Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Медведєва Л.П.
Справа № 416/2461/13-ц
Провадження № 22ц/782/2192/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської
області в складі:

Головуючого - судді
Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей Р.С.,
Пащенко Л.В.

при секретарі - Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в місті Луганську
справу за скаргою ОСОБА_2 до головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Лутугинського районного управління
юстиції Луганської області Нікітіної
Марини Олександрівни про визнання
бездіяльності незаконною , за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Лутугинського районного суду
Луганської області від 07 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року заявник ОСОБА_2 подав до
суду вказану скаргу, яка у подальшому
була ним уточнена, в якій заявник
зазначив, що ним оскаржуються дії
державного виконавця при виконанні
рішення Лутугинського районного суду
Луганської області за виконавчим
листом №2-623 від 25.09.2009 року про
стягнення з нього на користь ОСОБА_4
боргу за договором позики 234 210
гривень.Постановою головного
державного виконавця ВДВС
Лутугинського РУЮ Нікітіною М.О. від
25.09.2009 року було відкрито виконавче
провадження №15015564 по виконанню
виконавчого листа Лутугинського
районного суду Луганської області №2-623
від 25.09.2009 року про стягнення з нього на
користь ОСОБА_4 боргу за договором
позики 234210 гривень. Постановою
державного виконавця від 26.10.2012 року
було повернуто виконавчий лист
стягувачеві та припинено чинність
арешта майна боржника і скасовано інші
заходи примусового виконання рішення
ВП №15015564. Постановою того же
державного виконавця від 01.11.2012 року
було відкрито виконавче провадження
№34959079 по виконанню виконавчого листа
Лутугинського районного суду
Луганської області №2-623 від 25.09.2009 року
про стягнення з нього на користь
ОСОБА_4 боргу за договором позики 234210
гривень. В межах виконавчого
провадження №15015564 за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 ухвалою апеляційного
суду Луганської області від 12.12.2012 року
за поданням державного виконавця його
було обмежено у праві виїзду за межі
України. На той час виконавче
провадження №15015564 вже було закрито,
про що державний виконавець не
повідомила апеляційний суд.20.03.2013 року
Лутугинский районний суд Луганської
області направив до Державної
прикордонної служби України рішення
апеляційного суду Луганської області
від 12.12.2012 року про його тимчасове
обмеження у виїзді за межі України. При
цьому суду не було відомо, що виконавче
провадження, за яким було винесено
ухвалу, вже було закрито державним
виконавцем. Державного виконавця
Нікітіну М.О. було повідомлено листом
№4554 від 30.05.2013 року Державною
прикордонною службою України про те, що
ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 12.12.2012 року його обмежено у
праві виїзду за межі України. Отримавши
дане повідомлення, знаючи про те, що
виконавче провадження, за яким його
було обмежено у праві виїзду за межі
України, закрите, державний виконавець
була зобов`язана відізвати з
прикордонної служби виконання
вищезазначену ухвалу. На сьогоднішній
день, починаючи з 12.12.2012 року зведеного
виконавчого провадження №1-253 в ВДВС
щодо нього, як боржника, не існує. В
межах виконавчого провадження №34959079
головний державний виконавець
Нікітіна М.О. у січні 2013 року звернулася
до Лутугинського районного суду
Луганської області з поданням, в якому
просила застосувати до нього заходи
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України. Ухвалою Лутугинського
районного суду від 15.01.2013 року подання
задоволено. 31.03.2013 року державний
виконавець направила копію ухвали до
Державної прикордонної служби України
для виконання. На ухвалу суду ним було
подано апеляційну скаргу, але
державний виконавець, знаючи про
подання ним апеляційної скарги, в
порушення вимог ч.1 ст.48 Закону України
« Про виконавче провадження»,
направила копію ухвали до Державної
прикордонної служби України для
виконання.Остаточно заявник просив
визнати незаконною бездіяльність
головного державного виконавця ВДВС
Лутугинського РУЮ Нікітіної М.О., яка
полягає в невиконанні пункту 11.3
Інструкції з організації примусового
виконання рішень щодо не направлення
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві за ВП 15015564 від
26.10.2012 року до Державної прикордонної
служби України для своєчасного зняття
його з контролю, накладеного за ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 12.12.2012 року,зобов`язати державного
виконавця направити до Державної
прикордонної служби України
засвідчену копію постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві за ВП №15015564 від 26.10.202 року
та вимогу про зняття з нього обмеження
у виїзді за межі України, накладеного
ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 12.12.2012 року, визнати
незаконною бездіяльність головного
державного виконавця, яка полягає у не
виконанні вимог ч.1 ст.48 Закону України
« Про виконавче провадження» щодо
відзиву з Державної прикордонної
служби України з виконання ухвали
Лутугинського районного суду
Луганської області від 15.01.2013 року по
справі №6/416/15/13 р. та поверненні її до
Лутугинського районного суду
Луганської області, у зв`язку із
прийняттям апеляційним судом
Луганської області до розгляду
апеляційної скарги на ухвалу
Лутугинського районного суду
Луганської області.

Справа розглядалася, судом було
постановлено відповідну
ухвалу,ухвалою апеляційного суду
Луганської області від 17 березня 2014
року ухвалу Лутугинського районного
суду Луганської області від 27 грудня 2013
року скасовано і вирішення питання
повернуто на новий розгляд.

Ухвалою Лутугинського районного суду
Луганської області від 07 травня 2014 року
за результатами нового розгляду справи
у задоволенні скарги відмовлено.

Звернувшись з апеляційною скаргою,
заявник посилається на неправильне
встановлення фактичних обставин по
справі та порушення норм
процесуального права і ставить питання
про скасування ухвали і постановлення
нової, якою його скаргу задовольнити.

Заперечуючи проти доводів апеляційної
скарги,відділ державної виконавчої
служби Лутугинського районного
управління юстиції Луганської області
вважає ухвалу законною і
обгрунтованою.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з`явилися, про час
та місце останнього їх повідомлено
належним чином і в установленому
законом порядку.

Заслухаши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги,колегія суддів встановила
наступне.

За результатами розгляду скарги судом
першої інстанції встановлено, що на
виконанні ВДВС Лутугинського РУЮ
Луганської області на час подання
скарги перебувало зведене виконавче
провадження від 06.04.2011 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичної
особи та держави боргів, за яким
боржник мав заборгованість більше
двохсот тридцяти тисяч гривень на
користь ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 12 грудня 2012 року боржнику
обмежено право на виїзд за кордон
України до виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до п.11.3 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, державний виконавець,
отримавши вказану ухвалу суду,
направив її копію до Адміністрації
Державної прикордонної служби України,
оскільки даних щодо повного виконання
ОСОБА_2 своїх зобов`язань перед ОСОБА_4
не було.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги колегія суддів визнала, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та постановив ухвалу
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому підстави
для задоволення апеляційної скарги -
відсутні.

Оскарження рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби має відбуватися
згідно зі ст. 13 Закону України «Про
державну виконавчу службу», ст. 82
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
державну виконавчу службу» дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені до вищестоящої
посадової особи або до суду у порядку,
встановленому законом.

За ч. 1 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Таким чином, суб'єктом, рішення, дії чи
бездіяльність якого можуть бути
оскаржені, є державний виконавець або
інша посадова особа ДВС.

Виконавче провадження як
завершальна стадія судового

провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у Законі від
21.04.1999.№606-14, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню / ч.1 ст.1 Закону
від 21.04.1999.№606-14/.

Відповідно до ст.2 Закону від
21.04.1999.№606-14, примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом від 24.03.1998.№202/98-ВР.

Відповідно до ст.11 цього
Закону,державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії.

У процесі здійснення виконавчого
провадження державний виконавець,
зокрема має право: проводити перевірку
виконання боржниками рішень, що
підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну; викликати
фізичних осіб, посадових осіб з приводу
виконавчих документів, що знаходяться
у виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ;
залучати у встановленому порядку до
провадження виконавчих дій понятих,
працівників органів внутрішніх справ,
інших осіб; накладати стягнення у
вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом; здійснювати інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами.

Інструкцією з організації примусового
виконання рішень,затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№512/3 зареєстрованого в МЮУ 02.04.2012. за
№489/20802, передбачено, що під час
здійснення виконавчого провадження
державний виконавець приймає рішення
шляхом винесення постанов,
попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами/ п.1.5/.

Згідно зі ст.8 від 21.04.1999.№606-14, сторонами
виконавчого провадження є стягувач і
боржник.Стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом.

Сторони виконавчого провадження
мають право ознайомлюватися з
матеріалами виконавчого провадження,
робити з них виписки, знімати копії,
заявляти відводи у випадках,
передбачених цим Законом,
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
з питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали,
заявляти клопотання, брати участь
у провадженні виконавчих дій, давати
усні та письмові пояснення,
висловлювати свої доводи та міркування
з усіх питань, що виникають у ході
виконавчого провадження, у тому числі
під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом / ч.1 ст.12 Закону від 21.04.1999.№606-14/.

Як було зазначено заявником у скарзі,
ухвалою Лутугинського районного суду
від 15.01.2013 року подання державного
виконавця про обмеження його у праві
виїзду за межі України задоволено.
31.03.2013 року державний виконавець
направила копію ухвали до Державної
прикордонної служби України для
виконання. На ухвалу суду ним було
подано апеляційну скаргу, але
державний виконавець, знаючи про
подання ним апеляційної скарги, в
порушення вимог ч.1 ст.48 Закону України
« Про виконавче провадження»,
направила копію ухвали до Державної
прикордонної служби України для
виконання.

Статтею 17 Закону України « Про
виконавче провадження»передбачено які
виконавчі документи підлягають
виконанню державною виконавчою
службою, а саме:

1) виконавчі листи, що видаються судами,
і накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом;

( Пункт 2 частини другої статті 17 із
змінами, внесеними згідно із Законом N
245-VII від 16.05.2013 ) ( Офіційне тлумачення
положення пункту 2 частини другої
статті 17 див. в Рішенні Конституційного
Суду N 5-рп/2013від 26.06.2013 )

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної
влади, якщо їх виконання за законом
покладено на державну виконавчу
службу;

9) рішення Європейського суду з прав
людини з урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Відповідно до ст.48 Закону України « Про
виконавче провадження», яка передбачає
повернення виконавчого документу до
суду або іншого органу / посадовій
особі/, який його видав,виконавчий
документ, прийнятий державним
виконавцем до виконання, повертається
до суду, який його видав, крім іншого,у
разі відновлення судом строку для
подання апеляційної скарги на рішення,
за яким видано виконавчий документ, та
прийняття такої апеляційної скарги до
розгляду (крім виконавчих документів,
що підлягають негайному виконанню)

З системного аналізу вказаних норм
Закону України « Про виконавче
провадження» вбачається, що ухвала
суду про обмеження боржника у праві
виїзду за межі України, не є виконавчим
документом ,який підлягає виконанню
державною виконавчою службою
відповідно до вказаного Закону, тому
положення про повернення ухвали до
суду у зв`язку з відновленням боржнику
строку на апеляційне оскарження цієї
ухвали відповідно до статті 48
вказаного Закону не застосовуються.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України,кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх
порушених,невизнаних, оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України /
ст.4 ЦПК України/.

З встановлених обставин та наведених
норм права, колегія суддів вважає, що
заявником відповідно до ст.60 ЦПК
України, яка передбачає обов`язки
доказування і подання
доказівёзаявником не доведено, які
права йогоёяк боржника у виконавчому
провадженні, порушено бездіяльністю
державного виконавця.

Крім цього, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити про наступне.

Право на звернення до суду є строковим.
Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця може бути подано
до суду у десятиденний строк з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення її прав чи
свобод (абзац 2 частини першої статті 385
ЦПК).

Заявником скаргу подано з пропуском
строку, заяви про поновлення строку не
надано.

Підсумовуючи, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що саме боржник
має бути активною стороною у
провадженні. Він має з'явитися до
виконавця, повідомити, які доходи
отримує, і запропонувати, на які саме
кошти чи майно можна звернути
стягнення. Натомість зараз боржники
займають зовсім іншу позицію -
намагаються уникнути
відповідальності, а не сприяти
виконанню рішенню суду.

Довід апеляційної скарги про те, що суд
розглянув скаргу за відсутності
заявника, колегія суддів не може
прийняти до уваги по наступним
підставам.

З урахуванням положення частини другої
статті 386 ЦПК України ,неявка в судове
засідання в зазначених справах
заявника або заінтересованої особи,
яких повідомлено про час і місце його
проведення, не перешкоджає розгляду
справи.

Відповідно до ст.27 ЦПК України, яка
передбачає права та обов`язки осіб, які
беруть участь у справі, останні мають
право брати участь у судових
засіданнях, подавати докази, брати
участь у дослідженні доказів, задавати
питання іншим особам, які беруть
участь у справі, заявляти
клопотанняёдавати усні та письмові
пояснення судові, подавати свої доводи,
міркування щодо питань, які виникають
під час судового розгляду і
заперечення проти клопотань, доводів і
міркувань інших осіб та користуватися
іншими процесуальними правами,
встановленими законом.

Заявник мав право брати участь у
судовому засіданні під час розгляду
справи в апеляційному порядку, про час
та місце останнього його повідомлено
належним чином і в установленому
законом порядку,

але він не скористався своїми
процесуальними правами під час
розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, яка
передбачає наслідки неявки в судове
засідання осіб, які беруть участь у
справі, неявка сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі,належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Довід апеляційної скарги про те, що
оскаржувану ухвалу постановлено за
відсутності судді, колегія суддів не
може прийняти до уваги, оскільки
вказані обставини не підтверджено.

Довід апеляційної скарги про те, що
ухвалою Лутугинського районного суду
від 15.01.2013 року подання державного
виконавця про обмеження його у праві
виїзду за межі України задоволено,
після чого державний виконавець
направила копію ухвали до Державної
прикордонної служби України для
виконання,на ухвалу суду ним було
подано апеляційну скаргу, але
державний виконавець, знаючи про
подання ним апеляційної скарги, в
порушення вимог ч.1 ст.48 Закону України
« Про виконавче провадження»,
направила копію ухвали до Державної
прикордонної служби України для
виконання, колегією суддів вказане
питання вирішено.

Довід апеляційної скарги про те, що з
12.12.2012 року зведеного виконавчого
провадження щодо нього, як боржника,
немає, колегія суддів не може прийняти
до уваги, оскільки судом першої
інстанції встановлено, що вказане
виконавче провадження існує, а також
встановлено, що на протязі тривалого
часу боржник ухиляється від виконання
рішення суду про стягнення з нього суми
боргу.

Інші доводи апеляційної скарги
висновок суду не спростовують і не є
підставою для його скасування.

Відповідно до ст.312 ЦПК України, яка
передбачає підстави для відхилення
скарги на ухвалу суду першої інстанції
або зміни чи скасування ухвали,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд:

1) відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону;

2) змінює або скасовує ухвалу суду
першої інстанції і постановляє ухвалу
з цього питання, якщо воно було
вирішено судом першої інстанції з
порушенням норм процесуального права
або при правильному вирішенні було
помилково сформульовано суть
процесуальної дії чи підстави її
застосування;

3) скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

При викладених обставинах, апеляційна
скарга має бути відхилена, ухвала суду
залишена без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,312 ЦПК України,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Лутугинського районного суду
Луганської області від 07 травня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді

.