АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/5976/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Савлук Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Калініній
Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 19 лютого 2014 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6, третя особа: Друга Київська
державна нотаріальна контора про
розірвання договору довічного
утримання, визнання права власності на
нерухоме майно та зняття заборони на
відчуження об'єкту нерухомого майна,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 19 лютого 2014 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_6, третя особа: Друга
Київська державна нотаріальна контора
про розірвання договору довічного
утримання, визнання права власності на
нерухоме майно та зняття заборони на
відчуження об'єкту нерухомого майна.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просила рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 19 лютого 2014
року скасувати та постановити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивувала тим,
що рішення суду 1-ї інстанції ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, без урахування
усіх обставин, що мають значення для
розгляду справи. Зазначала, що
відповідач, в порушення умов договору
довічного утримання від 03.11.2012 року, не
надавав ОСОБА_8 матеріальної допомоги,
не забезпечував її за власний кошт
одягом, ліками, тощо, а у 2014 році взагалі
припинив догляд за ОСОБА_8 та не надав
жодних коштів на її поховання. Проте,
суд 1-ї інстанції не взяв до уваги даних
фактів та прийшов до необґрунтованого
висновку про належне виконання ОСОБА_6
своїх зобов'язань за договором
довічного утримання від 03.11.2012 року.
Також зазначає, що висновки суду 1-ї
інстанції про односторонню відмову
ОСОБА_8 від договору довічного
утримання від 03.11.2012 року є
безпідставними та спростовуються
показами свідків, яким суд 1-ї інстанції
дав неправильну оцінку. Крім того,
судом 1-ї інстанції не вірно
застосовано до спірних правовідносин
положення ст.525 ЦК України тоді як
застосуванню підлягають положення
ст.ст.749 та 755 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від
15 травня 2014 року було прийнято відмову
представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_9
від апеляційної скарги в частині
оскарження рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 19 лютого 2014
року про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя
особа: Друга Київська державна
нотаріальна контора про зобов'язання
Другої Київської державної
нотаріальної контори скасувати
заборону відчуження квартири за
адресою: АДРЕСА_1, накладену нотаріусом
Другої Київської державної
нотаріальної контори Кулиничем В.М. 03
листопада 2013 року при укладенні
договору довічного утримання від 03
листопада 2013 року, стягнення з ОСОБА_6
на користь ОСОБА_8 витрат на правову
допомогу в розмірі 13 500,00 грн.
Апеляційне провадження в цій частині
закрито.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
його представники ОСОБА_9 та ОСОБА_13
доводи апеляційної скарги підтримали
та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник
ОСОБА_14 проти доводів апеляційної
скарги заперечували, посилаючись на те,
що вони є безпідставними, а рішення
суду першої інстанції повністю
відповідає вимогам закону.

Представник Другої Київської
державної нотаріальної контори в
судове засідання не з'явився, про день
та час слухання справи судом
повідомлений в установленому законом
порядку, надав суду заяву, в якій
просить слухати справу в його
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які з'явились в
судове засідання, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 лютого 2005 року
між ОСОБА_15 (продавець) та ОСОБА_8
(покупець) було укладено договір
купівлі-продажу квартири, відповідно
до умов якого продавець продав, а
покупець купив квартиру АДРЕСА_2. Даний
договір посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_16,
зареєстрований за №395.

04 квітня 2009 року між ОСОБА_8
(орендодавець) та ОСОБА_6 (орендар) було
укладено договір про оренду
приміщення, відповідно до умов якого,
орендодавець передає, а орендар
приймає в тимчасову власність і
користування квартиру АДРЕСА_2. Термін
дії договору шість місяців з 04.04.2009 року
по 10.10.2009 року.

11.08.2010 року та 05.01.2011 року першим
заступником директора Комунального
підприємства «Печерська брама» було
посвідчено довіреності, якими ОСОБА_8
уповноважила ОСОБА_6 отримувати
щомісячно протягом 2010 року та протягом
2011 року нараховану їй пенсію.

