АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7191/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Новак Р.В.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї
Н И

05 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Печерського районного суду міста Києва
від 07 квітня 2014 року в цивільній справі
за позовом Управління житловими
будинками Управління справами
Верховної ради України до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Управління житловими будинками
Управління справами Верховної ради
України про зниження оплати за житло та
стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 07 квітня 2014 року
позовні вимоги Управління житловими
будинками Управління справами
Верховної ради України до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь Управління житловими
будинками Управління справами
Верховної ради України заборгованість
за житлово-комунальні послуги в розмір
23294,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь Управління житловими
будинками Управління справами
Верховної ради України судовий збір в
рівних частках в розмірі 218,85 грн.

В задоволенні решти позовних
відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління
житловими будинками Управління
справами Верховної ради України про
зниження оплати за житло та стягнення
коштів відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися з апеляційною скаргою, в
якій просили рішення Печерського
районного суду міста Києва від 07 квітня
2014 року змінити та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначають, що
рішення суду 1-ї інстанції ухвалене з
порушенням норм процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи. Вказують, що
ухвалюючи оскаржуване рішення, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що
Управлінням житловими будинками
Управління справами Верховної ради
України договори оренди нежитлових
приміщень в будинку АДРЕСА_1 в період з
червня 2010 року по лютий 2013 року не
укладалися. Проте, судом 1-ї інстанції
залишено поза увагою акт від 05.04.2014 року
зі змісту якого вбачається, що мешканці
будинку АДРЕСА_1 позбавлені можливості
використовувати нежитлові приміщення,
де мають бути влаштовані кімнати для
дозвілля, за призначенням, оскільки вже
понад 10 років там розміщені офіси фірм.
Не укладення Управлінням житловими
будинками Управління справами
Верховної ради України договорів
оренди підсобних приміщень свідчить
лише про те, що управління
використовувало нежитлові приміщення
та отримувало кошти від їх оренди
нелегально.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю
підтримав доводи своєї апеляційної
скарги та просив її задовольнити.

Представник Управління справами
Верховної ради України Соловей Тетяна
Віталіївна проти доводів апеляційної
скарги заперечувала посилаючись на те,
що рішення суду ухвалено з дотриманням
вимог закону, а доводи апеляційної
скарги є безпідставними.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилися, про день та час
слухання справи судом повідомлені у
встановленому законом порядку, а тому,
колегія судів вважає можливим слухати
справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
слідуючих підстав.

З довідки №331 від 21.06.2013 року (форма №3),
виданої Управлінням житловими
будинками Управління справами
Верховної ради України вбачається, що в
приватизованій квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі
Управління житловими будинками
Управління справами Верховної ради
України.

З наданого позивачем та перевіреного в
судовому засіданні розрахунку
заборгованості вбачається, що у
відповідачів в період з червня 2010 року
по травень 2013 року виникла
заборгованість зі сплати
житлово-комунальних послуг на загальну
суму 23 344,99 грн.

В добровільному порядку сума
заборгованості по житлово-комунальним
послугам відповідачами не
сплачується, а тому Управління
житловими будинками Управління
справами Верховної ради України
звернулось до Печерського районного
суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості в сумі 23 344,99 грн. в
судовому порядку.

Під час розгляду справи в суді 1-ї
інстанції ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися з зустрічною позовною
заявою до Управління житловими
будинками Управління справами
Верховної ради України про зниження
оплати за житло та стягнення коштів.

Свою позовну заяву мотивували тим, що
відповідач за зустрічним позовом не
забезпечив одержання позивачами
вчасно та відповідної якості
житлово-комунальних послуг згідно з
законодавством та умовами договору на
надання житлово-комунальних послуг, не
забезпечив одержання позивачами
інформації про перелік
житлово-комунальних послуг, їх
вартість, тощо. Також вказували на те,
що Управління житловими будинками
Управління справами Верховної ради
України нежитлові приміщення в будинку
АДРЕСА_1, де мають бути влаштовані
кімнати для дозвілля, здає в оренду
фірмам; багатьма мешканцями будинку
переобладнано квартири, чим за рахунок
балконів значно збільшено опалювальну
площу; за рахунок електроенергії
будинку освітлюються дві автостоянки;
квартиронаймачами неодноразово
здійснювався ремонт фасаду будинку, у
зв'язку з чим просили зменшити борг по
квартплаті та платі за комунальні
послуги на суму 23963,27 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
Управління житловими будинками
Управління справами Верховної ради
України та стягуючи з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 заборгованість за
житлово-комунальні послуги в розмір
23294,45 грн., суд 1-ї інстанції посилався на
те, що чинним законодавством України
встановлено обов'язок власника та
користувача квартири вносити плату за
утримання будинку та прибудинкової
території, а також плату за комунальні
послуги, відповідачі вказані вимоги
закону належним чином не виконують, що
призвело до утворення заборгованості
по вказаним платежам, яку в
добровільному порядку погасити
відповідачі не бажають, а тому вона
підлягає стягненню з відповідачів в
судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
на в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, Закон України «Про
житлово-комунальні послуги» визначає
основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки.

Аналіз вимог даного Закону дає
підстави для висновку, що він належить
до нормативного акту спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
залежно від функціонального
призначення житлово-комунальні
послуги поділяються, зокрема, на
комунальні послуги (централізоване
постачання холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо).

Статті 20, 21 даного Закону визначають
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг, відповідно
до яких споживач має право одержувати
вчасно та відповідної якості
житлово-комунальні послуги згідно із
законодавством та умовами договору на
надання житлово-комунальних послуг та
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом, а
обов'язком виконавця - є надання таких
послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно зі статтями 156, 162 ЖК України,
власник та члени його сім'ї зобов'язані
своєчасно вносити квартирну плату та
плату за комунальні послуги щомісячно
у встановлені строки.

Відповідно до вимог ст.179 ЖК України,
користування будниками (квартирами)
державного і громадського житлового
фонду, фонду житлово-будівельних
кооперативів, а також приватного
житлового фонду та їх утримання
здійснюється з обов'язковим
додержанням вимог Правил користування
приміщеннями жилих будинків, які
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 3 статті 31 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
встановлено, що органи місцевого
самоврядування встановлюють тарифи
на житлово-комунальні послуги в
розмірі не нижче економічно
обґрунтованих витрат на їх виробництво
(надання).

З матеріалів справи, а саме: довідки №
15-1/27-97 від 14.03.2014 року вбачається, що
01.03.2013 було укладено договір оренди
нежитлових приміщень з благодійною
організацією ВФСМС «Українське
народне посольство». Дохід від оренди,
за вирахуванням 30% сплати до бюджету, за
березень 2013 року склав 6051,72 грн., за
квітень 2013 року - 6051,72 грн. В будинку
АДРЕСА_1 знаходиться 88 квартир, отже
належний власникам квартири НОМЕР_1
зазначеного будинку, дохід від оренди
за березень-квітень 2013 року складає 50,54
грн., з урахуванням витрат на утримання
будинку на утримання згідно довідки.

Оскільки Управлінням житловими
будинками Управління справами
Верховної ради України надавалися в
повному обсязі послуги для задоволення
потреб відповідачів щодо
обслуговування будинку та
прибудинкової території, а також щодо
надання житлово-комунальних послуг, а
відповідачі не в повному обсязі
здійснювали їх оплату з червня 2010 року
по травень 2013 року, колегія суддів
приходить до висновку, що суд 1-ї
інстанції обґрунтовано частково
задовольнив позовні вимоги стягнув з
відповідачів на користь позивача
заборгованість 23294,45 грн. (23344,99 грн.
заборгованість за житлово-комунальні
послуги - 50,54 грн. дохід від оренди
нежитлового приміщення).

Відмовляючи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
задоволенні їх зустрічних позовних
вимог до Управління житловими
будинками Управління справами
Верховної ради України про зниження
оплати за житло та стягнення коштів,
суд 1-ї інстанції виходив з того, що
позовні вимоги є необґрунтованими, не
підтвердженими належними та
допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
на в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач має право на несплату
вартості житлово-комунальних послуг за
період тимчасової відсутності
споживача та/або членів його сім'ї при
відповідному документальному
оформленні, а також за період фактичної
відсутності житлово-комунальних
послуг, визначених договором у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Аналогічні положення закріплені в п.29
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№630 від 21.07.2005 року.

Згідно з п.6 ч.2 ст.21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
виконавець зобов'язаний розглядати у
визначений законодавством термін
претензії та скарги споживачів і
проводити відповідні перерахунки
розміру плати за житлово-комунальні
послуги в разі їх ненадання або надання
не в повному обсязі, зниження їх якості.

Пунктами 33, 34, 35, 36 даних Правил
встановлено, що у разі неналежного
надання або ненадання послуг
виконавцем споживач повідомляє про це
виконавця в усній формі за допомогою
телефонного зв'язку чи у письмовій
формі за адресами, що зазначені в
договорі.

Представник виконавця, якому відомі
причини неналежного надання або
ненадання послуги, зобов'язаний
невідкладно повідомити про це
споживача та зробити відповідну
відмітку в журналі реєстрації заявок,
що є підставою для визнання виконавцем
факту неналежного надання або
ненадання послуг. Представник
виконавця, якому не відомі причини
неналежного надання або ненадання
послуг, зобов'язаний узгодити з
виконавцем точний час та дату
встановлення факту ненадання послуг,
надання їх не у повному обсязі або
перевірки кількісних та/або якісних
показників надання послуг. У разі
необхідності проведення такої
перевірки у приміщенні споживача
представник виконавця повинен
з'явитися до споживача не пізніше
визначеного у договорі строку.

У разі незгоди з результатами
перевірки кількісних та/або якісних
показників надання послуг споживач і
виконавець визначають час і дату
повторної перевірки, для проведення
якої запрошується представник
уповноваженого органу виконавчої
влади та/або органу місцевого
самоврядування, а також представник
об'єднання споживачів. За результатами
повторної перевірки складається акт
про неналежне надання або ненадання
послуг, який підписується споживачем
(його представником), представником
виконавця, представниками
уповноваженого органу виконавчої
влади та/або органу місцевого
самоврядування, а також представником
об'єднання споживачів.

За результатами перевірки складається
акт-претензія про неналежне надання
або ненадання послуг (далі
акт-претензія), який підписується
споживачем та представником виконавця.
Акт-претензія складається у двох
примірниках по одному для споживача та
виконавця. У разі неприбуття
представника виконавця в установлений
договором строк для проведення
перевірки кількісних та/або якісних
показників або необґрунтованої
відмови від підписання акта-претензії
такий акт вважається дійсним, якщо його
підписали не менш як два споживачі.
Акт-претензія реєструється
уповноваженими особами виконавця у
журналі реєстрації актів-претензій.
Виконавець зобов'язаний розглянути
такий акт-претензію і повідомити
протягом трьох робочих днів споживача
про її задоволення або про відмову у
задоволенні з обґрунтуванням причини
такої відмови.

Згідно з п.6 ч.2 ст.21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
виконавець зобов'язаний розглядати у
визначений законодавством термін
претензії та скарги споживачів і
проводити відповідні перерахунки
розміру плати за житлово-комунальні
послуги в разі їх ненадання або надання
не в повному обсязі, зниження їх якості.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
статті 60 ЦПК встановлено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог, заперечень,
крім випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачами не надано суду належних та
допустимих доказів того, що Управління
житловими будинками Управління
справами Верховної ради України
надавало послуги не в повному обсязі,
неналежної якості, зокрема з
відхилення їх кількісних та/або
якісних показників від затверджених
нормативів (норм) споживання, тощо.

За наведених обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду 1-ї
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зменшення
(перерахунок) розміру плати за
житлово-комунальні послуги на суму
23963,27 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції залишено поза
увагою акт від 05.04.2014 року, зі змісту
якого вбачається, що мешканці будинку
АДРЕСА_1 позбавлені можливості
використовувати нежитлові приміщення,
де мають бути влаштовані кімнати для
дозвілля, за призначенням, оскільки вже
понад 10 років там розміщені офіси фірм,
колегія суддів вважає безпідставними з
огляду на таке.

Так, даний акт було складено та
підписано ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8. Проте,
в матеріалах справи відсутні будь-які
докази на підтвердження того, що ОСОБА_7
та ОСОБА_8 офіційно проживають і з якого
часу в будинку АДРЕСА_1, також відсутні
дані про те, де саме складено даний акт,
відсутня вказівка на те ким саме
орендуються нежитлові приміщення в
будинку АДРЕСА_1, і з якого саме часу,
тощо.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене судом з
порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи, а викладені
в рішенні висновки не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки суд
повно та об'єктивно встановив дійсні
обставини справи, дослідив надані
сторонами докази, дав їм вірну правову
оцінку та ухвалив рішення у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відсутні.

Витрати по сплаті судового збору судом
стягнуті з відповідачів на користь
позивача у відповідності з вимогами
ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Печерського районного
суду міста Києва від 07 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: