06.06.2014 Справа № 756/2044/14-ц
Унікальний номер 756/2044/14-Ц
Номер провадження 2/756/1845/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року
Оболонський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого - судді
- Кричиної А.В.

при секретарі
- Булизі І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Демарк» про захист прав
споживача, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулась позивачка з
зазначеним позовом до відповідача,
згідно якого після уточнення вимог
(а.с.50), просила суд визнати недійсним
кредитний договір № 426-051 від 03.09.2007 року
укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк
«Демарк»; застосувати наслідки
недійсності зазначеного договору -
визнати сумарний розмір сплачених в
рахунок погашення заборгованості
оплат по договору № 426-051 від 03.09.2007 року,
який складає 19740,25 доларів США та 54449,43
грн. таким, за рахунок якого погашено
заборгованість по основному
зобов'язанню (тіло кредиту). Різницю між
розміром наданого кредиту та сплачених
на його погашення коштів у розмірі 479,30
доларів США стягнути із ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Банк «Демарк»; визнати
недійсним договір іпотеки від 04.09.2007
року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк
«Демарк».

Свої вимоги позивачка мотивувала
тим, що між нею та відповідачем був
укладений зазначений кредитний
договір, відповідно до умов якого вона
отримала кредит у розмірі 25000,00 доларів
США та зобов'язалась повернути кредит
та сплачувати 12% річних за користування
кредитом щомісячно та сплачувати
помісячно комісію в розмірі 631,25 грн.
Додатковою угодою №1 до вказаного
договору позивачка зобов'язалась
сплачувати відсотки за користування
кредиту у розмірі 13% річних, що
нараховуються на фактичну суму
заборгованості за кредитом. З метою
забезпечення виконання зобов'язань по
кредитному договору між сторонами
укладений договір іпотеки, предметом
якого є земельна ділянка, площею 0,0419 га,
що розташована на АДРЕСА_1. Позивачка
вважає, що при укладенні зазначеного
договору порушені її права, оскільки
договір не відповідає законодавству
України, волі позивачки, порушує її
права та законні інтереси. Позивачці не
надано інформації про кредит, його
сукупну вартість, не визначено графіку
погашення кредиту та п.3.5.2. спірного
договору передбачена сплата комісії за
користування кредитом у розмірі 631,25
грн., що заборонено п.3.6 Правил НБУ. Банк
не попередив позивачку, що його
послуги, зважаючи на їх вартість не
задовольнятимуть її інтереси та
вимоги. Умови договору є
несправедливими, оскільки закріплюють
переваги Банку, існує істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду позивачки, зміст
договору суперечить нормам чинного
законодавства щодо розумності,
добросовісності та справедливості. За
період дії договору позивачкою
сплачено 330,85 доларів США в рахунок
погашення тіла кредиту, 19409,40 доларів
США в рахунок погашення відсотків, 45425,25
грн. в рахунок погашення комісії, а
також штрафу у сумі 7024,18 грн. Лише на
вкінці грудня 2013 року вона дізналась,
що нею погашено лише 330,85 доларів США
тіла кредиту.

В суді представник позивачки
обгрунтування позову та позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в суді
позовні вимоги не визнав, у їх
задоволенні просив відмовити, надав
письмові заперечення ( а.с.15-16), при
цьому зазначив, що відсутні підстави
для визнання спірного договору
недійсним, оскільки під час підписання
даного договору позивачка була
ознайомлена з його умовами та
наслідками, відповідачем дотримано
вимоги закону України «Про захист прав
споживачів» та Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупної вартості
кредиту».

Суд, заслухавши пояснення
представника позивачки та
представника відповідача, дослідивши
письмові докази по справі прийшов до
висновку, що у задоволенні позовних
вимог слід відмовити з наступних
підстав.

Згідно ч.ч. 1- 5 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.ч. 1-3 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Судом встановлено, що між ВАТ
«Банк «Демарк» та ОСОБА_1 укладений
кредитний договір № 426-051 від 03.09.2007
року, згідно якого позивачці відкрита
не відновлювана кредитна лінія у
розмірі 25000,00 доларів США з кінцевим
строком повернення - 31.08.2012 року із
сплатою відсотків в розмірі 12% річних в
порядку на умовах та в строки визначені
цим договором. Зазначений договір
підписаний обома сторонами. Разом з
тим, примірники позивача та
відповідача відрізняються за змістом
п.3.7.1.( а.с.7-8)

На забезпечення зобов'язань
позичальниці за вказаним договором,
між ВАТ «Банк «Демарк» та ОСОБА_1
укладений іпотечний договір від 04.09.2007
року, згідно якого в іпотеку передана
земельна ділянка, площею 0,0419 га, що
розташована на АДРЕСА_1.( а.с.9)

Як вбачається з Заяви на
отримання кредиту від 06.08.2007 року, саме
позивачкою була визначена валюта
кредиту в доларах США. В заяві
зазначено, що позивачка з умовами
кредитного договору та всією
необхідною інформацією ознайомлена
перед укладанням договору.( а.с.17)

Отже на виконання ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів» та
«Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитуванню та сукупну вартість
кредиту» затверджених Постановою
правління Національного банку України
від 10.05.2007 року № 168 банком було
ознайомлено ОСОБА_1 з умовами
кредитування та особливостями
кредитування у виді не відновлювальної
кредитної лінії.

Виходячи зі змісту спірного кредитного
договору суд не вбачає дисбалансу
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача, оскільки всі обов'язки по
виконанню умов договору у боржника
настають лише після отримання ним
повного розміру кредиту. За даним видом
кредитування саме позичальник вирішує
в який час та яку суму кредиту
використати.

Різниця у змісті п.3.7.1. спірного
кредитного договору упримірниках
сторін не тягне за собою наслідків по
визнанню договору недійсним, а є
підставою для приведення позивачкою та
відповідачем вказаного пункту до
однакового змісту в обох примірниках.

Відповідно до положень ч.2 ст.1056 ЦК
України ОСОБА_1 мала право відмовитись
від одержання кредиту частково або в
повному обсязі повідомивши про це
кредитодавця, але зазначеним правом не
скористалась.

Крім того, відповідно до ст. 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору, тобто
позивач не був позбавлений права, при
відсутності згоди або сумніву щодо
певних умов кредитного договору,
звернутись за наданням кредиту до
іншої кредитної установи (іншого
банку).

Підстав для визнання спірного
кредитного договору не дійсним не
встановлено та як наслідок відсутні
підстави для застосування реституції
та задоволення позовних вимог в
частині зарахування сплачених коштів
саме в рахонк погашення тіла кредиту,
стягнення з позивачки на користь
відповідача 479,30 доларів США.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне
зобов'язання не підлягає забезпеченню.
Недійсність основного зобов'язання
(вимоги) спричиняє недійсність
правочину щодо його забезпечення, якщо
інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи, що судом не встановлено
підстав для визнання спірного
кредитного договору недійсним,
відповідно до положень ч.2 ст. 548 ЦК
України відсутні підстави і для
визнання недійсним договору іпотеки,
яким було забезпечено виконання
основного зобовязання.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України «Про захист прав
споживачів», Законом України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
ст.ст. 203-204, 548, 627, 1056 ЦК України, ст.ст. 10,
15, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І
Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Демарк» про захист прав
споживача відмовити.

Апеляційну скаргу може бути
подано до Апеляційного суду м.Києва
через Оболонський районний суд м.Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Апеляційним судом м.Києва.

Суддя