02 квітня 2011 року ОСОБА_8 було складено
заповіт, яким вона все майно, що буде
належати їй на день смерті і на яке за
законом матиме право заповіла ОСОБА_6.
Даний заповіт посвідчено державним
нотаріусом Другої Київської державної
нотаріальної контори Кулинич В.М.,
зареєстрований в реєстрі за №9-227. З
інформаційної довідки зі Спадкового
реєстру вбачається, що 21 березня 2013
року даний заповіт за заявою ОСОБА_8
було скасовано.

11.08.2011 року та 08.09.2012 року державним
нотаріусом Другої Київської державної
нотаріальної контори Кулинич В.М. було
посвідчено довіреності, якими ОСОБА_8
уповноважила ОСОБА_6 бути її
представником у державних,
громадських, господарських та інших
підприємствах, установах та
організаціях незалежно від їх форм
власності, розпоряджатися грошовими
вкладами і компенсаціями з належними
відсотками та отримувати належну
пенсію та інші виплати, що зберігаються
в поштовому відділенні №150 міста Києва
тощо.

03 листопада 2012 року між ОСОБА_8 та
ОСОБА_6 було укладено договір довічного
утримання (догляду), посвідчений
державний нотаріусом Другої Київської
державної нотаріальної контори
Кулинич В.М., зареєстрований в реєстрі
за №9-584. Відповідно до умов даного
договору ОСОБА_8 передала у власність
ОСОБА_6, належну їй квартиру АДРЕСА_1 в
замін чого ОСОБА_6 зобов'язався
забезпечувати ОСОБА_8 утриманням
довічно на умовах зазначених в даному
договорі.

Даним договором також накладено
заборону відчуження квартири АДРЕСА_1
до припинення договору довічного
утримання (догляду), про що державний
нотаріусом Другої Київської державної
нотаріальної контори Кулинич В.М. до
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна було внесено
відповідний запис за №9-585.

20 листопада 2012 року Комунальним
підприємством «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» на підставі договору
довічного утримання від 03.11.2012 року за
ОСОБА_6 було зареєстровано право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

З матеріалів справи також вбачається,
що 14 травня 2013 року ОСОБА_8 на адресу
ОСОБА_6 було направлено листа про
розірвання договору довічного
утримання від 03.11.2012 року в зв'язку з
невиконанням останнім його умов.
Повідомлено ОСОБА_6 про те, що у разі
відсутності відповіді в термін до 28
травня 2013 року щодо добровільного
розірвання договору довічного
утримання ОСОБА_8 буде змушена
звернутися до суду з позовом про
розірвання договору довічного
утримання від 03.11.2012 року в судовому
порядку. Також, було повідомлено, що
відсутність відповіді буде
розцінюватися як відмова в розірванні
договору довічного утримання. Даного
листа відповідач отримав 25 травня 2013
року, що підтверджується повідомленням
про вручення рекомендованого
поштового відправлення.

28 травня 2013 року ОСОБА_8 повторно на
адресу ОСОБА_6 було направлено листа
про розірвання договору довічного
утримання від 03.11.2012 року в зв'язку з
невиконанням останнім його умов.
Повідомлено ОСОБА_6 про те, що у разі
відсутності відповіді в термін до 04
червня 2013 року щодо добровільного
розірвання договору довічного
утримання ОСОБА_8 буде змушена
звернутися до суду з позовом про
розірвання договору довічного
утримання від 03.11.2012 року в судовому
порядку. Також, було повідомлено, що
відсутність відповіді буде
розцінюватися як відмова в розірванні
договору довічного утримання.

У зв'язку з неотриманням від
відповідача згоди на розірвання
договору довічного утримання від 03.11.2012
року в добровільному порядку, 26 червня
2013 року ОСОБА_8 звернулась до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом до ОСОБА_6, третя особа: Друга
Київська державна нотаріальна контора
про розірвання договору довічного
утримання, визнання права власності на
нерухоме майно та зняття заборони на
відчуження об'єкту нерухомого майна.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_8 померла.

11 липня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Другої Київської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадкового майна, яке
залишилося після смерті його сестри
ОСОБА_8.

У зв'язку з чим, ухвалою Дніпровського
районного суду м. Києва від 29 липня 2014
року до участі у справі в якості
позивача було залучено ОСОБА_3, як
правонаступника померлого позивача
ОСОБА_8.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_6, третя особа:
Друга Київська державна нотаріальна
контора про розірвання договору
довічного утримання та визнання права
власності на нерухоме майно, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги є необґрунтованими і правових
підстав для їх задоволення немає,
оскільки одностороння відмова ОСОБА_8
від договору довічного утримання від
03.11.2012 року не є підставою для його
розірвання, будь-яких доказів які б
свідчили про самоусунення відповідача
та/або неналежного ним виконання своїх
обов'язків за оскаржуваним договором
матеріали справи не містять.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може, оскільки вони не відповідають
встановленим обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до вимог ст.6 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Статтями 749, 750, 751 ЦК України
встановлено, що у договорі довічного
утримання (догляду) можуть бути
визначені всі види матеріального
забезпечення, а також усі види догляду
(опікування), якими набувач має
забезпечувати відчужувача. Якщо
обов'язки набувача не були конкретно
визначені або у разі виникнення
потреби забезпечити відчужувача
іншими видами матеріального
забезпечення та догляду спір має
вирішуватися відповідно до засад
справедливості та розумності.

Набувач зобов'язаний у разі смерті
відчужувача поховати його, навіть якщо
це не було передбачено договором
довічного утримання (догляду).

Набувач може бути зобов'язаний
забезпечити відчужувача або третю
особу житлом у будинку (квартирі), який
йому переданий за договором довічного
утримання (догляду). У цьому разі в
договорі має бути конкретно визначена
та частина помешкання, в якій
відчужувач має право проживати.

Матеріальне забезпечення, яке
щомісячно має надаватися відчужувачу,
підлягає грошовій оцінці. Така оцінка
підлягає індексації у порядку,
встановленому законом.

Пунктом 9 договору довічного утримання
від 03.11.2012 року встановлено, що ОСОБА_6
зобов'язується довічно утримувати
ОСОБА_8, надаючи їй комплекс послуг та
зберігаючи її право пожиттєвого
безкоштовного проживання у квартирі
АДРЕСА_1, своєчасно вносити комунальні
платежі, в разі захворювання
госпіталізувати, відвідувати її в
лікарні, а після одужання доставити
додому з лікарні, при захворюванні не
потребуючого госпіталізації, надавати
їй допомогу в домашніх умовах,
забезпечувати її харчуванням, одягом,
ліками, грошовою допомогою в розмірі 1000
гривень на місяць (у випадку інфляції
ця сума збільшується згідно
встановленого державного коефіцієнту
індексації доходів населення), в разі
смерті громадянки ОСОБА_8 поховати її.

Таким чином, підписавши договір
довічного утримання від 03.11.2012 року
сторони визначили всі види
матеріального забезпечення, а також
усі види догляду (опікування), якими
набувач має забезпечувати відчужувача.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Згідно із п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

Частиною 1 статті 10 ЦПК України
закріплений принцип змагальності
сторін у цивільному судочинстві.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57, 60 ЦПК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів належного
виконання ним обов'язків за договором
довічного утримання від 03.11.2012 року,
зокрема, щодо забезпечення ОСОБА_8 їжею,
ліками, необхідною медичною допомогою
та доглядом, як і не забезпечив
поховання останньої після її смерті.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
05.07.2013 року між СКП «Спеціалізований
комбінат ПКПО» та ОСОБА_17 (племінницею
померлої) було укладено договір №7.12979.З
на організацію та проведення поховання
ОСОБА_8. Вартість організації поховання
становило 745,54 грн., які замовником
оплачено в повному обсязі, що
підтверджується квитанцією від 05.07.2013
року.

Наявні в матеріалах справи квитанції
про сплату вартості спожитої
електроенергії у вересні 2012 року
підписані ОСОБА_8, а за
листопад-грудень 2012 року - відповідачем
ОСОБА_6, квитанції про сплату вартості
житлово-комунальних послуг у спірній
квартирі та оплаті вартості послуг
телефонного зв'язку підпису платника
не містять, оформлені на ім'я ОСОБА_8 і з
них не вбачається, що зазначені в них
суми сплачувалися ОСОБА_6.

Не надано ОСОБА_6 і доказів виконання
ним вимог договору довічного
утримання в частині сплати ним ОСОБА_8
грошової допомоги в розмірі 1000 грн. на
місяць (у випадку інфляції ця сума
збільшується згідно встановленого
державного коефіцієнту індексації
доходів населення).

За наведених обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач
належним чином не виконував умови
договору довічного утримання від 03.11.2012
року, а тому з урахуванням вказаних
вище норм матеріального права, наявні
всі правові підстави для задоволення
позовних вимог та розірвання договору
довічного утримання від 03.11.2012 року,
укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6,
посвідченого державним нотаріусом
Другої Київської державної
нотаріальної контори Кулинич В.М.,
зареєстрованого в реєстрі за №9-584.

Правовим наслідком розірвання
договору довічного утримання у зв'язку
з невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором є повернення до відчужувача
права власності на майно, яке було ним
передане (частина 1 статті 756 ЦК
України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 37 ЦПК України встановлено, що у
разі смерті фізичної особи, припинення
юридичної особи, заміни кредитора чи
боржника у зобов'язанні, а також в інших
випадках заміни особи у відносинах,
щодо яких виник спір, суд залучає до
участі у справі правонаступника
відповідної сторони або третьої особи
на будь-якій стадії цивільного процесу.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджується, що ОСОБА_3 є рідним
братом ОСОБА_8, тобто відноситься до
другої черги спадкоємців за законом. У
встановлений законом 6-ти місячний
строк лине він звернуся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті своєї
сестри ОСОБА_8, інших спадкоємців немає.

Таким чином, оскільки позов про
розірвання договору довічного
утримання та визнання права власності
на квартиру за відчужувачем
пред'явлено за життя ОСОБА_8, факт
смерті відчужувача до вирішення справи
судом допускає правонаступництво у
спірних правовідносинах, то відповідно
до статті 37 ЦПК України, судом 1-ї
інстанції правомірно залучено до
участі у справі правонаступника
відчужувача - ОСОБА_3, до якого
внаслідок розірвання договору
довічного утримання згідно зі статтею
1218 ЦК України перейшли всі права та
обов'язки ОСОБА_8.

Аналогічний правовий висновок
викладений у постанові Верховного суду
України від 25.12.2013 року по справі
№6-142цс13.

З урахуванням встановлених обставин
справи, колегія суддів приходить до
висновку про наявність правових
підстав для визнання за ОСОБА_3, як
правонаступником та спадкоємцем за
законом ОСОБА_8 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 19 лютого 2014 року в частині відмови
ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до
ОСОБА_6, третя особа: Друга Київська
державна нотаріальна контора про
розірвання договору довічного
утримання, визнання права власності на
нерухоме майно ухвалено з порушенням
норм матеріального права, а тому
підлягає скасуванню в даній частині з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог, розірвання
договору довічного утримання від 03.11.2012
року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6
та визнання за ОСОБА_3, як
правонаступником та спадкоємцем за
законом ОСОБА_8 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду
сторонами не оскаржується, а тому
колегія суддів перевіряє правильність
висновків суду першої інстанції лише в
межах доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 744,749- 751,755,756, 1218 ЦК
України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 19 лютого 2014 року в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_6, третя особа: Друга Київська
державна нотаріальна контора про
розірвання договору довічного
утримання, визнання права власності на
нерухоме майно скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення наступного
змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя
особа: Друга Київська державна
нотаріальна контора про розірвання
договору довічного утримання, визнання
права власності на нерухоме майно
задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання
від 03.11.2012 року, укладений між ОСОБА_8
(ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2),
посвідчений державний нотаріусом
Другої Київської державної
нотаріальної контори Кулинич В.М.,
зареєстрований в реєстрі за №9-584.

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_3), як правонаступником та
спадкоємцем за законом ОСОБА_8
(ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Судді: