АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4688/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Трофимова Н. А. Доповідач - Кочкова
Н.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

15 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді
Кочкової Н.О.,

суддів - Максюти
Ж.І., Чубукова А.П.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
дійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на заочне рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 21
березня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
посилалась на те, що у січні 2008 року
вона з відповідачем домовилася, що
купує у нього домоволодіння АДРЕСА_1. З
кінця січня 2008р. вона фактично стала
володіти ним та користуватися. 22 січня
2010 року вона з відповідачем уклала
письмовий договір купівлі-продажу
домоволодіння. Згідно умов договору
купівля була здійснена за 15000 грн., які
вона передала відповідачу. Відповідно
до п. 8 договору купівлі-продажу від 22
січня 2010 року відповідач відмовився
від нотаріального посвідчення
договору, тому вона не може
зареєструвати своє право власності на
нерухоме майно.

Заочним рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 21 березня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
дійсним - відмовлено (а.с. 29-30).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
задоволення позову в повному обсязі
(а.с. 34-35).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 є власником жилого будинку з
господарчими та побутовими орудами та
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, та
розташований на присадибній земельній
ділянці розміром 3200кв.м. Право
власності відповідача на зазначений
будинок зареєстровано в Реєстрі прав
власності на нерухоме йно, що
підтверджується Витягом №25033811 від 14
січня 2010 року, реєстраційний номер 28832032
(а.с. 12). 22 січня 2010 року між позивачем та
відповідачем підписаний договір
купівлі-продажу домоволодіння,
відповідно якого Продавець - ОСОБА_3
передає а Покупець - ОСОБА_2 купує
домоволодіння (жилий будинок з
господарчими та побутовими спорудами)
АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 8 договору
купівлі-продажу домоволодіння від 22
січня 2010 року причиною того, що
зазначений договір не був нотаріально
посвідчений, стала відмова відповідача
від його нотаріального посвідчення (а.с
6).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
договір купівлі-продажу домоволодіння
у відповідності до ст. 210, 640 ЦК України
не є укладений і не створює прав та
обов'язків для його сторін, а тому не
може бути визнаний дійсним в судову
порядку на підставі ст. 220 ЦК.

Вказані висновки суду
відповідають норма матеріального та
процесуального права, оскільки згідно
з ч.1 ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору,
такий договір є нікчемним. Відповідно
до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13
постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст.
210, 640 ЦК України пов'язується з їх
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин, було встановлено, що
договір купівлі-продажу житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення договору не
підтверджено належними та допустимими
доказами, оскільки у відповідності до
ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
згідно із ч.1 ст. 11 ЦПК суд розглядає
справу за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Однією з умов визнання
правочину дійсним в судовому порядку є
встановлення судом факту ухилення
однієї із сторін від нотаріального
посвідчення правочину, а позивачка не
надала суду доказів ухилення
відповідача від нотаріального
посвідчення правочину.

Посилання апелянта на те, що суд
повинен був застосувати аналогію
закону, - не можна прийняти до уваги,
оскільки правовідносини, які виникли
муж сторонами, чітко урегульовані
нормами діючого законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, оскільки
зводяться, в основному, до переоцінки
доказів по справі та цитування норм
законодавства, і не спростовують
правильність висновків суду 1
інстанції, яким у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка.
Порушень норм матеріального чи
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено,
справа розглянута в межах позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 21 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: