Номер провадження: 22-ц/785/5105/14
Головуючий у першій інстанції Целух
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 а
також ОСОБА_4, яка приєдналась до
апеляційної скарги ОСОБА_3, на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 02 квітня 2014 року у цивільній справі
за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання недійсним
заповіту, визнання довіреності
недійсною та за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_9,
ОСОБА_4 про визнання права власності на
житловий будинок, усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення та
зобов'язання зняти з реєстраційного
обліку, усунення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7
від права на спадкування за законом,
після смерті ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, треті особи: Малиновський
районний відділ м. Одеси Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області,
Орган опіки та піклування Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради,

встановила:

04 листопада 2008 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, в
якому після його уточнень ставив
питання про ухвалення рішення, яким
визнати недійсними заповіти від імені
ОСОБА_10 від 08.07.2008 року на ім'я ОСОБА_6,
ОСОБА_5 та від 23.07.2008 року на ім`я ОСОБА_5,
визнати недійсною довіреність від
імені ОСОБА_10 від 01.08.2008 року на ім`я
ОСОБА_5 на право розпорядження
банківськими рахунками НОМЕР_2, НОМЕР_3
в Одеській філії Ощадного банку
України.

В обґрунтування своїх уточнених
позовних вимог, посилався на те, що
08.07.2008 року та 23.07.2008 року батьком
позивача - ОСОБА_10 було складено
заповіт на користь ОСОБА_5, а також
довіреність від 01.08.2008 року на ім'я
ОСОБА_5 на право розпорядження його
банківськими рахунками № НОМЕР_1;
НОМЕР_3 у філії Одеського міського
відділення №7860/0322 Ощадного банку
України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер. На момент
смерті батьку позивача виповнилось 79
років. На цей час його здоров'я різко
погіршилось, оскільки з 2003 року батько
хворів раком горла і пройшов
хіміотерапію, а у 2008 році стан його
здоров'я став ще гірше - батько захворів
на рак шлунку, у зв'язку з чим приймав
сильнодіючі обезболюючі препарати та у
зв'язку з чим почастішали випадки
несприяння ним дійсних подій,
правильної життєвої орієнтації, що за
декілька місяців до смерті стали
суцільним явищем.

Неадекватна поведінка ОСОБА_10 ще у 2007
році зумовила те, що позивач з батьком
відвідали лікаря-психіатра в міській
поліклініці №16, яким було встановлено
батьку діагноз - церебральний
атеросклероз 2 стадії.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач вважав недійсними зазначені
заповіти та довіреність, складені
ОСОБА_10, як такі, що були підписані ним
під час, коли він не міг розуміти
значення своїх дій та керувати ними.
Також зазначив, що недійсність
вищезазначених документів
підтверджується проведеною по справі
посмертною судово-психіатричною
експертизою, згідно висновків якої
ОСОБА_10 в період з травня 2010 року до
моменту смерті не міг керувати та
розуміти значення своїх дій.

В свою чергу, 16.02.2009 року ОСОБА_5
звернулась до суду із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_9,
ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору:
Малиновський РВ в м. Одесі ГУ ДМС
України в Одеській області, Орган опіки
та піклування Малиновської РА ОМР, в
якому після уточнень просила суд
ухвалити рішення, яким поновити ОСОБА_5
пропущений з поважних причин строк на
подання позовної заяви, а також
усунути від права на спадкування;
визнати за ОСОБА_5 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 (далі -
спірний будинок) на підставі заповіту
ОСОБА_10 від 23.07.2008 року; визнати ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 такими, що втратили
право користування спірним будинком;
встановити порядок виконання рішення
суду шляхом зняття з реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9;
усунути перешкоди в користуванні
власністю ОСОБА_5, шляхом виселення із
спірного будинку ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, без надання іншого житлового
приміщення; усунути ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_7 від права на спадкування за
законом після смерті ОСОБА_10, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.113-114, т.2,
а.с.67-68, 190-194, 223-230, т.4, а.с.2-6,).

На обґрунтування уточненої зустрічної
позовної заяви, ОСОБА_5 зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер.
Спадкоємцями за законом є діти ОСОБА_10 -
це ОСОБА_3, ОСОБА_4, його онук - ОСОБА_7,
дружина онука ОСОБА_8 та неповнолітня
ОСОБА_9 Ще у 2007 році, тобто за життя
ОСОБА_10, відносини між ним і
відповідачами погіршилися, у зв'язку з
чим майже було припинено спілкування
із спадкодавцем.

