Справа № 510/558/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Лиманської сільської
ради Ренійського району Одеської
області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача -
Лиманської сільради Ренійського
району позовні вимоги визнав, щодо їх
задоволення не заперечував, просив
розглянути справу у його відсутності.

Позивач на задоволенні позову
наполягав, просив про розгляд справи
без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового
засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК
України при визнанні позову
ухвалюється судове рішення в порядку,
встановленому ст. 174 цього ж Кодексу.
Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

В ході розгляду справи судом були
дослідженні наступні докази: копія
домової книги; копія технічного
паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1,
оформленого на ім'я ОСОБА_1; копія
рішення Ренійського районного суду від
21.11.2013р.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із вищевказаними
вимогами, зазначивши, що з 27.01.1979р. він
(разом зі своєю родиною) мешкає у
житловому будинку із надвірними
спорудами, розташованому по АДРЕСА_1.
Вказаний будинок позивач побудував на
колгоспному подвір'ї своїх батьків, про
що свідчить рішення Ренійського
райсуду від 21.11.2013р. (у справі №
1523/2203/2012).

З 1979 р. позивач мешкає за вищевказаною
адресою, фактично, відкрито володіє
житловим будинком, стежить за його
технічним станом, сплачує за утримання
комунальні послуги, підвів
газопостачання до будинку, зробив
капітальний ремонт нерухомості та ін.
Крім того, у період до 2014 року позивач
проводив і перебудову у житловому
будинку, добудував додаткові
господарські споруди та будівлі.

У зв'язку із вищевикладеними
обставинами ОСОБА_1 вважає, що має право
на житловий будинок із надвірними
спорудами, оскільки з 1979 р. володіє та
безперервно користується ним, слідкує
за його технічним станом, несе витрати
у зв'язку із його утриманням, зберігає у
себе всю документацію на
домоволодіння, як власник нерухомості,
отже з підстав ст. 344 ЦК України набув
право власності на житловий будинок.

Вивчивши матеріали справи та надані
документи, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки його доводи знайшли своє
належне підтвердження в судовому
засіданні.

Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

За ст. 392 ЦК України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено
цим Кодексом. Право власності на
нерухоме майно, що підлягає
державній реєстрації, виникає за
набувальною давністю з моменту
державної реєстрації. Особа, яка
заявляє про давність володіння, може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем
чужого майна є особа, яка фактично
тримає його у себе. Фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду.

В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ним чинності.
Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи. Якщо
цивільні відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004
року. Правила статті 344 ЦК України про
набувальну давність поширюються
також на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня
2001 року).

Як виходить з доводів позивача, у 1979
році він побудував спірний житловий
будинок у колгоспному дворі своїх
батьків. Письмово або в нотаріальному
порядку позивач цей факт не засвідчив,
будь-якого договору забудови із
батьками позивача не було укладено.
Таким чином, з 1979р. по теперішній час
позивач безперервно, відкрито володіє
житловим будинком, сплачує всі належні
платежі, як власник нерухомості,
розпоряджається ним, проводить
ремонти, реконструкції та ін. За весь
час володіння позивачем будинком, ні
батьки позивача (за своє життя), ні
відповідач не пред'являли до позивача
жодних вимог про витребування будинку,
документів на нього, не брали участі у
його утриманні та не несли витрат по
сплаті належних платежів. На момент
розгляду справи в суді представник
відповідача не заперечував щодо
фактів, вказаних у позові, визнав
позовні вимоги в повному обсязі.

Таким чином, суд встановив, що
володіння позивачем житловим будинком
є добросовісним (тобто позивач вважав,
що він володіє нерухомістю з законних
підстав, оскільки була фактично
досягнута домовленість із його
батьками про забудову на подвір'ї
колгоспного двору), правомірним,
відкритим (позивач, вважаючи себе
власником, сплачував комунальні
платежі за утримання будинку,
розпоряджається житлом, добудовує його
та ін.) та безперервним. Таким чином, суд
вважає, що житловий будинок цілком з
законних підстав перебуває у володінні
та користуванні ОСОБА_1, внаслідок чого
останній набув право власності на
нього за набувальною давністю.

З урахуванням викладених позивачем та
досліджених у судовому засіданні
обставин, суд вважає можливим
задовольнити вимоги позивача щодо
визнання за ним права власності на
житловий будинок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213
ЦПК України, ст. ст. 5, 15, 16, 328, 344, 392, 397 ЦК
України, -

В И Р І Ш
И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 за набувальною
давністю право власності на житловий
будинок із надвірними спорудами (окрім
самочинно побудованих), розташований
по АДРЕСА_1.

Строк оскарження рішення в Апеляційний
суд Одеської області через Ренійський
районний суд Одеської області: 10 днів -
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В.І. Дудник