У Х В А Л А

іменем україни

14 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», управління праці та
соціального захисту населення
Червоногвардійської районної
адміністрації Макіївської міської
ради Донецької області, третя особа -
Макіївська міська рада Донецької
області, про захист прав споживача,
відшкодування майнової та моральної
шкоди за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») на рішення
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки Донецької області від
11 червня 2013 року та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 23 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що відповідач безпідставно списав
кошти з її рахунку, відкритому для
отримання соціальної допомоги по
догляду за дитиною в розмірі 2 910 грн,
які були нараховані їй за травень,
червень та липень 2011 року. Зазначала, що
у 2002 році вона отримала у відповідача
споживчий кредит на суму 1 800 грн, але у
2004 році повністю його погасила. У
відповідь на її звернення працівники
відповідача повідомили про наявність
заборгованості за кредитним договором
в сумі 5 тис. грн. Незважаючи на
неодноразові письмові звернення,
жодних доказів на підтвердження
вказаної кредитної заборгованості
відповідачем не було надано.
Неправомірними діями відповідача їй
було завдано моральної шкоди.

У зв'язку із цим позивач просила суд
стягнути з відповідача на її користь 2
910 грн на відшкодування майнової шкоди,
8 тис. грн на відшкодування моральної
шкоди, а також понесені нею судові
витрати.

Рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 11 червня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 2 910 грн
на відшкодування майнової шкоди та 8
тис. грн на відшкодування моральної
шкоди. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк»
скасувати у загальній комп'ютерній
базі інформацію про заборгованість
ОСОБА_3 та видати підтвердження у формі
довідки. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 23 жовтня 2013 року рішення
районного суду в частині позовних
вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
відшкодування моральної шкоди
скасовано та в цій частині ухвалено
нове рішення про відмову у позові. В
іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Судові рішення щодо позову про
відшкодуванні моральної шкоди не
оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК
України в касаційному порядку в цій
частині не переглядаються.

Колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що у 2002 році
відповідачем було надано кредит
позивачці, проте до 2011 року банк не
повідомляв її про наявність
заборгованості за кредитом і не
звертався до суду із позовом про
стягнення з неї кредитної
заборгованості, а, відтак, пропустив
строк позовної давності. Стягнувши з її
карткового рахунку без її згоди кошти в
розмірі 2 910 грн, отримані як соціальна
допомога на дитину, банк завдав їй
майнової та моральної шкоди.

Відмовляючи в позові про відшкодування
моральної шкоди та залишаючи без змін
рішення суду в частині відшкодування
майнової шкоди, апеляційний суд
виходив із того, що відповідачем не
доведено наявності між сторонами
правовідносин за кредитним договором
від 26 липня 2002 року, а також інших
кредитних правовідносин, відтак,
відповідач безпідставно списав кошти з
банківського рахунку позивачки. Разом
з тим, правовідносини між сторонами
виникли на підставі договору про
відкриття банківського рахунку, тому
ст. 1167 ЦК України, на яку посилалася
позивачка як на підставу для
відшкодування моральної шкоди та яка
поширюється на позадоговірні
відносини, не може бути застосована.

Проте повністю погодитися із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду в частині
відшкодування майнової шкоди не
відповідає.

Судом установлено, що між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
договір про відкриття та
обслуговування банківського рахунку, з
якого банком було списано кошти в
розмірі 2 910 грн, які надійшли ОСОБА_3 від
управління праці та соціального
захисту населення Червоногвардійської
районної адміністрації Макіївської
міської ради як допомога по догляду за
дитиною за період з квітня по вересень
2011 року.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3 просила
стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» завдану
їй майнову шкоди в розмірі 2 910 грн, які
були, на її думку, безпідставно списані
банком з її банківського рахунку. При
цьому, позивачка посилалася на ст. 1166 ЦК
України та ст. 256 ЦК України у зв'язку з
пропуском банком строку позовної
давності, оскільки банк з 2002 року не
пред'являв до неї жодних вимог щодо
укладеного з нею кредитного договору
на 1 800 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що між
сторонами було укладено кредитний
договір від 26 липня 2002 року, при цьому
через сплив позовної давності
(оскільки банк до 2011 року не пред'являв
вимог до позивачки про погашення
кредитної заборгованості) дійшов до
висновку, що банк не мав права на
одноособове стягнення кредитної
заборгованості та про стягнення з
відповідача суми, списаної з рахунку
позивачки.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Погоджуючись з висновком суду першої
інстанції в частині відшкодування
майнової шкоди, разом із тим
апеляційний суд дійшов до протилежного
правового висновку, зазначивши, що
відповідачем не доведено факт
укладення із позивачкою кредитного
договору від 26 липня 2002 року, відтак, у
відповідача були відсутні підстави для
списання коштів з рахунку позивачки.

Разом з тим, в матеріалах справи,
зокрема, наявні заява ОСОБА_3 від 14
червня 2011 року щодо перерахунку
кредитного договору від 26 липня 2002 року
(т. 1 а.с. 10) та лист ПАТ КБ «ПриватБанк»
від 14 липня 2011 року (т. 1 а.с. 13), у якому
зазначається, що списання коштів з
банківського рахунку позивачки було
здійснено шляхом договірного списання
на підставі п. 4.6 Умов і
правил надання банківських послуг, які
є невід'ємною частиною договору про
відкриття та обслуговування
карткового рахунку.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК
України апеляційний суд не врахував
наявні у матеріалах справи докази, що
свідчать про укладення між сторонами
кредитного договору від 26 липня 2002 року
(т. 1 а.с. 10 - 13) та не дав їм оцінки; не
встановив фактичних обставин справи
(чи було укладено між сторонами
кредитний договір та чи був він
погашений позивачкою), оскільки від
з'ясування цих фактичних обставин
залежить вирішення позовних вимог
позивачки. Отже, апеляційний суд,
ухваливши рішення суду на припущеннях,
що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
дійшов до передчасного висновку про
часткове задоволення позову ОСОБА_3

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, рішення апеляційного суду
в частині відшкодування майнової шкоди
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи в
цій частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 23 жовтня 2013 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
відшкодування майнової шкоди
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко