Справа № 265/815/14-ц
Провадження № 2/265/897/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

при секретарі Хайтуловій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О
В И В:

11 лютого 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до
відповідача ОСОБА_2 про визнання таким,
що втратив право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_3, яка
належить йому на праві власності. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог посилався на наступні обставини.
25 червня 2003 року рішенням
Маріупольської міської ради
Орджонікідзевської рай адміністрації
№ 144/1 від 25.06.2003 року він був
призначений опікуном неповнолітнього
ОСОБА_2 На момент оформлення опіки
відповідач був зареєстрований в
квартирі своєї матері за адресою
АДРЕСА_1. В 2011 році він зняв з обліку
відповідача за його місцем реєстрації
та зареєстрував по своєму місцю
проживання в квартирі АДРЕСА_3, де також
зареєстрований він. С початку 2011 року
відповідач постійно з ним не проживав,
а наприкінці червня 2012 року переїхав на
інше невідоме йому місце проживання.
Також після смерті матері відповідач
прийняв спадщину і є власником 1/5
частини квартири АДРЕСА_1. На цей час
він бажає продати квартиру та
переїхати на інше постійне місце
проживання, однак відповідач
добровільне відмовляється зніматися з
реєстрації у спірній квартирі, чим
порушує його права, як власника.
Посилаючись на норми ст..ст.71,107 ЖК
України та ст.. 391 ЦК України, просив
визнати відповідача таким, що втратив
право користування жилим приміщенням
квартирою АДРЕСА_3.

У судове засідання позивач не з'явився,
надав заяву з проханням розглядати
справу без його участі за участю його
представника ОСОБА_3

У судове засідання 10 червня 2014 року
представник позивача адвокат ОСОБА_3,
діюча на підставі договору про надання
правової допомоги, не з'явилася, про
день та час судового засідання була
повідомлена належним чином, про
причини неявки суд не повідомила, тому
суд керуючись положеннями ч.2 ст. 169 ЦПК
України розглядає справу у відсутності
представника позивача. Будучі раніше
присутньою у судовому засіданні,
представник позивача підтримала
позовні вимоги у повному обсязі,
просила визнати відповідача таким, що
втратив права користування спірною
квартирою на підставі ст.. 405 ЦК України.
Зазначила, що до травня 2012 року
відповідач ще проживав в спірній
квартирі, а починаючи з січня 2013 року не
проживає, особистих речей відповідача
в квартирі немає. Просила позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, будучи доставленим
конвоєм та допитаним у судовому
засіданні 08 травня 2014 року позовні
вимоги не визнав та пояснив, що він
знаходиться в СІЗО міста Маріуполя з 1
жовтня 2013 року, тому на теперішній час в
спірній квартирі не проживає. Зазначив,
що до 2012 року він проживав в квартирі
АДРЕСА_3, потім в нього з позивачем
стався конфлікт, після чого позивач
його вигнав, повернутися назад у
квартиру він не міг, так як його не
пускали. Дійсно він втратив ключ від
квартири, просив дати йому новий
екземпляр, однак позивач відмовив йому
в цьому, він вимушений був проживати у
бабусі по АДРЕСА_2. На сьогоднішній день
в спірній квартирі залишилися його
особисті насильні речі. Просив в
задоволені позову відмовити, тому як
після повернення з місць позбавлення
волі він може залишитися без житла.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши
свідка, дослідивши письмові матеріали
справи, суд вважає позов не
обґрунтованим і таким, що не підлягає
задоволенню, за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
одноособовим власником квартири
АДРЕСА_3, що підтверджено свідоцтвом
про право власності на житло, виданим
державним підприємством по ремонту та
експлуатації житлофонду «Житловик»
міста Маріуполя від 16.11.1994 року за № 26105,
зареєстрованого у Маріупольському БТІ
03.03.1995 року за реєстраційним № 37782/10167395,
а також свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 16.12.2005 року,
посвідченим державним нотаріусом
Четвертою Маріупольською державною
нотаріальною конторою за реєстр. № 3-2040
та свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 04.07.2012 року, посвідченим
державним нотаріусом Четвертою
Маріупольською державною нотаріальною
конторою за реєстр. № 3-378 (а.с.6-11).

Згідно копії особового рахунку,
наданою ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 22
травня 2014 року, у зазначеній квартирі
зареєстровані: власник - позивач по
справі, та ОСОБА_2, відповідач по справі
(а.с.57).

Згідно зі статтею 64 ЖК України, члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть всі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члені сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти та батьки. Членами
сім'ї наймача може бути визнано й інших
осіб, якщо вони постійно разом
проживають разом за наймачем і ведуть з
ним спільне господарство. Якщо
вищевказані особи перестали бути
членами сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства», діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого
приміщення мають право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем.

Відповідно до рішення колегії
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради від 25.06.2003 року за № 144/1, ОСОБА_1 був
призначений опікуном неповнолітніх
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, відповідача по справі
(а.с.5).

Згідно ст..67 ЦК України, опікун
зобов'язаний дбати про підопічного, про
створення йому необхідних побутових
умов, забезпечення його доглядом та
лікуванням. Опікун зобов'язаний
вживати заходів щодо захисту цивільних
прав та інтересів підопічного.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від 28
травня 2013 року, яким ОСОБА_1 відмовлено
у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2
про визнання таким, що втратил право
користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_3, встановлений факт
того, що позивач будучи опікуном
відповідача ОСОБА_2 до настання
останнім повноліття - 29 листопада 2012
року, починаючи з травня 2011 року не
пускав останнього до спірного житла де
самостійно його зареєстрував як члена
сім'ї, не надавав примірника ключів, які
ОСОБА_2 втратив, у зв'язку з тим, що в них
склались конфліктні відносини по
причині скоєння останнім крадіжок до
квартири.

Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, щодо якої
встановлені ці обставини.

У зв'язку з цим, вищенаведені обставини,
встановлені рішенням суду від 28 травня
2013 року, судом приймаються як доведені.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України, члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають паво займати, визначається його
власником.

Втім, згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інакше не
встановлене домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України,
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року № 2
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» з
наступними змінами, судам
рекомендовано при вирішенні спорів про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Як вбачається з акту ЖКП
„Азовжитлокомплекс" від 23 січня 2014, на
який позивач посилається як на один із
доказів своїх вимог, ОСОБА_2 за місцем
реєстрації у квартирі АДРЕСА_3 не
проживає з січня 2013 року (а.с.12).

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_5, що є працівником ЖКП
«Азовжитлокомплекс», пояснила, що на
початку 2014 року на запит адвоката вони
вийшли складати акт щодо проживання
відповідача, акт було складено зі слів
сусудів. Також їм повідомили, що ОСОБА_2
зараз знаходиться в місцях позбавлення
волі, а до цього проживав з батьком.

Отже, як з'ясовано у судовому засіданні,
ОСОБА_2 змушено з травня 2011 року
періодично перебував за місцем
проживання своєї бабусі у в АДРЕСА_2, що
є наслідком конфліктних відносин в
сім"ї і невизнання за ним житлових прав,
яких він не був позбавлений або
обмежений у встановленому
законодавством порядку.

Крім того, на теперішній час відповідач
знаходиться в умовах ізоляції від
суспільства, що унеможливує його
проживання в спірній квартирі.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходе
до висновку про поважність причин
відсутності відповідача ОСОБА_2 за
місцем реєстрації більш встановленого
законом строку, тому суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
ОСОБА_2 таким що втратив право
користування жилим приміщення в
квартирі АДРЕСА_3 не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
шляхом подачі апеляційної скарги до
Апеляційного суду Донецької області
через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Адамова Т.С.