У травні 2008 року ОСОБА_10 тяжко захворів
на рак сигмовидної кишки, 06 липня 2008
року - перелом шийки стегна та через
похилий вік і тяжку хворобу був у
безпорадному стані, потребував
постійного піклування, догляду та
матеріальної допомоги, яку здійснювала
позивач за зустрічним позовом.

Спадкодавець ОСОБА_10, сподіваючись на
добрі стосунки із донькою -
відповідачкою ОСОБА_4 разом з нею
зробив заповіт від 04.07.2008 року на її
ім'я, просив відповідача врахувати стан
його здоров'я та доглянути у останні
місяці його життя. Але відповідач
відмовила йому, посилаючись на
зайнятість, пообіцяла приїхати, коли у
неї буде відпустка. Після відмови
доньки у допомозі вже 6 липня 2008 року
ОСОБА_10 отримав травму - перелом шийки
стегна. Стосунки між сином ОСОБА_3,
онуком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зі
спадкодавцем також були негативними та
неприязними.

З цих підстав ОСОБА_10 23 липня 2008 року
склав заповіт при свідках ОСОБА_11 та
ОСОБА_12, завірений приватним
нотаріусом ОСОБА_13, на користь ОСОБА_5,
оскільки вона на протязі останніх
місяців життя, а саме з травня до серпня
2008 року допомагала у житті та побуті
спадкоємцю, придбавала прописані
лікарем ліки, харчі, готувала йому їжу,
прала одяг та постільні приналежності.

ОСОБА_5 також зазначила, що вона
утримувала в задовільному санітарному
стані приміщенні, періодично
знаходилася у нічний час у будинку
ОСОБА_10 для надання йому допомоги, а
також влаштовувала надання медичними
сестрами медичної допомоги на дому, а
саме капельниці, уколи, інші процедури,
укладала угоди з наглядальницями, які
цілодобово надавали допомогу ОСОБА_10

Спірний заповіт ОСОБА_10 склав
добровільно, бажання висловлював
самостійно, був переконаний у своїх
намірах заповісти свій будинок на
користь ОСОБА_5, при підписанні
заповіту у присутності приватного
нотаріуса ОСОБА_13, свідків ОСОБА_12 та
ОСОБА_11

На момент посвідчення заповіту і у
подальшому заповідач ОСОБА_10 не був
визнаний у судовому порядку
недієздатним, ніякими психічними
захворюваннями не страждав. Таким
чином, позивач вважає, що складений
заповіт від 23 липня 2008 року надає повне
право їй, як спадкоємиці, отримати
свідоцтво про право на спадщину на
спірний житловий будинок та іншого
майна. Проте, у вказаному будинку
зареєстровані відповідачі по справі -
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Своїм
перебуванням, реєстрацією у спірному
будинку відповідачі перешкоджають їй у
здійсненні прав власника.

30 грудня 2008 року позивач за зустрічним
позовом звернулася до приватного
нотаріуса ОСОБА_14 для виготовлення
заяви про прийняття спадщини на
підставі заповіту ОСОБА_10 та
відповідну заяву з доданими до неї
документами направила до Сьомої
Одеської державної нотаріальної
контори. На підставі цього було
відкрито спадкову справу № 1278/2008.
Упродовж майже року (з 2007 року до
моменту смерті), спадкодавець окрім
фізичного болю, який спричиняла йому
хвороба, зазнавав душевних страждань у
зв'язку з поведінкою відповідачів,
постійно покладав надію, що
відповідачі змінять своє ставлення до
нього. Отже, вважає, що відповідачі під
час тяжкої хвороби батька, який був у
безпорадному стані, мали можливість,
але свідомо ухилялися від надання
спадкодавцю будь-якої матеріальної
допомоги та моральної підтримки,
допомоги у побуті та лікуванні, у
зв'язку з чим вона була змушена
звернутись до суду із зазначеним
позовом.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_15 позовні
вимоги за первісним позовом підтримав,
просив позов задовольнити у повному
обсязі, проти задоволення зустрічного
позову заперечував, просив відмовити у
задоволенні зустрічного позову у
повному обсязі.

ОСОБА_5 у судовому засіданні проти
задоволення первісного позову
заперечувала, просила відмовити у його
задоволенні, позовні вимоги за
зустрічним позовом підтримала, просила
його задовольнити.

Відповідач за зустрічним позовом -
ОСОБА_4 у судовому засіданні проти
задоволення зустрічного позову
заперечувала, просила відмовити у його
задоволенні у повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_6
у судове засідання не з'явилась, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлялась належним чином, 03.06.2011
року до суду надала заяву про розгляд
справи за її відсутністю.

Представники Органу опіки та
піклування Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради та
Малиновського районного відділу в м.
Одеса ГУ ДМС України в Одеській області
надали до суду заяви про розгляд справи
за їх відсутністю.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_9, у судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце розгляду справи, повідомлялись
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, заяв та клопотань про
порядок розгляду справи до суду не
надходило. Відповідач - ОСОБА_7 надав до
суду письмові заперечення проти
позову, в яких зустрічний позов не
визнав, просив у його задоволенні
відмовити.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 02 квітня 2014 року позовні
вимоги за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_5 в частині усунення ОСОБА_8, яка
діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9,
від права на спадкування за законом,
після смерті ОСОБА_10, залишені без
розгляду за заявою ОСОБА_5 (т.5, а.с. 28).

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 02 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було
відмовлено, а зустрічну позовну заяву
ОСОБА_5 було задоволено у повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про скасування рішення суду із
ухваленням нового - про задоволення
його позовних вимог та про відмову у
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

29.05.2014 року до апеляційної скарги
приєдналась ОСОБА_4, яка також ставить
питання скасування рішення суду із
ухваленням нового - про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 та про відмову у
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_5

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
часткового задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
про задоволення зустрічних позовних
вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив із того, що спадкодавець
ОСОБА_10, складаючи заповіт 23 липня 2008
року на ім'я ОСОБА_5, діяв свідомо та мав
намір передати належне йому на праві
приватної власності майно у спадщину
саме ОСОБА_5, при цьому заповіт був
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_13 при свідках ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Однак з таким висновком суду не
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, у
спадкодавця ОСОБА_10 є двоє дітей: син -
первісний позивач ОСОБА_3 та донька -
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_5 є спадкодавцю
ОСОБА_10 сторонньою собою, за 3 місяці до
смерті ОСОБА_10, тобто з травня 2008 року,
між ними склались договірні відносини,
згідно яких ОСОБА_5 як адвокат надавала
ОСОБА_10 правову допомогу по
узаконенню самовільних будівель,
зведених біля його житлового будинку.

Суд першої інстанції обґрунтовував
свій висновок тим, що саме з травня до
серпня 2008 року ОСОБА_5 допомагала у
житті та побуті спадкоємцю, придбавала
прописані лікарем ліки, харчі, готувала
йому їжу, прала одяг та постільні
приналежності, утримувала в
задовільному санітарному стані,
періодично знаходилася у нічний час у
будинку ОСОБА_10 для надання йому
допомоги, а також влаштовувала надання
медичними сестрами медичної допомоги
на дому, а саме капельниці, уколи, інші
процедури, укладала угоди з
наглядальницями, які цілодобово
надавали допомогу ОСОБА_10

При цьому рідні діти останнього жодним
чином не турбувались про його стан
здоров'я та умови проживання.

Однак, даний висновок суду є помилковим
і спростовується наявними у справі
доказами.

Так, письмові докази по справі свідчать
про те, що з 2003 року спадкодавець
ОСОБА_10 хворів на тяжкі хвороби та весь
цей час він знаходився під опікою
дітей. Завдяки їхньому піклуванню і
лікуванню батько з діагнозом рак горла
4 стадії, прожив ще понад п'ять років.

Донька спадкодавця ОСОБА_4 мешкає в
іншій області - Вінницькій, а тому не
мала змоги постійно здійснювати нагляд
за батьком.

В той час, коли діти не могли доглядати
за батьком, він був під наглядом
доглядальниці, що не заперечується й
ОСОБА_5

Зазначені обставини підтверджені в
судовому засіданні свідками ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_4, ОСОБА_6 ОСОБА_3, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, які тривалий час були знайомі
зі спадкодавцем ОСОБА_10

Як вбачається з матеріалів справи, за
короткий проміжок часу спадкодавець
ОСОБА_10 тричі складав заповіти: 04.07. 2008
року - на ім'я доньки ОСОБА_4, 08.07.2008 року -
на ім'я ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та 23.07.2008 року -
лише на ім`я ОСОБА_5, та ІНФОРМАЦІЯ_1
помер.

Таким чином за місяць до смерті
спадкодавець ОСОБА_10 склав три
заповіти, що свідчить про те, що він не
усвідомлював значення своїх дій та не
керував ними при складанні вказаних
заповітів.

Такого висновку колегія суддів дійшла,
виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що
спадкодавець ОСОБА_10 тривалий час
тяжко хворів (остання стадія раку), був
похилого віку (79 років), нерухомий
(лежачий хворий через зламане стегно),
вживав нарковмісні ліки, що
підтверджується довідкою КП „Міська
поліклініка №16" від 08.01.09 року, згідно
якої він в період з 16.07.08 року по день
смерті вживав наркотичні психотропні
лікарські засоби.

Так, у відповідності до ч. 2 п.6 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судове рішення у цивільній справі» від
18.12.2009 року № 14 при ухваленні рішення
суд відповідно до статті 212 ЦПК України
оцінює докази з урахуванням вимог
статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і
допустимість.

Відповідно до ст. 145 ЦПК України
призначення експертизи є обов'язковим
за клопотанням хоча б однієї із сторін,
якщо у справі необхідно встановити
психічний стан особи.

Враховуючи викладене та те, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд за клопотанням
позивача ОСОБА_3 призначив у справі
судову посмертну психіатричну
експертизу для з'ясування питання, чи
усвідомлював спадкодавець ОСОБА_10
значення своїх дій та чи керував ними
під час складання двох останніх
заповітів та довіреності від 01.08.2008
року на ім'я ОСОБА_5

При цьому позивач заявив клопотання
про проведення експертизи в
Українському науково-дослідному
інституті соціальної і судової
психіатрії та наркології Міністерства
охорони здоров'я України, який є
головною установою по проблемам
судової психіатрії та здійснює
науково- медичне керівництво всіма
експертними комісіями України. Згідно
наказу Міністерства охорони здоров'я
України від 05.07.1996 № 194 Український
науково-дослідний інститут соціальної
і судової психіатрії та наркології
Міністерства охорони здоров'я України
проводить експертизи в особливо
складних випадках та обслуговує усі
регіони України.

В результаті проведеної експертизи був
складений Акт №7 від 01.07.2010 року, згідно
якого

ОСОБА_10 під час складання заповітів від
08 липня 2008 року 0 10 години 40 хвилин та 23
липня 2008 року 0 18 годині 40 хвилин не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

У період з травня 2008 року до 07 липня 2008
року ОСОБА_10 не міг повною мірою
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, у період з 07 липня 2008
року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. (т.1, а.с.237-245).

Таким чином, експертна комісія, члени
якої є фахівцями в галузі психіатрії,
дійшли висновку про те, що на час
складання заповітів від 08.07.2008 року,
23.07.2008 року та довіреності від 01.08.2008
року, спадкодавець ОСОБА_10 у повному
обсязі не міг усвідомлювати значення
своїх дій та не керував ними.

Заперечуючи проти даного експертного
висновку, позивач за зустрічним
позовом ОСОБА_5 у травні 2012 року заявила
клопотання про призначення у справі
повторної експертизи, яке було
задоволено судом та ухвалою суду 25.05.2012
року була призначена повторна
посмертна судово-психіатрична
експертиза, проведення якої було
доручено Хмельницькій обласній
психіатричній лікарні №1 (т.2, а.с.143).

Однак, зазначена експертиза не була
проведена через те, що ОСОБА_5
відмовилась оплатити її проведення,
тобто ухилилась від її проведення.

Відповідно до вимог ст. 146 ЦПК України у
разі ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

Однак судом зазначених обставин не
було враховано, та не був взятий до
уваги вищезазначений Висновок судової
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи №7 від
01.07.2010 року.

