Справа № 304/843/14-ц Провадження №
6/304/35/2014 У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2014 року м. Перечин
Перечинський районний суд
Закарпатської області у складі:
головуючого - судді Амаровича В. П.,
при секретарі - Багара Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду подання
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
Головний державний виконавець відділу
ДВС Перечинського РУЮ звернулася до
суду з поданням, у якому просить
тимчасово обмежити у праві виїзду за
кордон ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця
АДРЕСА_1. Мотивує його тим, що на
примусовому виконанні у відділі ДВС
Перечинського районного управління
юстиції перебуває виконавче
провадження за № ЄДРВП 40091453 з
примусового виконання виконавчого
листа №708/917/2012 від 18 жовтня 2012 року про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання дітей, а саме
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3
частини всіх видів його доходів, але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку щомісячно,
починаючи з 27 липня 2012 року і до
досягнення найстаршою дитиною
повноліття. 07 жовтня 2013 року в
порядку ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України
«Про виконавче провадження» винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження. Згідно відомостей з
реєструючих установ за боржником
відсутнє зареєстроване на праві
власності майно, він на обліках в
Перечинському РЦЗ та УПФУ в
Перечинському районі не перебуває та
пенсію не отримує. 22 листопада 2013
року державним виконавцем на підставі
ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження» винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження. 24 грудня
2013 року за викликом державного
виконавця до відділу ДВС Перечинського
РУЮ з'явився боржник ОСОБА_1 та пояснив,
що знаходився в Москві на заробітках,
однак через свою відсутність аліменти
жодного разу не сплачував. 25 грудня 2013
року боржником надано копію квитанції
про часткову сплату аліментів на суму
1300,00 грн. 26 грудня 2013 року стягував по
виконавчому документу подала заяву, в
якій просила вжити заходів щодо
обмеження боржника у виїзді за кордон.
27 січня 2014 року проведено розрахунок
заборгованості по аліментам,
відповідно до якого борг за такими
становить 2758,37 грн. Тому з метою
повного, всебічного та своєчасного
виконання рішення суду просить подання
У судове засідання головний державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції не
з'явилася, будучи належним чином
повідомленою про час та місце його
розгляду, однак у поданому поданні
просить розглянути таке без її участі.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
Суд, дослідивши матеріали подання,
приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
Згідно з п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997
року, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною.
Відповідно до п. 3 ст. 2 Протоколу № 4 на
здійснення цих прав не можуть бути
встановлені жодні обмеження, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.
Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року
регулює порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в'їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.
Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзді боржника - фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.
Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.
Зі змісту наведених норм вбачається, що
тимчасове обмеження у праві виїзду
боржника за межі України можливе лише
за умов саме ухилення боржника від
виконання зобов'язань покладених на
нього за рішенням суду або Законом
України «Про виконавче провадження».
Обов'язок доказування факту ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, покладається в даному випаду
на державного виконавця, який
звертається до суду із відповідним
поданням. Тим паче, що особа, стосовно
обмеження права якої внесено подання,
фактично позбавлена можливості
довести суду, що нею було вжито усіх
залежних від неї заходів щодо
належного виконання зобов'язання.
В порушення вказаних норм, державним
виконавцем не надано жодного належного
та допустимого доказу на підтвердження
ухилення боржника від виконання
зобов'язання, покладених на нього
рішенням, оскільки на момент звернення
до суду з поданням вказаний факт
повинен вже відбутися і бути об'єктивно
наявним та вбачатися з матеріалів
виконавчого провадження. Про таке
ухилення може свідчити невиконання ним
своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12
Закону України «Про виконавче
провадження», зокрема, утримання від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Також до подання не додано відомостей
про обізнаність боржника щодо
наявності відкритого виконавчого
провадження та строків його
добровільного виконання.

Крім цього, у матеріалах подання
відсутні будь-які докази використання
державним виконавцем передбачених
законом інструментів і повноважень для
стягнення боргу без обмеження свободи
пересування боржника, що є додатковим
заходом забезпечення виконання
судового рішення, якщо загальновживані
заходи стягнення є недостатніми,
вичерпані тощо. Таке обмеження не
повинно застосовуватися, якщо не є
вкрай необхідним і обґрунтованим.

За таких обставин, суд вважає, що у
задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України слід відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України,
Законом України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», Законом України «Про
виконавче провадження», ст.ст. 10, 60, 377-1
ЦПК України, с у д, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в п'ятиденний строк
з дня проголошення ухвали. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Головуючий: Амарович В. П.