Єдиний унікальний номер 235/68/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3748/2014
Головуючий в 1 інстанції: Стоілова Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Могутової
Н.Г.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу Костянтинівського міського
центру зайнятості на рішення
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 07 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2,
Костянтинівського міського центру
зайнятості про розірвання трудового
договору та зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом до відповідачів, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги тим, що 28.05.2013 року
між нею та ФОП ОСОБА_2 укладено
безстроковий трудовий договір №5,
зареєстрований у Костянтинівському
міському центрі зайнятості. За даним
трудовим договором її прийнято на
посаду продавця непродовольчих
товарів в магазин за адресою: Донецька
обл., м. Димитров, м-н «Світлий»,
зупиночний комплекс, про що зроблено
відповідний запис у її трудовій книжці
під №17 від 28.05.2013 року.

За період її роботи жодних претензій
щодо порушення трудової дисципліни чи
виконання посадових обов'язків з боку
ОСОБА_2 до неї не було. У вересні 2013р. їй
стало відомо, що договір оренди
магазину, в якому вона працювала,
розірвано та приміщення передано
іншому орендарю. Роботодавець ФОП
ОСОБА_2 її про це попередньо не
повідомляла, інформацію про подальше
її місце роботи та трудову діяльність
не надала, на телефонні дзвінки не
відповідала, за місцем її проживання їй
повідомили, що ОСОБА_2 терміново
виїхала за кордон і час її повернення
невідомий.

19 листопада 2013р. нею був надісланий
рекомендований лист №702 на адресу
ОСОБА_2 з вимогою звільнити її з роботи
та розірвати укладений між ними
трудовий договір. Проте, жодної
відповіді на звернення не надходило,
трудовий договір на цей час не
розірвано, тобто ФОП ОСОБА_2 ухиляється
від розірвання трудових відносин та
зняття укладеного трудового договору з
реєстрації у Костянтинівському
міському центрі зайнятості.

У зв'язку з тим, що місцезнаходження
ОСОБА_2 їй невідоме, діяльності на даний
час вона не здійснює, вона неодноразово
зверталась до Костянтинівської
міського центру зайнятості з проханням
зняти з державної реєстрації укладений
між нею та ОСОБА_2 трудовий договір. Їй
було відмовлено, мотивуючи тим, що
розірвання трудового договору можливе
за наявності обох сторін або в судовому
порядку. В силу відсутності ОСОБА_2 вона
не має можливості звільнитися у
встановленому законодавством порядку
і працевлаштуватися на законних
підставах. Тому просила розірвати
трудовий договір, укладений між ОСОБА_2
та нею, зареєстрований 28.05.2013 року за
№5 у Костянтинівському міському
центрі зайнятості та зобов'язати
Костянтинівський центр зайнятості
зняти з державної реєстрації трудовий
договір №5 від 28.05.2013р. укладений
між нею та ОСОБА_2 та внести запис до її
трудової книжки про звільнення.

Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 07 лютого 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, Костянтинівського міського
центру зайнятості про розірвання
трудового договору та зобов'язання
вчинити певні дії - задоволено
частково.

Розірвано трудовий договір, укладений
між фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 28.05.2013
року за №5 у Костянтинівському
міському центрі зайнятості, згідно ст.
38 КЗпП України.

Зобов'язано роботодавця ФОП ОСОБА_2
внести запис до трудової книжки ОСОБА_1
про її звільнення, у відповідності до
вимог ст. 38 КЗпП України

Зобов'язано Костянтинівський центр
зайнятості зняти з державної
реєстрації трудовий договір №5
від 28.05.2013р., укладений між ОСОБА_1 та ФОП
ОСОБА_2 та підтвердити запис про
звільнення ОСОБА_1 підписом посадової
особи органу державної служби
зайнятості, який зареєстрував трудовий
договір і посвідчити його печаткою.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
до Костянтинівського центру
зайнятості - відмовлено за
необґрунтованістю.

З рішенням суду не погодився
Костянтинівський міський центр
зайнятості та подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції як ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та постановити
нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні її позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено,
що відповідно до п. 8 «Порядку
реєстрації трудового договору між
працівником та фізичною особою, яка
використовує найману працю» у разі
закінчення строку трудового договору
або припинення його дії достроково в
трудовому договорі фізична особа
робить запис про підстави його
припинення з посиланням на відповідні
статті КЗпП, про що сторони сповіщають
центр зайнятості, який реєстрував
трудовий договір. Але суд, всупереч
вказаному порядку, вирішив розірвати
трудовий договір не зазначивши яким
чином, та зобов'язати апелянта зняти з
державної реєстрації трудовий договір
між працівником та фізичною особою, яка
використовує найману працю від 25.05.2013
року, зареєстрований у
Костянтинівському міському центрі
зайнятості 28.05.2013 року за №5,
зобов'язавши його підтвердити запис
про звільнення відповідним підписом
посадової особи. Чому вирішив суд це
зробити - невідомо.

Представник відповідача -
Костянтинівський міський центр
зайнятості доводи апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити.

Позивач і відповідач - ФОП ОСОБА_2 у
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
що свідчить отримання телефонограми.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутністю позивача
та відповідача.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляцій-

ному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні першої інстанції
встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що 28.05.2013 року між
позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2
укладено безстроковий трудовий
договір №5, зареєстрований у
Костянтинівському міському центрі
зайнятості. За даним трудовим
договором її прийнято на посаду
продавця непродовольчих товарів в
магазині за адресою: Донецька обл., м.
Димитров, м-н «Світлий», зупиночний
комплекс, про що зроблено відповідний
запис у її трудовій книжці під № 17 від
28.05.2013 року.(а.с. 7-10). 19 листопада 2013 року
позивач на адресу відповідача ФОП
ОСОБА_2 надіслала заяву з вимогою
звільнити її з роботи на підставі ст. 38
КЗпП України та розірвати укладений
між ними трудовий договір зі зняттям
його з державної реєстрації в центрі
зайнятості (а.с. 11). Відповіді на
звернення не надходило, трудовий
договір не розірвано.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині розірвання трудового
договору, зобов'язання роботодавця
внести відповідний запис до трудової
книжки та зобов'язання Центр
зайнятості зняти з державної
реєстрації цей договір з
підтвердженням запису про звільнення,
суд першої інстанції виходив з того, що
підставою для розірвання трудового
договору є розірвання трудового
договору з ініціативи працівника.
Зняття з реєстрації трудового договору
у центрі зайнятості можливо за умови
звернення до нього обох сторін
трудових відносин, а у разі виникнення
трудового спору між сторонами, а також
у разі відсутності однієї зі сторін,
підставою для зняття трудового
договору з реєстрації є рішення суду,
яке набрало законної сили про
припинення дії трудового договору.

Відмовляючи у задоволенні вимог
позивача до Костянтинівського
міського центру зайнятості про
внесення запису до її трудової книжки
про звільнення, суд виходив з того, що
ці вимоги не відповідають нормам
діючого законодавства.

Проте, з такими висновками суду в
частині зобов'язання
Костянтинівського центру зайнятості
зняти з державної реєстрації трудовий
договір з підтвердженням запису про
звільнення підписом посадової особи та
засвідчення його печаткою апеляційний
суд погодитися не може, тому що ці
висновки не відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні.

У разі закінчення строку трудового
договору або припинення його дії
достроково в трудовому договорі
фізична особа робить запис про
підстави його припинення з посиланням
на відповідні статті КЗпП України, про
що сторони сповіщають державну службу
зайнятості, яка зареєструвала трудовий
договір.

Пунктом 8 Наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 8
червня 2001 року №260 «Про затвердження
Форми трудового договору між
працівником і фізичною особою, яка
використовує найману працю, та Порядку
реєстрації трудового договору між
працівником і фізичною особою» у разі
закінчення строку трудового договору
або припинення його дії достроково в
трудовому договорі фізична особа
робить запис про підстави його
припинення з посиланням на відповідні
статті Кодексу законів про працю
України, про що сторони сповіщають
центр зайнятості, який зареєстрував
трудовий договір.

Також, п. 9 вказаного наказу
передбачено, що відповідальна особа
центру зайнятості протягом трьох
робочих днів знімає трудовий договір з
реєстрації, про що робить відповідний
запис у книзі реєстрації трудових
договорів. Зняття з реєстрації
трудового договору у разі його
розірвання за ініціативою фізичної
особи у випадках, визначених Кодексом
законів про працю України, за
відсутності працівника, проводиться у
строк, зазначений в абзаці першому
цього пункту, за умови подання фізичною
особою повного пакету документів. У
цьому випадку центр зайнятості
повідомляє працівника про зняття з
реєстрації трудового договору.

Судом вірно зазначено, що згідно з
Наказом Міністерства парці та
соціальної політики України №260 від 08
червня 2001 року «Про затвердження форми
трудового договору між працівником і
фізичною особою» та Порядку реєстрації
трудового договору між працівником і
фізичною особою, зареєстрованого у
Мін'юсті України 27 червня 2001 року за
№554/5745, Державний центр зайнятості є
органом, на який покладено функції
реєстрації (зняття з реєстрації)
трудових договорів, які укладаються із
фізичними особами-роботодавцями та
найманими працівниками, а також
підтвердження записів, внесених
фізичними особами - роботодавцями до
трудових книжок працівників. Зняття з
реєстрації у центрі зайнятості
трудового договору можливо за умови
звернення до нього обох сторін
трудових відносин. У разі виникнення
трудового спору між сторонами трудових
відносин: фізичною особою -
роботодавцем та найманим працівником,
а також у разі відсутності однієї зі
сторін у центрі зайнятості, підставою
для зняття трудового договору з
реєстрації є рішення суду, яке набрало
законної сили, про припинення дії
трудового договору.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що вирішуючи спір, суд першої
інстанції правильно вирішив спір щодо
розірвання трудового договору та
зобов'язання відповідача - ФОП ОСОБА_2
вчинити певні дії.

Проте, щодо вирішення спору в частині
зобов'язання Костянтинівського центру
зайнятості вчинити певні дії,
апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції задовольнив ці вимоги
передчасно. Сторони не зверталися до
відповідача - Костянтинівського центру
зайнятості з вимогами про зняття з
державної реєстрації спірного
трудового договору відповідно до
наказу Міністерства парці та
соціальної політики України № 260 від 08
червня 2001 року «Про затвердження форми
трудового договору між працівником і
фізичною особою» та Порядку реєстрації
трудового договору між працівником і
фізичною особою, зареєстрованого у
Мін'юсті України 27 червня 2001 року за
№554/5745.

За таких умов у суду не було підстав для
висновку про порушення відповідачем -
Костянтинівським центром зайнятості
будь яких законних прав та інтересів
позивача і зобов'язання вчиняти певні
дії.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції
при ухваленні рішення в частині
зобов'язання Костянтинівського центру
зайнятості вчинити певні дії висновки
суду не відповідають обставинам
справи, тому рішення суду на підставі ч.
1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню
в цій частині з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Костянтинівського
міського центру зайнятості -
задовольнити частково.

Рішення Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 07 лютого 2014 року в частині
зобов'язання Костянтинівського центру
зайнятості вчинити певні дії -
скасувати.

У задоволенні позовних вимог до
Костянтинівського центру зайнятості
про зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

В інший частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: