листа про стягнення
грошових коштів в сумі 107,3 грн. У позові
також зазначено, що державним
виконавцем порушені строки, визначені
ст.30 ЗУ «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду з позовом до ДВС
ТОВ «РК Фактор» посилалось на ст.383-385
ЦПК України, тому суд розглядає заяву
ТОВ «РК Фактор» як скаргу.

При наведених обставинах суд вважає, що
скарга ТОВ «РК «Фактор» підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав:

Ст.383 ЦПК України передбачає, що
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх право чи
свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів,
що відповідно до Закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає ЗУ «Про виконавче
провадження». Відповідно до вимог
ч.1ст.6 та ст.11 зазначеного Закону
державний виконавець зобов»язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, зобов»язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Підставою для відкриття виконавчого
провадження є виконавчий документ,
визначений у ст.17 Закону і поданий за
заявою стагувача (його представника)
про примусове виконання рішення.

Ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження»
передбачає, коли виконавчий документ,
на підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалось, або здійснено частково,
повертається стягувачу. Так,
відповідно до п.4ч.1 ст.;? зазначеного
Закону виконавчий документ
повертається стягувачу у разі, якщо
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій або не здійснив
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, авансування
яких передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документа.

Згідно з вимогами ч.5 ст.63 ЗУ «Про
виконавче провадження» « у разі
відсутності документів, що
характеризують об»єкт нерухомості,у
зв»язку з чим його неможливо
підготувати до реалізації,
виготовлення таких документів
здійснюється у встановленому порядку
за рахунок коштів стягувача. У разі,
якщо стягував у 20-денний строк з дня
одержання відповідного повідомлення
держвиконавця не авансує витрати,
пов»язані з підготовкою документів, що
характеризують об»єкт нерухомості,
арешт з нього знімається».

У даному випадку документи, що
характеризують нерухомість, належну
боржнику ОСОБА_2 - квартиру АДРЕСА_1
відсутні, підготувати квартиру до
реалізації без документів неможливо,
тому державний виконавець правомірно
запропонував 18.07.2013 року стягувачу
здійснити авансування витрат на
організацію та проведення виконавчих
дій і попередив стягувача про
повернення виконавчого документу у
разі не здійснення авансування.

ТОВ «РК «Фактор» не здійснив
авансування витрат, пов»язаних з
оцінкою нерухомого майна, тому дії
державного виконавця щодо винесення
постанови про повернення виконавчого
документа № 2-773611 є такими, що
відповідають вимогам Закону.

Щодо постанови державного виконавця
про повернення стягувачу виконавчого
листа № 012 про стягнення з ОСОБА_2
на користь ТОВ «РК Фактор» грошових
коштів в сумі 107,3 грн, то суд
погоджується з доводами скаржника,
визнає дії державного виконавця в цій
частині такими, що не відповідають
вимогам Закону і скасовує постанову
від 20.12.2013 року.

Лист стосовно авансування витрат на
організацію та проведення виконавчих
дій направлявся стягувачу простою
кореспонденцією, як то передбачено ч.1
ст.31 ЗУ «Про виконавче провадження».

Суд вивчив надані для огляду в судовому
засіданні виконавчі провадження і
вважає, що державний виконавець вживав
передбачені ЗУ «Про виконавче
провадження» заходи примусового
виконання рішень своєчасно.

Надані суду письмові докази свідчать,
що стягувач отримав оскаржувані
постанови від виконавчої служби 14.04.2014
року і до суду звернувся за захистом
порушено права у строки, визначені ст.385
ЦПК України.

Керуючись ст.383,386,387 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «РК Фактор» на
постанови державного виконавця
Другого Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про повернення
виконавчих документів визнати
частково обгрутованою.

Постанову державного виконавця
Підмазко О.Г. Другого Київського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про повернення виконавчого документу
стягувачу від 20.12.2013 року з примусового
виконання виконавчого листа №012,
виданого Київським райсудом м.Одеси
18.04. 2013 року щодо примусового виконання
рішення райсуду про стягнення з ОСОБА_2
на користь ТОВ «РК Факторинг» грошових
коштів в сумі 107,3 грн визнати
неправомірною і скасувати.

У задоволенні іншої частини скарги
Товариству з обмеженою
відповідальністю «РК Фактор»
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області
через Київський райсуд м.Одеси
протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя
Калашнікова О. І.