Справа № 464/9200/13-ц
пр.№ 2/464/551/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2014 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого Мички Б.Р.

при секретарі Дулюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовною заявою, в якій після всіх
уточнень позовних вимог, просить
стягнути з відповідача ОСОБА_2
неустойку (пеню) по сплаті аліментів на
утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за
період з 01.05.2012р. по 01.03.2014р. в сумі
210745,65грн. В обґрунтування позовних
вимог покликається на те, що вони з
відповідачем перебували у шлюбі, в
якому мають двох дітей - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3
Рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 29 березня 2008 року шлюб між
ними розірвано. Після розірвання шлюбу
діти залишилися проживати з
відповідачем ОСОБА_2 Згідно умов
мирової угоди затвердженої ухвалою
Франківського районного суду м.Львова
від 02 грудня 2009 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до нього про
стягнення аліментів, на утримання
неповнолітніх дітей він перерахував
одноразово кошти з розрахунку 3000грн.
щомісячно, на кожну дитину, досягнення
ними повноліття. Зокрема на утримання
сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ним було
перераховано кошти в сумі 252000грн. за
період з вересня 2009 року по 23 серпня 2016
року (досягнення сином повноліття) та
на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ним було перераховано кошти в сумі
408000грн. за період з вересня 2009 року по
ІНФОРМАЦІЯ_4 року (досягнення сином
повноліття). З серпня 2011 року їх
неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
перейшов проживати до нього, повністю
перебуває на його утриманні та
вихованні, відповідачем жодних коштів
наданих ним на утримання сина
повернуто не було. Рішенням
Франківського районного суду м.Львова
від 19 жовтня 2012 року, яке змінене
рішенням апеляційного суду Львівської
області від 16 квітня 2013 року,
відповідача ОСОБА_2 зобов'язано
сплачувати на його користь аліменти на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
сумі 3000грн., щомісячно, починаючи з 23
квітня 2012 року до досягнення ним
повноліття. Для виконання зазначеного
рішення суду ним було отримано
виконавчий лист №1326/3523/2012 від 03.06.2013
року на підставі якого, 21 серпня 2013 року
Сихіським ВДВС ЛМУЮ винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження.
З моменту винесення зазначеного
рішення суду відповідач ОСОБА_2 взагалі
не сплачує аліментів, злісно
ухиляється від сплати встановлених
рішенням суду аліментів, незважаючи на
те, що ним були авансом сплачені на її
користь кошти - аліменти на утримання
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення
ним повноліття. Відповідач ОСОБА_2 ж не
використала ці кошти за цільовим
призначенням, а привласнила собі.
Згідно розрахунку здійсненого
Сихівським ВДВС ЛМУЮ станом на 13 лютого
2014 року заборгованість ОСОБА_2 по
сплаті аліментів становить 65350грн.
Стверджує, що відповідач є
працездатною особою, має можливість
працювати та сплачувати аліменти на
утримання дитини у встановленому
рішенням суду розмірі, однак злісно
ухиляється від їх сплати. Згідно
проведеного розрахунку неустойка
(пеня) за прострочення сплати аліментів
за період з 01 травня 2012 року по 01 лютого
2014 року становить 210745,65грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
надала пояснення аналогічні до змісту
позовних вимог, просить позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в
судовому засіданні надали суду
письмові заперечення на позов, в яких
відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
заперечує, покликаючись на те, що кошти
сплачені позивачем ОСОБА_1 одноразово,
у якості аліментів на утримання
неповнолітніх дітей, з розрахунку по
3000грн. на кожну дитину до досягнення
ними повноліття, в сумі 660000грн. вона
отримала звернувшись з вимогами до
ОСОБА_1 як боржника у справі, яка
перебувала в провадженні
Господарського суду Львівської
області. Стверджує, що відразу ж
повернула ці грошові кошти ОСОБА_1 для
провадження бізнесу, а він натомість
обіцяв їй сплачувати їх по частинах до
досягнення дітьми повноліття, однак
жодних коштів так і не сплатив. А
відтак, вважає, що жодної
заборгованості по сплаті аліментів у
неї немає. В заперечення позовних вимог
покликається також на те, що ОСОБА_1 є
матеріально забезпеченим, часто
подорожує за кордон, має у власності
дорогий автомобіль, а її матеріальне
становище навпаки тільки погіршується,
вона навчається та немає жодних
доходів. Стверджує, що вона разом з
неповнолітнім сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, перебувають на утриманні
її другого чоловіка та батьків. В
судовому засіданні 19 травня 2014 року
відповідач та її представник залишили
залу судового засідання без поважних
причин, а також зважаючи на неявки та
клопотання про відкладення судових
засідань, які були призначені на 03
квітня 2014 року та 30 квітня 2014 року, без
надання доказів поважності причин
неявки у вищезазначені судові
засідання, згідно положень ст.169 ЦПК
України, суд вважає можливим
розглядати справу у їх відсутності за
наявних у справі достатніх доказів.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши дійсні обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до переконання, що позовні вимоги слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що в період з 21
лютого 1998 року до 29 березня 2008 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, в якому мають двох неповнолітніх
дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3(а.с.19).

