Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1923/14
Головуючий у 1-й інстанції: Гончаренко
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року

м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» на рішення
Запорізького районного суду
Запорізької області від 06 березня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА :

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості,
зазначивши, що відповідно до
укладеного договору б/н від 10.01.2008 року
ОСОБА_4 10.01.2008 року отримав кредит у
розмірі 600,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те.
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг. Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком Договір,
підтверджується підписом у заяві.

При укладанні Договору сторони
керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно
цієї статті ЦК договором приєднання є
договір, умови якого встановленні
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Договором передбачено порядок та умови
погашення кредиту, погашення
заборгованості по кредиту, сплата
нарахованих за період користування
кредитом відсотків, комісії за
користування кредитом та інших витрат.

В ст.599 ЦК України зазначено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання
за договором та угодою виконав у
повному обсязі, а саме надав
позичальнику кредит у розмірі,
передбаченому умовами кредитного
договору.

Відповідно до п. 6.5 Умов надання
банківських послуг позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
Договором.

Згідно п. 6.6 Умов надання банківських
послуг, - у разі не виконання
зобов'язань за Договором, на вимогу
банку виконати зобов'язання з
повернення кредиту (у тому числі
простроченого кредиту та Овердрафту),
оплати винагороди банку.

Відповідно до п.8.6 Умов надання
банківських послуг, - при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більш ніж
на 120 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми позову.

Відповідач не надав своєчасно банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, а також іншими витратами
відповідно до умов договору, що має
відображення у розрахунку
заборгованості за договором. Таким
чином, у порушення умов кредитного
договору, а також ст.ст. 509. 526. 1054 ЦК
України, відповідач зобов'язання за
вказаним договором не виконав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК
України наслідками порушення
боржником зобов'язання щодо повернення
чергової частини суми кредиту є право
заявника достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту.

У зв'язку із зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 31.07.2013 року має
заборгованість - 22688 грн.15 коп., яка
складається з наступного:

6909 грн. 62 коп. - заборгованість за
кредитом;

11371 грн. 64 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

5543 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом;

3088 грн. 41 коп. - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов
та правил надання банківських послуг:

250 грн. - штраф (фіксована частина);

1068 грн. 48 коп. - штраф (процентна
складова).

Позивач також зазначав, що на даний час
відповідач продовжує ухилятись від
виконання зобов'язання і
заборгованість за договором не
погашає, що є порушенням законних прав
ПАТ КБ «ПриватБанк».

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлений позов,
просив його задовольнити з підстав
указаних в позові.

Представник відповідача проти позову
заперечував оскільки позивач
пропустив строк позовної давності
звернення позивача до суду, який
сплинув з дня останнього платежу
заборгованості 15.04.2009 року.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 06 березня 2014
року у задоволенні позовної заяви
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
-відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«приватБанк»., посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновку суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову у
повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК
України щодо законності,
обґрунтованості рішення суду,
встановлення наявності обставин на
підтвердження вимог і заперечень та
належного застосування до спірних
правовідносин норм матеріального
права.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та правовідносини.

10.01.2008 року сторонами укладено
кредитний договір б/н, за яким
відповідач ОСОБА_4 отримав кредит в
сумі 600 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Договір складається з заяви-анкети
позичальника, яка підписана ОСОБА_4 та
Умов та правил надання банківських
послуг, які є невід'ємною частиною
договору.

За наданим позивачем розрахунком за
ОСОБА_4 станом на 30.07.2013 року нарахована
заборгованість в сумі 22688 грн. 15 коп.,
яка складається з: заборгованості за
кредитом в сумі 6909 грн. 62 коп.;
заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 11371 грн.84
коп.; заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 3088 грн. 41
коп.; штрафу фіксованої частини/ в сумі
250 грн., штрафу /процентної складової/ в
сумі 1068грн.48 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив, що у
відповідача утворилася
заборгованість, яка стягненню не
підлягає у зв'язку з застосуванням
наслідків пропуску позивачем строку
позовної давності. Суд послався на ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», вказавши, що кредитору
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

З вказаним висновком колегія суддів
погодитися не може з наступних підстав.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Частиною 1 ст.259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Цивільний кодекс України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з ч.11 ст.11 зазначеного Закону,
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Такий правовий аналіз зазначених норм
та обставин відповідає висновкам,
викладеним у постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року у
справі № 6-126цс13. Вказане судове рішення
згідно із положеннями ст.360-7 ЦПК
України є обов'язковим для всіх судів,
які зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із цим
рішенням.

Зі справи вбачається, що позивач
посилається на пункт 9.12 умов і правил
надання банківських послуг, за яким
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання та якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
пролонгується на такий самий термін, та
вважає, що строк позовної давності
перебіг не почав, оскільки
відповідачка про припинення договору
не заявляла. Суд першої інстанції даної
обставини не перевірив, оцінки їй не
дав.

Разом з тим, суд першої інстанції не
звернув уваги, що відповідно до пунктів
3.1.1, 5.4 правил користування платіжною
карткою граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле MONTH).

У порядку ч.2 ст.303 ЦПК України
апеляційним судом досліджені нові
докази у справі - відомості з програми
комп'ютерного обліку позивача щодо
кредитної карти, виданої відповідачці
за даним договором. Так, строк дії
кредитної картки НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_4
визначений груднем 2011р.

З заяви позичальника ОСОБА_4 видно, що
йому видано кредитну картку НОМЕР_4 ,
тобто це є та сама картка. (а.с.7).

За правовою позицією, висловленою
Верховним Судом України в постанові
від 19.03.2014р. у справі №6-14цс14, відповідно
до правил користування платіжною
карткою, які є складовою кредитного
договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.
Вказане судове рішення згідно із
положеннями ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів, які
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із цим
рішенням.

Зі справи видно, що позовні вимоги
заявлені щодо повернення кредиту в
повному обсязі, а тому перебіг позовної
давності починається з 31.12.2011 року і не
сплив на час пред'явлення позову 15.09.2013
року.

Встановлені апеляційним судом
обставини дають підстави для
застосування під час апеляційного
розгляду справи правил ч. 3 ст. 303 ЦПК
України, за якою апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Апеляційним судом встановлено
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права
щодо застосування наслідків спливу
строку позовної давності, які потягли
ухвалення рішення, яке не відповідає
вимогам закону, що є обов'язковою
підставою для скасування рішення.

Таким чином, під час апеляційного
розгляду справи встановлено, що строк
позовної давності за даним позовом не
сплив.

Вирішуючи питання про правомірність,
обґрунтованість заявлених позовних
вимог, апеляційний суд виходить з
наступного.

Згідно ст.ст.207, 1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі
і вважається вчиненим у письмовій
формі, якщо його зміст зафіксований в
одному або декількох документах де
відображена воля сторін.

10.01.2008 року відповідач звернувся до
позивача з заявою про видачу кредиту з
видачею кредитної картки і
встановленням кредитного ліміту у сумі
600 грн. з базовою процентною ставкою 36%
річних. При цьому відповідач підписала
заяву, в якій зазначено, що він
ознайомлений з Умовами та Правилами
надання банківських послуг, Тарифами
банку та просить відкрити рахунок і
надати їй кредит. Відповідач засвідчив
підписом, що ознайомлена і згоден з
умовами і правилами надання
банківських послуг, а також тарифами
банку, які були надані для
ознайомлення у письмовому вигляді,
своїм підписом підтверджує факт
отримання повної інформації про умови
кредитування в «ПриватБанку»,
висловив згоду, що ця заява разом з
пам'яткою клієнта, умовами, правилами
надання банківських послуг, а також
тарифами складає між ними договір про
надання банківських послуг, що банк має
право збільшувати або зменшувати
кредитний ліміт (а.с.7,13-15).

Для вирішення справи застосуванню
підлягають ст.ст. 526, 543, 625, 629, 1048-1050, 1054,
1055 ЦК України, з системного аналізу
яких вбачається, що зобов'язання за
договором, у тому числі за договором
кредиту, за яким кредитодавець надає
кошти, а позичальник зобов'язується їх
повернути за сплатою процентів, є
обов'язковими для виконання
сторонами, має виконуватися належним
чином, з застосуванням
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання.

За ст.ст.10, 60 ЦПК України відповідач
на засадах змагальності у разі
наявності заперечень проти позову має
доводити їх переконливими, належними
та припустимими доказами.

Заперечень проти розміру позовних
вимог відповідач особисто або в особі
представника не наводив ані у суді
першої, ані апеляційної інстанції.

Наданий позивачем розрахунок
заборгованості відповідає умовам
договору, розміру встановлених
процентів, комісій, відповідальності
за неналежне виконання зобов'язань у
вигляді штрафів у вигляді фіксованої
суми та процентної складової (а.с.5-6).

Апеляційний суд вважає, що позивач
довів належним чином на підставі
вищевказаних письмових доказів, що за
відповідачемю у вказаному кредитному
договорі утворилась заборгованість в
сумі 22688 грн. 15 коп., яка складається з:
заборгованості за кредитом в сумі 6909
грн.62 коп.; заборгованості по процентам
за користування кредитом в сумі 11371
грн.64 коп.; заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 3088 грн. 41
коп.; штрафу (фіксованої частини) в сумі
250 грн., штрафу (процентної складової) в
сумі 1068 грн.48 коп.

Вказана сума підлягає стягненню на
користь позивача у повному обсязі.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати зі
сплати судового збору у сумі 351 грн.
20грн. (229 грн. 40 коп.+121 грн. 80 коп.).

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд вбачає, що
суд першої інстанції не врахував, що
обставини на підтвердження позову
доведені належним чином. Висновки суду
не відповідають обставинам справи та
зроблені з порушенням вищевказаних
норм процесуального і матеріального
права, а тому наявні підстави для
задоволення апеляційної скарги та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 06 березня 2014
року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» заборгованість в сумі 22688
грн. 15 коп. за кредитним договором №б/н
від 10.01.2008 року, яка складається із :
заборгованості за кредитом в сумі 6909
грн. 62 коп.; заборгованості по
процентам за користування кредитом в
сумі 11371 грн. 64 коп.; заборгованості по
комісії за користування кредитом в
сумі 3088 грн. 41 коп.; штрафу (фіксованої
частини) в сумі 250 грн., штрафу
(процентної складової) в сумі 1068 грн.48
коп. та 351 грн. 20 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

судді: