Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/3814/12-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі:          головуючої
судді          Косигіної Л.М.

суддів:
Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 02 жовтня
2013 року, -

в с т а н о в и л а
:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
з відповідача борг за договором позики
в сумі 145360 грн. та 1453 грн. 60 коп. судового
збору. Зазначив, що 15.11.2011 року він
позичив ОСОБА_2 145360 грн. (18170 доларів США)
до 15.11.2012 року. На підтвердження
укладення договору позики була
складена розписка. Проте, відповідач
кошти не повернув, у зв’язку з чим він
просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 02.10.2013
року позов задоволено.

Ухвалою цього ж суду від 26.12.2013 року
відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2
про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати, ухвалити нове - про відмову у
позові. Зазначив, що він не укладав
договір позики і не підписував
розписку від 15.11.2011 року, у зв’язку з
чим підстав для задоволення позову
немає.

Дана справа розглянута за
відсутності апелянта, який двічі
незявився до суду. Колегія суддів
визнає неповажними причини неявки
ОСОБА_2 до суду, та дійшла висновку, що
він свідомо ухиляється від явки, вчиняє
дії щодо затягування розгляду справи.
При цьому, суд приймає до уваги те, що
відповідач жодного разу не з'явився до
суду першої та апеляційної інстанцій.

Так, на слухання справи в апеляційному
суді, яке було призначено на 10.00 год.
13.05.2014 року, ОСОБА_2 не з'явився, хоча
подав особисто в цей же день
клопотання про відкладення слухання у
зв'язку з його хворобою (а.с. 71). В
подальшому на підтвердження хвороби
відповідач подав листок
непрацездатності, з якого вбачається,
що він перебував на лікарняному з 12.05.
по 13.05.2014 року.

27.05.2014 року ОСОБА_2 повторно
не прийшов в судове засідання,
призначене на 10.30 год., в цей же день
знову особисто подав заяву про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
хворобою, зайнятістю представника в
іншому судовому засіданні,
неможливістю укласти угоду з іншим
представником. При цьому, відповідачем
не подано документів на підтвердження
вказаних обставин (листок
непрацездатності, довідка поліклініки,
ордер, угода або доручення від
представника на право представляти
інтереси апелянта тощо). Взагалі справа
не містить будь-яких документів на
підтвердження того, що ОСОБА_2 з
будь-яким представником укладав певні
домовленості на представлення його
інтересів в суді.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

За ч. I ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, 15.11.2011 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір
позики, відповідно до якого відповідач
взяв у позивача 145360 грн. в борг, які
обіцяв повернути 15.11.2012 року. На
підтвердження укладення вказаного
договору складено розписку.

Оскільки у визначений в розписці строк
ОСОБА_2 гроші не повернув, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про обґрунтованість позову, та стягнув
з відповідача вищевказану суму.

Доводи апелянта про те, що він не
укладав договір позики і кошти в борг
не брав, є безпідставними та нічим не
підтверджуються.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші насправді
не були одержані позичальником від
позикодавця, або були одержані у меншій
кількості.

Згідно із ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК
України).

Відповідачем не надано суду жодного
доказу на підтвердження того, що він не
укладав з позивачем договір позики,
грошей в борг не брав. Більш того,
усвідомлюючи те, що вказана справа
перебуває на розгляді в суді, ОСОБА_2 не
вчинив жодних дій (самостійно або через
представника) для подання відповідних
доказів.

Слід зазначити, що відповідач в
апеляційній скарзі посилався на те, що
він подасть письмове клопотання про
призначення почеркознавчої експертизи
з визначенням переліку питань, однак
таким правом не скористався, до суду
апеляційної інстанції двічі не
з’явився, зразки почерку
(експериментальні, вільні,
умовно-вільні) не подав. Така поведінка
апелянта свідчить про свідоме
затягування розгляду справи та
ухилення від виконання обов’язку щодо
повернення коштів.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для скасування
рішення суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги висновки суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313 - 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а заочне рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 02 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
Судді