Рішенням Франківського районного суду
м.Львова від 19 жовтня 2012 року, яке
змінене рішенням апеляційного суду
Львівської області від 16 квітня 2013
року, визначено місце проживання
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з
його батьком -позивачем ОСОБА_1 та
вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 3000 грн.
щомісячно, починаючи з 23 квітня 2012 року
і до досягнення ним повноліття (а.с.5-13).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як ж вбачається з рішення
Франківського районного суду м.Львова
від 19 жовтня 2012 року, яке змінене
рішенням апеляційного суду Львівської
області від 16 квітня 2013 року, судом під
час розгляду справи в яких брали участь
сторони встановлено, що після
розірвання шлюбу діти залишилися
проживати з матір'ю ОСОБА_2 На їх
утримання ОСОБА_1 перерахував
одноразово кошти з розрахунку 3(три)
тисячі гривень щомісячно на кожну
дитину, до досягнення дітьми
повноліття. Зокрема, на сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, було перераховано 252000грн.
за період з вересня 2009 року по 23 серпня
2016 року (до досягнення повноліття). Сума
щомісячного розміру аліментів в 3 (три)
тисячі гривень була досягнута
сторонами згідно умов мирової угоди,
яка затверджена ухвалою Франківського
районного суду м.Львова від 02.12.2009 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів. А відтак,
позивачем ОСОБА_1 були повністю
виконані аліментні зобов'язання перед
ОСОБА_2 12 червня 2009 року позивач ОСОБА_1
одружився вдруге з ОСОБА_5 та став
проживати з новою сім'єю та з серпня 2011
року до батька - ОСОБА_1 перейшов
проживати старший син сторін - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-13).

На виконання вищезазначеного рішення
Франківського районного суду м.Львова
від 19 жовтня 2012 року, яке змінене
рішенням апеляційного суду Львівської
області від 16 квітня 2013 року, 03 червня
2013 року Франківським районним судом м.
Львова було видано виконавчий лист
№1326/3523/12, який пред'явлений до
виконання в Сихівський відділ
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції (а.с.16).

Згідно розрахунку Сихівського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, станом на 13 лютого 2014 року
заборгованість відповідача ОСОБА_2 по
сплаті аліментів становить 65350грн.
(а.с.64).

Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного
кодексу України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Згідно представленого позивачем
розрахунку неустойки (пені) за
прострочення сплати ОСОБА_2 аліментів з
квітня 2012 року по січень 2014 року,
здійсненого згідно вимог ст.196
Сімейного кодексу України, така станом
на 01 лютого 2013 року становить 210745,65грн.
(а.с.94). Даний розрахунок відповідачем
не заперечено та не спростовано, а
відтак такий приймається до уваги.

Разом з тим, в пред'явленому позові з
відповідними уточненнями позивач
зазначає, що просить стягнути
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів ОСОБА_2 в сумі 210745,65грн.,
вказуючи при цьому період по 01 березня
2014 року, що суперечить представленому
нею ж розрахунку, оскільки такий
здійснений лише по січень 2014 року
включно, тобто до 01 лютого 2014 року
(а.с.94).

Суд не приймає покликання відповідача
на те, що вона не повинна сплачувати
позивачу ОСОБА_1 аліменти на утримання
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки
авансом отриманні нею аліменти на
утримання дітей були повернуті ОСОБА_1
на провадження бізнесу, виходячи з
наступного. Жодних доказів наведеного,
всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України,
суду не представлено, та обов'язок
відповідача ОСОБА_2 сплачувати
аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
встановлений рішенням суду, яке
набрало законної сили

Суд також не приймає покликання
відповідача на те, що вона не працює, не
може працевлаштуватись та проживає за
рахунок своїх родичів, а тому її вини у
виникненні заборгованості по
аліментах немає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і
обов'язків і не звільняє від обов'язків
щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України кожен з
батьків повинен приймати участь в
утриманні дитини до досягнення нею
повноліття.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року №3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснено, що
передбачена ст.196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Проводячи оцінку поданих сторонами
доказів, суд враховує, що стан здоров'я
у відповідача нормальний, така є
працездатною особою, ІНФОРМАЦІЯ_1,
раніше авансом вже отримала аліменти
на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
до досягнення ним повноліття від
самого ж позивача ОСОБА_1 в сумі 252000грн.,
обов'язок ж сплачувати аліменти у неї
виник з моменту набуття рішенням суду
про стягнення аліментів законної сили,
відповідач була обізнана про свій
обов'язок сплачувати аліменти та їх
розмір. Підтвердженням відсутності
вини відповідача можуть бути лише такі
обставини, за яких заборгованість
утворилася з незалежних від платника
аліментів причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками.

При цьому, згідно положень ч.2 ст.196
Сімейного кодексу України, суд може
зменшити розмір неустойки з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

У відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Всупереч наведеному, відповідачем не
надано суду жодних належних та
допустимих доказів в підтвердження
свого незадовільного матеріального
стану, що дали б суду підстави для
зменшення розміру неустойки.

Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з
виникненням з вини відповідача ОСОБА_2
заборгованості по сплаті аліментів
перед одержувачем - позивачем ОСОБА_1,
вимога позивача щодо стягнення з
відповідача неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення,
згідно за період з 01 травня 2012 року по 01
лютого 2014 року, в розмірі 210745,65грн. є
підставною та підлягає до задоволення.

Крім цього, у відповідності до вимог
ст.88 ЦПК України, з відповідача слід
стягнути 2107,45грн. судового збору на
користь держави.

На підставі ст.ст. 141, 180, 196 СК України, та
керуючись п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
ст.ст.10, 57-60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково. Стягнути
з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 неустойку
(пеню) за прострочення сплати аліментів
на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
за період з 01.05.2012р. по 01.02.2014р. в сумі 210745
/двісті десять тисяч сімсот сорок п'ять
/грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 2107
/дві тисячі сто сім/грн. 45коп. судового
збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, у
відсутності якої таке було
постановлено, - протягом того ж строку з
дня отримання його копії.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному
екземплярі.