Справа №468/495/14-ц 19.05.2014 19.05.2014 19.05.2014
Провадження №22-ц/784/1308/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

при секретарі судового засідання:
Шпонарській О.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

відділу державної виконавчої служби
Баштанського районного управління
юстиції

на ухвалу Баштанського районного суду
від 27 березня 2014 року постановлену у
справі за скаргою ПАТ «Кредитпромбанк»
на неправомірні дії державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Баштанського
районного управління юстиції ( далі -
відділ ДВС) та скасування постанови про
повернення виконавчого документу
стягувачу,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2014 року ПАТ «Кредитпромбанк»
(далі - Банк) звернулось до суду зі
скаргою на дії державного виконавця, в
якій просило визнати їх неправомірними
та скасувати постанову про повернення
виконавчого документу стягувачу.

В обґрунтування своєї скарги Банк
посилався на те, що на виконанні у
відділі ДВС знаходиться виконавчий
лист, виданий 27 вересня 2010 року на
підставі рішення Баштанського
районного суду від 06 вересня 2010 року,
яким стягнуто на користь Банку із
ОСОБА_1 941281 грн. 88 коп. заборгованості за
кредитним договором шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
нежитловий об'єкт, розташований по вул.
Промислова, 7- а у м. Баштанка.

19 липня 2012 року державним виконавцем
було арештовано та описано вказане
нерухоме майно боржника, про що
складено відповідний акт. 06 лютого 2014
року державним виконавцем було
запропоновано Банку як стягувачу
авансувати черговий раз витрат в сумі
5000 грн. на здійснення виконавчого
провадження щодо оцінки арештованого
та описаного майна та попереджено, що у
разі не здійснення авансування
вказаних витрат виконавчий лист буде
повернуто без виконання.

04 березня 2014 року державним виконавцем
відділу ДВС винесена постанова про
повернення виконавчого документа
Банку у зв'язку з нездійсненням
авансування витрат на організацію та
здійснення виконавчих дій, авансування
яких передбачено Законом України «Про
виконавче провадження».

Банк вважає вказану постанову
державного виконавця незаконною,
оскільки відповідно до ст. 42 Закону
«Про виконавче провадження» (далі -
Закон) авансування витрат на
здійснення виконавчого провадження є
правом, а не обов'язком стягувача.

Посилаючись на наведене, Банк просив
визнати дії державного виконавця
відділу ДВС неправомірними та
скасувати постанову державного
виконавця від 04 березня 2014 року про
повернення йому виконавчого
документа.

Ухвалою Баштанського районного суду
від 27 березня 2014 року скаргу Банку
задоволено.

Визнано неправомірними дії начальника
відділу ДВС щодо винесення постанови
від 04 березня 2014 року про повернення
виконавчого документа Банку, а вказану
постанову скасовано.

В апеляційній скарзі відділ ДВС,
посилаючись на порушення судом
положень Закону, просить ухвалу суду
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою відмовити Банку у задоволенні
скарги.

Перевіривши матеріалами справи доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що вона не підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Баштанського районного суду
від 06 вересня 2010 року стягнуто на
користь Банку із ОСОБА_1 941281 грн. 88 коп.
заборгованості за кредитним договором
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме: нежитловий об'єкт,
розташований по АДРЕСА_1. Рішення суду
набрало законної сили.

Виконавче провадження знаходилось на
виконанні начальника відділу ДВС як
державного виконавця.

19 липня 2012 року державним виконавцем
здійснено арешт та опис вказаного
нерухомого майно боржника, про що
складено відповідний акт.

Листом від 06 лютого 2014 року державним
виконавцем було запропоновано Банку
черговий раз авансувати витрати на
організацію та проведення виконавчих
дій щодо оцінки зазначеного
арештованого та описаного нерухомого
майна боржника шляхом перерахування
5000 грн. на рахунок суб'єкта оціночної
діяльності для оцінки арештованого
майна та попереджено стягувача, що у
разі не здійснення авансування цих
витрат виконавчий документ буде
повернутий йому без виконання.

Частинами першою та другою ст. 41 Закону
передбачено, що витрати органів
державної виконавчої служби, пов'язані
з організацією та проведенням
виконавчих дій щодо забезпечення
примусового виконання рішень, є
витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження
здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України та коштів
виконавчого провадження, які
використовуються у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно частини третьої ст. 41 Закону
кошти виконавчого провадження
складаються також із авансованого
внеску стягувача на організацію та
проведення виконавчих дій.

Між тим, за змістом ч.1 ст. 42 Закону з
метою забезпечення провадження
виконавчих дій стягувач може, а не
зобов'язаний, за погодженням з
державним виконавцем внести на
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби певну грошову суму
для здійснення необхідних витрат або
покриття їх частини, якщо інше не
передбачено цим Законом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону в редакції
від 13 грудня 2012 року виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалось, або
здійснювалось частково, повертається
стягувачу у разі, якщо стягувач
перешкоджає провадженню виконавчих
дій або не здійснив авансування витрат
на організацію та проведення
виконавчих дій, авансування яких
передбачено цим Законом, незважаючи на
попередження державного виконавця про
повернення йому виконавчого документа.

Незважаючи на вказані положення
пункту 4 ч.1 ст. 47 Закону постановою
державного виконавця відділу ДВС від
04 березня 2014 року виконавчий документ
було повернуто стягувачу.

Встановивши наведені обставини,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про визнання
неправомірними дій державного
виконавця по поверненню Банку
виконавчого документа на підставі п.4
ч.1 ст. 47 Закону, оскільки авансування
внеску на організацію та проведення
виконавчих дій є правом, а не обов'язком
стягувача. Із урахуванням наведеного
районний суд вірно скасував
оскаржувану постанову державного
виконавця.

Доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу, оскільки
висновків суду не спростовують і є
наслідком помилкового тлумачення
положень п. 4 ч.1 ст. 47 Закону.

За наведених обставин колегія не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відділу державної
виконавчої служби Баштанського
районного управління юстиції
відхилити, а ухвалу Баштанського
районного суду від 27 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча: Судді: