22-ц/775/834/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

Іменем України

28 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

Головуючого -
Песоцької Л.І.

Суддів - Ткаченко
Т.Б., Мальцевої Є.Є.

При секретарі -
Макаровій О.А.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
заявою ОСОБА_1 про скасування судового
наказу про стягнення з ОСОБА_1 на
користь житлово-комунального
підприємства «Житло «Центр»
заборгованості по квартирній платі за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
судді Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 14
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Судовим наказом Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 12 серпня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1
на користь ЖКП «Житло-Центр»
заборгованість по квартирній платі та
обслуговуванню прибудинкової
території за період з 01 вересня 2007 року
по 01 липня 2009 року у розмірі 2011 грн.68
коп., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення у розмірі 15 грн., а всього
2026 грн.68 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у розмірі 25 грн. 50 коп.

Ухвалою Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
29 травня 2013 року за заявою ОСОБА_1
вказаний судовий наказ скасовано.

02 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з заявою, просив відмовити заявнику в
прийомі заяви про видачу судового
наказу, скасувати судовий наказ від 12
серпня 2009 року, визнати цей судовий
наказ таким, що не набрав чинності.

Ухвалою Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
14 квітня 2014 року відмовлено у відкритті
провадження за заявою ОСОБА_1 про
скасування судового наказу виданого
Жовтневим районним судом м.Маріуполя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
ухвалу суду скасувати та направити
справу до суду першої інстанції для
розгляду по суті, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права.

Зокрема зазначив, що суд в оскаржуваній
ухвалі помилився в нумерації та
послався на п.4 ч.1 ст.122 ЦПК України,
якого не існує.

Судом не звернуто увагу на те, що ним
подано заяву з іншого предмету і
підстав, оскільки її вмотивовано тим,
що ЖКП «Житло-Центр» не мало право
звертатись до суду із заявою про видачу
судового наказу, оскільки між
сторонами не укладено письмово
договору про надання послуг, а також
судовий наказ не набув законної сили.
Судом не враховано, що в заяві
ставились інші вимоги – відмовити в
прийнятті заяви про видачу судового
наказу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_1, який просив апеляційну скаргу
задовольнити, ухвалу суду скасувати та
направити справу до суду першої
інстанції для розгляду по суті,
заперечення представника ЖКП «Житло
«Центр» ОСОБА_2, яка просила апеляційну
скаргу відхилити, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 312 ч.1 п.1 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Відмовляючи у відкритті провадження за
заявою ОСОБА_1 про скасування судового
наказу, суддя на підставі п.4 ч.1 ст.122 ЦПК
України виходив з того, що мається
ухвала Жовтневого районного суду міста
Маріуполя від 29 травня 2013 року, яка
оскарженню не підлягає, тому у справі є
таке, що набрало законної сили рішення
суду між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується з наступних підстав.

Частиною 1 ст.95 ЦПК України, в редакції,
що діяла на час видачі судового наказу,
передбачено, що судовий наказ є
особливою формою судового рішення про
стягнення з боржника грошових коштів
або витребування майна за заявою особи,
якій належить право такої вимоги.

Як вбачається зі справи, 12 серпня 2009
року видано судовий наказ про
стягнення з ОСОБА_1 на користь на
користь ЖКП «Житло-Центр»
заборгованість по квартирній платі та
обслуговуванню прибудинкової
території за період з 01 вересня 2007 року
по 01 липня 2009 року у розмірі 2011 грн.68
коп., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення у розмірі 15 грн., а всього
2026 грн.68 коп., на користь держави
судовий збір у розмірі 25 грн. 50 коп.
(а.с.6).

Відповідно до ч.1 ст.104 цього Кодексу
після видачі судового наказу суд
невідкладно надсилає його копію
боржникові рекомендованим листом із
повідомленням. Отримане зворотне
повідомлення обов’язково додається до
матеріалів справи, що підтверджує факт
отримання боржником судового наказу.

Між тим, в матеріалах справи відсутні
дані про те, що боржником
рекомендованою кореспонденцією,
відправленою судом, отримано копію
судового наказу із копією заяви
стягувача, доданих до неї документів.

Відповідно до положень ч.1 статті 105 ЦПК
України боржник має право протягом
десяти днів з дня отримання копії
судового наказу та доданих до неї
документів подати заяву про його
скасування.

Як вбачається з матеріалів справи, 14
травня 2013 року ОСОБА_1 подано заяву про
скасування судового наказу, в якій
зазначив те, що у нього відсутня
заборгованість перед стягувачем,
наявний спір про право, а також те, що
судом не встановлено фактичне місце
проживання боржника, судовий наказ не
було направлено на його адресу, про
даний судовий наказ дізнався при
зверненні до Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції 13 травня 2013 року, де отримав
копію постанови про відкриття
виконавчого провадження (а.с.9,10).

Ухвалою Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
29 травня 2013 року судовий наказ від 12
серпня 2009 року, виданий цим же судом за
заявою ЖКП «Житло-Центр» про стягнення
з ОСОБА_1 на користь
житлово-комунального підприємства
«Житло-Центр» заборгованості за
користування тепловою енергію в
розмірі 2011 грн.68 коп., яка утворилась за
період з 01 вересня 2007 року по 01 липня 2009
року, а також про стягнення з нього на
користь заявника витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 15 грн. та на
користь держави судовий збір в розмірі
25 грн.50 коп. скасовано.

Приймаючи зазначене судове рішення,
суд на підставі ст.106 ЦПК України
прийшов до висновку, що між сторонами
існує спір з приводу наявності
заборгованості, що повинний
вирішуватися в порядку позовного
провадження (а.с.21).

Відповідно до розписки, яка мається в
матеріалах справи, ОСОБА_1 отримав
копію даної ухвали 04 червня 2013 року
(а.с.22).

Із заяви ОСОБА_1 від 02 квітня 2014 року
вбачається, що з підстав відсутності
між сторонами письмово договору, не
встановлення зареєстрованого місця
проживання боржника, не направлення
судового наказу рекомендованим листом
з повідомленням боржнику, останній
просить відмовити ЖКП «Житло «Центр» в
прийнятті заяви про видачу судового
наказу, скасувати судовий наказ та
визнати судовий наказ таким, що не
набрав законної сили.

Отже, ОСОБА_1 повторно звернувся з
заявою про скасування судового наказу
від 12 серпня 2009 року, відносно якого
ухвалою суду від 29 травня 2013 року за
його заявою, з тих же самих підстав,
прийнято рішення про скасування цього
наказану та роз’яснено порядок
розгляду заявлених стягувачем вимог з
додержанням загальних правил щодо
пред’явлення позову.

Факт звернення ЖКП «Житло «Центр» з
заявою про видачу судового наказу мав
місце, за заявою стягувача було видано
судовий наказ, який в подальшому, у
встановленому законом порядку, за
заявою ОСОБА_1 скасовано.

Крім того, з пояснень представника ЖКП
«Житло «Центр» та ОСОБА_1 вбачається що
вимоги про стягнення з останнього
заборгованості за житлово-комунальні
послуги, відносно яких був виданий
спірний наказ, вже були вирішені в
позовному провадженні. Зазначені
пояснення підтверджуються наданою
представником ЖКП «Житло «Центр»
копією рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 06 лютого 2014 року за позовом ЖКП
«Житло «Центр» до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за утримання будинку та
прибудинкової території, залишеним буз
змін ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 01 квітня 2014 року.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо є таке, що
набрало законної сили рішення суду у
спорі між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Ті обставини, що суд, в мотивувальній
частині ухвали, помилково послався на
п.4 ч.1 ст.122 ЦПК України, не є підставою
для скасування ухвали, оскільки
фактично судове рішення вмотивовано
положеннями п.2 ч.21 цієї статті.

Колегія суддів враховуючи наведені
вимоги закону та те, що судовий наказ,
виданий Жовтневим районним судом міста
Маріуполя Донецької області від 12
серпня 2009 року на час звернення 02
квітня 2014 року ОСОБА_1 з заявою, вже був
скасований, суд дійшов правильного
висновку про відмову у відкритті
провадження за цією заявою, оскільки
підстав для її прийняття не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 14
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності шляхом подання скарги до суду
касаційної
інстанції.

Головуючий
Л.І.Песоцька

Судді
Т.Б.Ткаченко

ОСОБА_3