При цьому суд зазначив, що Висновок
експертів не містить в собі твердження
стосовно того, що при складанні
заповітів 08.07.2008 року і 23.07.2008 року та
довіреності від 01.08.2008 року ОСОБА_10 не
міг розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Однак даний висновок суду є хибним,
оскільки у Висновку експертизи
міститься саме однозначне твердження
про те, що на час вчинення
вищезазначених дій ОСОБА_10 не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

В даному випадку поняття слова
«усвідомлювати» є тотожним поняттю
слова «розуміти».

Більш того, у відповідності до ч. 1 ст. 225
ЦК України, яка регулює питання щодо
визнання правочину недійсним, йдеться
саме про те, що правочин може бути
визнаний недійсним у разі, якщо
дієздатна фізична особа, яка вчинила
правочин у момент його вчинення не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними.

Тобто мова йде саме про можливість
особою усвідомлювати чи
неусвідомлювати значення своїх дій в
момент вчинення правочину.

У зв'язку з викладеним, висновок суду
повністю спростовується вищевказаною
комісійною посмертною
судово-психіатричною експертизою.

Колегія суддів також зазначає, що у
відповідності до ч. 6 ст. 147 ЦПК України
даний висновок експертизи не є
обов'язковим для суду і оцінюється
судом в сукупності з іншими доказами,
які є в матеріалах справи.

З цих підстав колегія суддів зазначає,
що досліджені докази, які є в
матеріалах справи, повністю
підтверджують висновок експертизи та
свідчать саме про те, що при складанні
заповітів 08.07.2008 року і 23.07.2008 року та
довіреності від 01.08.2008 року ОСОБА_10 не
міг розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою стаття 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

На підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

З підстав викладеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що складені
спадкодавцем ОСОБА_10 заповіти від
08.07.2008 року, 23.07.2008 року та довіреність
від 01.08.2008 року мають бути визнані
недійсними, оскільки ОСОБА_10 на час їх
складання у повному обсязі не
усвідомлював своїх дій та не керував
ними.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_10
підлягають задоволенню у повному
обсязі, у задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_5 також слід
відмовити у повному обсязі, оскільки
при визнанні недійсними
вищезазначених правочинів, у неї
відсутні будь-які підстави для захисту
своїх прав за зустрічним позовом.

Зазначене стосується також і позовних
вимог ОСОБА_5 щодо усунення від права на
спадкування за законом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_7, після смерті ОСОБА_10, оскільки
підстав, які передбачені ст.1224 ЦК
України, матеріали справи не містять.

Так, матеріали справи не містять
доказів про те, що зазначені особи
ухилялись від надання допомоги
спадкодавцеві ОСОБА_10, який через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
був у безпорадному стані.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги, а також особа, яка
приєдналась до неї, надали суду
достатні, належні і допустимі докази
існування обставин, на які вони
посилаються як на підставу своїх
заперечень проти оскаржуваного
рішення суду та доводів апеляційної
скарги.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що оскаржуване
рішення є помилковим, а тому вважає за
необхідне, рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 та про відмову у
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2,п.3 ч.1 ст. 307, п. 4
ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, а також
ОСОБА_4, яка приєдналась до апеляційної
скарги, задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 02 квітня 2014 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсними заповіти від імені
ОСОБА_10 від 08.07.2008 року на ім'я ОСОБА_6,
ОСОБА_5 та від 23.07.2008 року на ім`я ОСОБА_5.

Визнати недійсною довіреність від
імені ОСОБА_10 від 01.08.2008 року на ім`я
ОСОБА_5 на право розпорядження
банківськими рахунками НОМЕР_2, НОМЕР_3
в Одеській філії Ощадного банку
України.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_9, ОСОБА_4, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору - Малиновський районний
відділ в м. Одеса ГУ ДМС України в
Одеській області, Орган опіки та
піклування Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради
про визнання за ОСОБА_5 право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 на
підставі заповіту ОСОБА_10 від 23.07.2008
року; визнання ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
такими, що втратили право користування
будинком АДРЕСА_1; встановлення порядку
виконання рішення суду шляхом зняття з
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9; усунення перешкоди в
користуванні власністю ОСОБА_5, шляхом
виселення з будинку АДРЕСА_1 Стукаленка
ОСОБА_20, ОСОБА_8, ОСОБА_9, без надання
іншого житлового приміщення; усунення
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 від права на
спадкування за законом, після смерті
ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
відмовити у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко