Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року
Справа № 542/1877/13-ц

2/542/17/14

Новосанжарський районний суд
Полтавської області в складі:

головуючого судді - Стрельченко Т.Г.,

при секретарі - Нестеренко О.В.,

з участю адвоката - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
Руденківської сільської ради та
виконавчого комітету Руденківської
сільської ради Новосанжарського
району, приватного нотаріуса
Новосанжарського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 про
поновлення процесуального строку,
визнання рішення виконкому та свідоцтв
про право на спадщину і власності
частково недійсними, продовження
строку на прийняття спадщини та
визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

В вересні 2013 року позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_3 , Руденківської сільської ради
та виконавчого комітету Руденківської
сільської ради Новосанжарського
району , приватного нотаріуса
Новосанжарського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 у якому
прохали суд :

- поновити їм процесуальний
строк для звернення до суду з

цією позовною заявою;

- визнати рішення виконавчого
комітету Руденківської сільської ради

Новосанжарського району від 19
лютого 2008 року за № 2 в частині

визнання (оформлення) права
приватної власності на житловий

будинок з господарськими будівлями
і спорудами, який розташований

в АДРЕСА_1

(прізвище, ім'я та по- батькові не
вказані) - незаконним, недійсним та

скасувати його;

- визнати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно за адресою

АДРЕСА_1, видане

виконавчим комітетом
Руденківської сільської ради 28
березня 2008

року на ім'я ОСОБА_8, що вона є
власником

житлового будинку А-1, 69, 1 кв. м.,
літньої кухні «Б», навісу «б»,

гаража «В», сараю «в», гаража«Г»,
вбиральні «Д», огорожі №1,2 -

незаконним, недійсним та скасувати
його;

- виключити ОСОБА_8 з реєстру
прав власності на

нерухоме майно за №31830306 від 28
жовтня 2011 року, реєстраційний

номер 22693833, номер запису 517 в книзі
№5, як власника житлового

будинку, літньої кухні, навісу, 2
гаражів, сараю, вбиральні, огорожі в
АДРЕСА_1 та

скасувати;

- визнати свідоцтво права на
спадщину за заповітом, видане 1 серпня

2013 року приватним нотаріусом
Новосанжарського районного

нотаріального округу
Полтавської області ОСОБА_5, яке

зареєстроване в реєстрі за №579 на
ОСОБА_3 -

незаконним, недійсним та скасувати
його.

- виключити ОСОБА_3 з реєстру прав
власності на

нерухоме майно індексний №7471107,
реєстраційний номер об'єкта

34, витяг виданий 1 серпня 2013 року,
як власника ? частини

житлового будинку А-1, літньої кухні
«Б», навісу «б», гаража «В», сараю

«в», гаража «Г», вбиральні «Д»,
огорожі №1, 2 в АДРЕСА_1 та скасувати
його.

- визнати право власності за
ОСОБА_8 на ?

частини спадкового майна -
житлового будинку з господарськими

будівлями в АДРЕСА_1 після смерті
чоловіка ОСОБА_9;

- визначити ОСОБА_2 та ОСОБА_6 строк

для прийняття спадщини у 12 місяців;

- визнати право власності за
ОСОБА_2 на 9/16

частин житлового будинку та
господарських будівель в АДРЕСА_1 і на
? частину

легкового автомобіля ВАЗ-21099, випуску
2002 року, державний номер

НОМЕР_1 після смерті матері ОСОБА_8;

- визнати право власності за
ОСОБА_6 на 1/8 частину

житлового будинку та господарських
будівель в АДРЕСА_1 і на 1/8 частину
автомобіля

ВАЗ-21099, випуску 2002 року, державний
номер НОМЕР_1;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судові витрати.

ОСОБА_2 доповнив позовні вимоги і
просив:

- визнати житловий будинок та
господарські будівлі , які
знаходяться

по АДРЕСА_1

спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_9, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2;

- визнати право власності по
? частині житлового будинку та

господарських будівель, які
знаходяться по АДРЕСА_1 за

ОСОБА_9, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1

та ОСОБА_8, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2;

- встановити факт прийняття ним
спадщини після смерті його батька

ОСОБА_9 в розмірі ? частини житлового
будинку та господарських

будівель по АДРЕСА_1;

- надати йому додатковий строк
для подання ним заяви на протязі 5

місяців після вступу рішення в
закону силу, про прийняття

спадщини після смерті батька ОСОБА_9

- визнати за ОСОБА_2 право
власності на 5/8 частин житлового

будинку та господарських побудов
по АДРЕСА_1;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь
витрати за надання правової допомоги
адвокатом.

17 березня 2014 року ухвалою
Новосанжарського районного суду
Полтавської області прийнято відмову
від позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
Руденківської сільської ради та
виконавчого комітету Руденківської
сільської ради Новосанжарського
району , приватного нотаріуса
Новосанжарського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 про
поновлення процесуального строку,
визнання рішення виконкому та
свідоцтв про право на спадщину і
власності частково недійсними,
продовження строку на прийняття
спадщини та визнання права власності .
Провадження по справі закрито. Ухвала
набрала законної сили.

Підстави позову ОСОБА_2 мотивував тим,
що його батьки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 04.08.1979
року зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_3
народився він. Житловий будинок з
господарськими побудовами побудували
його батьки у 1983 році, який вважає
об'єктом спільної сумісної власності
батьків. Вважає, що після смерті
батька, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1,
залишилася спадщина у вигляді ?
частини домоволодіння, яку прийняли в
рівних долях він та його мати, дружина
померлого, ОСОБА_8, шляхом фактичного
вступу в управління та володіння
майном. Крім того в 20.09.2000 року в
державній нотаріальній конторі
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом після смерті
батька на мотоцикл. Незважаючи на це,
рішенням виконавчого комітету
Руденківської сільської ради
Новосанжарського району від 19.02.2008
року за №2 визнано право власності
на спадкове майно і ОСОБА_8 отримала
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно 28.03.2008 року.

14.02.2008 року відповідач ОСОБА_3
зареєстрував шлюб з ОСОБА_8, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла.

Відповідно до заповіту від 13.01.2011 року
ОСОБА_8 заповіла належний їй житловий
будинок з господарськими побудовами
по АДРЕСА_1 сину ОСОБА_2 та чоловікові
ОСОБА_3 в рівних частинах. Зазначає, що
його матір ОСОБА_8, отримавши
свідоцтво про право власності на
домоволодіння , незаконно позбавила
його права на спадщину після смерті
батька в розмірі ? частини і він на
день смерті батька постійно там
проживав, будучи неповнолітнім , то
вважає рішення виконавчого комітету,
свідоцтво про право власності ,
свідоцтво про спадщину за заповітом на
ОСОБА_3 та реєстрацію ним прав
власності незаконними.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні
вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник позовні вимоги не визнали.
Просили закрити провадження за
позовними вимогами про визнання
будинку та господарських побудов
спільною сумісною власністю
попереднього подружжя, про визнання їх
часток у майні, про визнання частково
недійсним рішення виконкому ,
свідоцтв про право на спадщину і
власності , визнання права власності
на спадкове майно, з підстав,
передбачених п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України.
Також просив суд застосувати до
вимог ОСОБА_2 про поновлення
процесуального строку - строки
позовної давності.

Представник Руденківської сільської
ради Новосанжарського району, будучи
належним чином повідомлений про час
та місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явився, надав заяву про
розгляд справи у його відсутності.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 , вважає, що
при видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом було дотримано
вимоги діючого законодавства.

Вислухавши у судовому засіданні
пояснення позивача та його
представника, відповідача та його
представника, приватного нотаріуса,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, що ґрунтуються на всебічному,
повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, суд прийшов до
наступного.

Судом встановлено, що згідно витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про державну реєстрацію
шлюбу від 25 грудня 2012 року, ОСОБА_9 уклав
шлюб з ОСОБА_8, який був зареєстрований
Руденківською сільською радою 04
березня 1979 р. актовий запис №20,
прізвище дружини після шлюбу «ОСОБА_8»
(т.1 а.с. 6). Від цього шлюбу народився
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до даних
свідоцтва про народження від 12 квітня
1980 року, актовий запис №22 виданого
Руденківською сільською радою (т.1, а.с.
7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 03.10.2012 року серія НОМЕР_2 виданого
повторно відділом ДРАЦС
Новосанжарського РУЮ Полтавської
області (т.1, а.с. 8).

Згідно довідки Руденківської
сільської ради від 30.10.2012 року №02-14/1530
та даних погосподарських книг за 1983-1991
роки ОСОБА_9 як чоловік постійно
проживав та був зареєстрований в
АДРЕСА_1, де й помер ІНФОРМАЦІЯ_1 За
даною адресою на момент смерті були
зареєстровані: дружина ОСОБА_8 та син
ОСОБА_2 (т.1, а.с. 15, а.с. 113-118).

Як свідчить архівна довідка від 17.09.2013
року №01-29/107 видана Новосанжарською
РДА, рішенням Руденківської сільської
ради №7/35 від 21 липня 1983 року було
надано дозвіл ОСОБА_8 на будівництво
житлового будинку по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.
109).

З огляду на вище викладене зазначені
правовідносини регулюються ч. 1 ст. 17
Закону України від 7 лютого 1991 р. № 697-XII
«Про власність» згідно якої майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї у період чинності цього
Закону, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними. Згідно із ч. 4
ст. 368 ЦК України майно, набуте в
результаті спільної праці та за
спільні грошові кошти членів сім'ї, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмовій формі (постанова
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 24 квітня 2013
р. у справі № 6-23цс13).

У зв'язку з відсутністю будь-яких
письмових угод між членами родини, суд
приходить до висновку, що на момент
смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1,
домоволодіння по АДРЕСА_1 є спільною
сумісною власністю подружжя.

Пункт 3.4. Листа Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.05.2013р. №
24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»
встановлює, що визначення судами
частки подружжя у праві спільної
сумісної власності на нерухоме майно
(квартиру) за померлими суперечить
вимогам ст. 3 ЦПК, статей 27 - 31 ЦПК,
оскільки судом вирішується питання про
права осіб, які не є сторонами процесу
та у зв'язку зі смертю не мають
цивільної процесуальної
правоздатності та дієздатності.

Отже, позовні вимоги про визнання
житлового будинку та господарських
побудов спільною сумісною власністю
подружжя та права власності по 1/2
частині домоволодіння по АДРЕСА_1 за
померлими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 задоволенню
не підлягають, так як на момент
ухвалення рішення ці особи вже
померли, тому відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК
України їхня цивільна правоздатність
припинилася.

Але відповідно до законодавства, що
діяло на той час, а саме згідно статті 28
Кодексу про шлюб та сім'ю та із
врахуванням офіційного тлумачення ч. 1
ст. 61 СК, наданого у Рішенні
Конституційного Суду України у справі
№ 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року частки у
майні, яке є спільною сумісною
власністю подружжя визнаються рівними.

Таким чином, після смерті ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина, що
складалася зокрема із 1/2 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року N 7 "Про
судову практику в справах про
спадкування", відносини спадкування
регулюються правилами Цивільного
кодексу України, якщо спадщина
відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного кодексу
Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому
числі щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для
набуття спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Для прийняття
спадщини необхідне волевиявлення
спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1- якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2 - якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 - син померлого, та ОСОБА_8 -
дружина фактично прийняли спадщину по
1/4 частці спадкового майна після смерті
ОСОБА_9, оскільки проживали у спірному
будинку на момент його смерті і були
зареєстрованій в ньому та продовжували
проживати в будинку, який був місцем
проживання спадкодавця. Вказані
відомості підтверджуються довідкою
Руденківської сільської ради від 23.08.2013
року №02-14/1283 (т.1, а.с.14 ) та відповідно до
відомостей Полтавського обласного
державного нотаріального архіву від
14.04.2014р. №1012 ОСОБА_2 звернувся до
Новосанжарської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті
батька, за якою було заведено спадкову
справу №568 від 20.09.2000р. (т.2, а.с. 96-103).

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги щодо встановлення факту
прийняття спадщини ОСОБА_2 у вигляді 1/4
частини будинку розташованого по
АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають
задоволенню.

Виходячи з того, що позивач ОСОБА_2
проживає у спадковому будинку від
дня народження , постійно
зареєстрований і вступив в управління
спадковим майном після смерті
батька, а 20.09.2000 року отримав свідоцтво
про право на спадщину за законом
після смерті батька, то суд не вважає
пропущеним строк звернення до суду з
цим позовом.

В той же час, суд вважає безпідставною
позовну вимогу про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини після смерті батька ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки позивач фактично
прийняв спадщину шляхом вступу в
управління та володіння спадковим
майном (ст. 549 ЦК УРСР) і додаткового
строку не потребує.

14 лютого 2008 року ОСОБА_8 уклала шлюб з
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб від 14.02.2008 року серія НОМЕР_3. 13
січня 2011 року ОСОБА_8 склала
заповідальне розпорядження згідно
якого на випадок смерті житловий
будинок АДРЕСА_1, на який, на той час
вона оформила свідоцтво про право
власності на підставі рішення
виконавчого комітету Руденківської
сільської ради Новосанжарського
району від 19 лютого 2008 р. за №2 (т.1 а.с. 10),
заповідала в рівних часках чоловіку
ОСОБА_3 та сину ОСОБА_2 (т.1, а.с. 79).

Після смерті ОСОБА_8 24.02.2011р., на
підставі заповіту ОСОБА_3 оформив право
власності на 1/2 частину спадкового
майна, а саме житлового будинку з
господарськими спорудами в АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 01.08.2013р. №579
виданого приватним нотаріусом ОСОБА_5
(т.1. а.с. 77).

Отже, оскільки ОСОБА_8 мала право
розпорядитися 3/4 частини спірного
будинку, а не будинком в цілому суд
вважає необхідним визнати частково
недійсним свідоцтво про право
власності від 28.03.2008 року виданого на
ім'я ОСОБА_8 виконавчим комітетом
Руденківської сільської ради на
підставі рішення виконавчого комітету
Руденківської сільської ради
Новосанжарського району від 19 лютого
2008 р. за №2 в частині визначення частки,
яка їй належить в розмірі 1/1, та
визначити її частку як 3/4.

В свою чергу позовна вимога про
визнання рішення виконавчого комітету
Руденківської сільської ради
Новосанжарського району від 19 лютого
2008 р. незаконним, недійсним та його
скасування задоволенню не підлягає,
оскільки позивач в контексті частині
десятій статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» не
довів мотивів його невідповідності
Конституції або законам України.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, якщо
свідоцтво про право на спадщину на
частку спадкоємця було видано іншим
особам (іншим спадкоємцям), то судовий
захист їх прав може здійснюватися
шляхом визнання таких свідоцтв про
право на спадщину частково (або
повністю) недійсними та визнання за
ними права на відповідну частину
спадкового майна. Згідно з положенням
ст.1280 ЦК України перерозподілу
підлягає лише спадкове майно. Тому у
справах про перерозподіл спадкового
майна суд повинен чітко встановити
обсяг спадкової маси, чітко визначити
майно, яке до неї входить. (постанова
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 06 червня 2012
р. у справі № 6-32 цс 12).

Наведене свідчить про те, що відповідач
отримав свідоцтво про право на
спадщину на частку позивача виходячи з
того, що спадковим майном, яке
залишилося після смерті ОСОБА_8 є 3/4
частки житлового будинку з
господарськими спорудами в АДРЕСА_1,
суд вважає необхідним визнати частково
недійсним в частині зазначення долі
спадкового майна, свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, виданого
ОСОБА_3 01.08.2013 року приватним нотаріусом
Новосанжарського районного
нотаріального округу Полтавської
області ОСОБА_5 зареєстроване в реєстрі
за № 579.

Що до позовних вимог про виключення
ОСОБА_8 та ОСОБА_3 з реєстру прав
власності, то дані вимоги не підлягають
задоволенню у зв'язку з відсутністю в
Законі України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та Порядку
прийняття і розгляду заяв про внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від
12.12.2011р. № 3502/5, такого правового
механізму як виключення з реєстру.

Окрім того, згідно п.2.5. вказаного
Порядку державний реєстратор має право
внести зміни до записів Державного
реєстру прав у зв'язку зі зміною
відомостей про нерухоме майно за
зверненням заявника.

Частин 2, 3 статті 1300 ЦК України
передбачає, що на вимогу одного із
спадкоємців за рішенням суду можуть
бути внесені зміни до свідоцтва про
право на спадщину. У таких випадках
нотаріус видає спадкоємцям нові
свідоцтва про право на спадщину з
відповідною державною реєстрацією.

Вирішуючи позов в частині вимоги
про визнання права власності за
позивачем на 5/8 частини спірного
домоволодіння, суд виходив з
наступного.

Стаття 1218 Цивільного кодексу України
передбачає, що до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Пункт 4.18. Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 № 296/5
передбачає, якщо до складу спадкового
майна входить нерухоме майно, що
підлягає реєстрації (за винятком
земельної ділянки), нотаріус
виготовляє витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно. За
відсутності у спадкоємця необхідних
для видачі свідоцтва про право на
спадщину документів нотаріус роз'яснює
йому процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

Абзац 2, 3 п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008р. №7, передбачають, що
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

На виконання постанови Ради Міністрів
УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988
роках сільськими, селищними, районними
Радами народних депутатів
ухвалювались рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними по господарських книг
сільських, селищних Рад із додатками
списків громадян, яким ці будинки
належали. Тобто записи у
погосподарських книгах визнавались в
якості актів органів влади (публічних
актів), що підтверджують право
приватної власності на будинок
колгоспного і робітничого двору.

На підставі вище викладеного, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позовної вимоги про
визнання права власності, а саме в
частині визнання за ОСОБА_2 права
власності на 1/4 частину домоволодіння в
АДРЕСА_1 в порядку спадкування після
смерті батька ОСОБА_9, у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючого
документа на його частку та
неможливістю оформити у нотаріуса
свідоцтво про право на спадщину за
законом.

Щодо вимоги про визнання права
власності на частку спірного
домоволодіння яке залишилося після
матері ОСОБА_8, суд вважає дану вимогу
передчасною, оскільки позивачем не
доведено неможливості оформити своє
право в установленому законом порядку,
а саме відсутністю вмотивованої
постанови нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальної дії.

Позовну вимогу про визнання за
позивачем права власності на 1/2 частину
легкового автомобіля ВАЗ 21099, 2002 року
випуску, д.н. НОМЕР_1, судом було
залишено без розгляду на підставі п.5
статті 207 ЦПК України.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_3 про
закриття провадження у справі за
позовними вимогами про визнання
будинку і господарських побудов
спільною сумісною власністю
попереднього подружжя, про визнання
їх часток у майні, визнання частково
недійсним рішення виконкому ,
свідоцтв про право на спадщину і
власності , визнання права власності
на спадкове майно відповідно до п.2 ч.1
ст. 205 ЦПК України , то суд підстав не
вбачає, позаяк даний позов заявлено з
інших підстав, а саме: з підстав
фактичного прийняття спадщини та
звернення із заявою до
держнотконтори про прийняття
спадщини після смерті батька і
часткового отримання спадкового
майна у вигляді мотоцикла.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України,
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Граничний розмір таких витрат
встановлюється законом.

Як визначено ст. 88 ч. 1 цього ж Кодексу,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції № 59 від 17.03.2014 року,
витрати позивача по оплаті правової
допомоги адвоката ОСОБА_1, який брав
участь у справі, складають 7 000 гривень.

Як визначено ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» ,розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалене судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
рішенням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи,
представник позивача адвокат ОСОБА_1
брав участь у судових засіданнях:
04.12.2013 р., 05.02., 20.02., 17.03., 19.05., 02.06.2014 року = 6
годин.

Розмір мінімальної заробітної плати в
Україні, за вказаний період становить
1218 грн.

Таким чином сума компенсації витрат на
правову допомогу становить - (1218 грн. х
40%) = 487 грн. 20 коп. - вартість за 1 годину,
за 6 год. - 2923 грн.

Виходячи з викладеного всього до
стягнення за правову допомогу суд
визначає розмір в сумі 2923 грн.

Частина 2 статті 88 ЦПК України
встановлює, якщо обидві сторони
звільнені від оплати судових витрат,
вони компенсуються за рахунок держави
у порядку встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Частина 1 статті 212 ЦПК України
встановлює, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. ст.ст. 3, 15, ч.1 ст. 114, 208, 213, 215, 218, 221
ЦПК України, ст.ст.368, 1280, 1300 - 1301
Цивільного кодексу України, ст..ст. 548,
549 ЦК УРСР, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Руденківської сільської ради,
виконкому Руденківської сільської
ради, приватного нотаріуса ОСОБА_5 про
поновлення процесуального строку,
визнання об'єкта нерухомості (будинку
та господарських будівель) спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
їх часток у майні, визнання рішення
виконкому, свідоцтв про право на
спадщину і власності недійсними,
визнання права власності на спадкове
майно задовольнити частково.

Встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_2 у вигляді 1/4 частини будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, після смерті
батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право власності на домоволодіння
по АДРЕСА_1 від 28.03.2008 року, виданого на
ім'я ОСОБА_8 виконавчим комітетом
Руденківської сільської ради на
підставі рішення виконавчого комітету
Руденківської сільської ради
Новосанжарського району від 19 лютого
2008 року за № 2, в частині визначення
частки, яка їй належить, замість в
розмірі 1/1, визначити частку як 3/4.

Визнати частково недійсним в частині
зазначення долі спадкового майна,
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, виданого ОСОБА_3 01.08.2013 року
приватним нотаріусом Новосанжарського
районного нотаріального округу
Полтавської області ОСОБА_5,
зареєстроване в реєстрі за № 579.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4
частину домоволодіння в АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті
батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Судові витрати за розгляд позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 віднести на
рахунок держави.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
витрати за правову допомогу в розмірі
2923 грн. (дві тисячі дев'ятсот двадцять
три гривні)

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя /підпис/

Відповідає оригіналу

Голова Новосанжарського районного
суду

Полтавської області
Т.Г. Стрельченко