АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5170/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Єлісєєва Т. Ю. Доповідач - Демченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко
Е.Л.

суддів - Волошина М.П.,
Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне
рішення Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 24 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, мотивуючи тим, 04
травня 2011 року відповідач, керуючи
автомобілем марки «Мітсубісі Галант»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_4, здійснив на неї
наїзд.

Зазначала, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди вона
отримала травми, які за своїм
характером є тілесними ушкодженнями
середньої тяжкості, що зумовили
тривалий розлад здоров'я, більш як на 21
день.

Посилаючись на те, що постановою
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 16 січня 2013 року
ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК
України та звільнений від кримінальної
відповідальності внаслідок амністії, а
шкода спричинена їй відповідачем не
відшкодована, просить стягнути з
ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду
у розмірі 377 грн.90 коп. та моральну шкоду
у розмірі 50.000 грн.

Заочним рішенням Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська від
10 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду
в розмірі 377 грн.90 коп. та моральну шкоду
у розмірі 20.000 грн. Вирішено питання
стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставить питання про скасування
заочного рішення суду та ухвалення
нового рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_3 в частині стягнення
матеріальної шкоди залишити без
задоволення, а в частині стягнення
моральної шкоди зменшити розмір до 5.000
грн., зазначаючи, що рішення
постановлене з порушенням норм
матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
находить, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню із
наступних підстав.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 04 травня 2011 року
близько 19 години ОСОБА_2, керуючи
автомобілем «Мітсубісі Галант»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_4, проявив крайню
неуважність до зміни дорожньої
обстановки і в районі електроопори №124
по вул.Панікахі в м.Дніпропетровську
здійснив наїзд на ОСОБА_3, внаслідок
чого остання отримала травми, які за
своїм характером є тілесними
ушкодженнями середньої тяжкості, що
зумовили тривалий розлад здоров'я,
більш як на 21 день.

Постановою Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2013
року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної
відповідальності за ч.1 ст.286 КК України
із закриттям кримінальної справи
відносно нього на підставі п.«в» ст.1
Закону України «Про амністію в 2011
році», тобто з нереабілітуючих
обставин.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України визначено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренда і т.п.) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використовування,
зберігання або зміст якого створює
підвищену небезпеку.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і у кримінальних
справ в п.4 постанови «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішення спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01 березня 2013 року №4,
суди, розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, повинні мати на
увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК
шкода, завдана особі чи майну фізичної
або юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. У зв'язку із
цим у разі прийняття судом постанови
про закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
наприклад, через закінчення строків
накладення адміністративного
стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен
звернути увагу на те, чи містить така
постанова суду відповіді на питання
про те, чи мала місце
дорожньо-транспортна пригода та чи
сталася вона з вини відповідача.
Відсутність складу злочину, наприклад,
у разі відмови у порушенні
кримінальної справи, закриття
кримінальної справи за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Оскільки матеріальна шкода в розмірі 377
грн.90 коп. нанесена позивачеві в
наслідок винних дій відповідача, що
підтверджується виписним епікризом
№3027/456, виданим Дніпропетровською
міською клінічною лікарнею №16, за
період перебування ОСОБА_3 на лікуванні
з 04 травня 2011 року по 18 травня 2011 року та
чеками на придбання медикаментів, в
добровільному порядку не відшкодована,
тому суд першої інстанції вірно
встановив, що вказана сума підлягає
стягненню з відповідача.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи
апеляційної скарги стосовно того, що
чеки, які були надані позивачкою, не
доводять факту придбання нею ліків
саме для відновлення свого здоров`я
після дорожньо-0транспортної пригоди,
оскільки з наданих копій чеків видно,
що медикаменти були придбані відразу
після дорожньо-транспортної пригоди та
у послідуючі дні лікування позивача.

Вирішуючи спір в частині стягнення
моральної шкоди, суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи та дійшов правильного висновку
про те, що з вини ОСОБА_2 позивачу
спричинена моральна шкода, оскільки
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди вона зазнала фізичний біль, їй
була завдана травма середньої
тяжкості. Суд правильно встановив
наявність протиправної поведінки
відповідача та наявність причинного
зв'язку між спричиненою позивачу
шкодою та неправомірною поведінкою
позивачки.

Відповідно до ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір
моральної шкоди судом визначений без
урахуванням роз'яснень в п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", з наступними змінами, від 31
березня 1995 року №4, відповідно до яких,
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховується
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
завданої травми, істотність вимушених
змін у його життєвих і виробничих
стосунках, конкретних обставин по
справі, характер моральних страждань і
наслідків, що наступили.

Виходячи з обставин справи,
відсутністю тяжких наслідків та
виходячи із засад розумності,
виваженості й справедливості, колегія
суддів приходить до висновку про
можливість зменшення розміру
моральної шкоди, що підлягає стягненню,
до 10.000 грн.

Таким чином, судова колегія вважає, що
заочне рішення Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська
підлягає зміні в частині стягнення
моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська від
24 лютого 2014 року в частині стягнення
моральної шкоди змінити, зменшивши
розмір моральної шкоди до 10.000 грн.

В іншій частині заочне рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 24 лютого 2014 року
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду чинне з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: