ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді: Цимбал І.К.

при секретарях: Пархоменко А.М., Єфремов
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, про стягнення боргу за
договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дарницького
районного суду м. Києва з позовом до
відповідача, про стягнення боргу за
договором позики, мотивуючи свої
вимоги тим, що сторони уклали договір
позики, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
відповідно до умов якого, позивач, в
особі свого представника передав у
власність відповідачу валютні
цінності у вигляді в натурі та на суму
29500 доларів США, на умовах строковості
та зворотності , проте після настання
строку повернення грошових коштів,
відповідач останні добровільно не
повернув, у зв'язку з чим позивач
вимушений був звернутися до суду з
відповідним позовом та просить
стягнути з відповідача заборгованість.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
урахуванням зменшення позовних вимог
/а.с.68/ та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав в частині розміру стягнення з
відповідача нарахованих процентів,
пені, посилаючись на те. що договором не
передбачені проценти і їх сплата
позивачем ніколи не вимагалась. Крім
того, пеня у договорі визначена у
твердій грошовій сумі, що суперечить
чинному цивільному законодавству,
оскільки остання має бути визначена у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання, а
звичайно стягується відповідною
грошовою сумою, після її вирахування.
Представник відповідача пояснив, що
сума заборгованості ним визнається, а
також і визнається стягнення 3% річних,
проте нарахованих у гривневому
еквіваленті відповідно до вимог
чинного законодавства.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає встановленими наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

09.10.2010 року відповідач взяв у борг у
позивача в особі його представника
валютні цінності у вигляді в натурі та
на суму 29500 доларів США. На
підтвердження зазначеного факту
сторони уклали договір позики від
09.10.2010 року, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованим в реєстрі за № 2398 /а.с.9/.

Відповідно до п. 1 договору, відповідач
зобов'язався повернути грошові кошти
позивачу не пізніше 09.04.2011 року у
певному порядку та у визначені строки,
а саме: не пізніше 09.11.2010 року - 750
доларів США; не пізніше 09.12.2010 року - 750
доларів США; не пізніше 09.01.2011 року - 750
доларів США; не пізніше 09.02.2011 року - 750
доларів США; не пізніше 09.03.2011 року - 750
доларів США та не пізніше 09.04.2011 року -
25750 доларів США (остаточне повернення).

Відповідач частково виконав взяті на
себе обов'язки, а саме здійснив
призначені сторонами на 09.11.2010 року та
09.12.2010 року перші два часткових
повернення позики по 750 доларів США, які
було здійснено одним платежем на суму
1500 доларів США 07.12.2010 року, відповідно
до акту приймання передачі грошових
коштів /а.с.10/. В подальшому, призначене
на 09.04.2011 року повернення чергової
частини позики на суму 750 доларів США,
відповідач здійснив лише 20.04.2011 року,
про що представником позивача було
оформлено документ в одному примірнику
лише для відповідача. Наступні 750
доларів США боржник повернув через
представника 25.06.2001 року, документ на
підтвердження даного факту був
оформлений в одному примірнику, також,
лише для відповідача. Наступне
повернення коштів представнику
позивача відбулось 08.12.2011 року у
розмірі 2000 доларів США, про що була
складена розписка /а.с. 11/. 18.04.2012 року
відповідач повернув ще 1750 доларів США,
про що було складено розписку в одному
примірнику та надано лише відповідачу.

В подальшому відповідач припинив
спілкуватись та повертати
заборгованість.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх обов'язків за
договором позики, 28.09.2012 року
представники позивача вкотре
звернулись до боржника з вимогою
повернути борг. В свою чергу,
відповідач пообіцяв повернути борг у
строк до 20.10.2012 року, про що було
підписано акт відповідного змісту /а.с.
12/.

Під час зустрічі відповідача з
представником позивача, ОСОБА_3
повернув 500 доларів США,
відповідно до акту приймання передачі
від 29.10.2012 року /а.с. 13/, після чого
останній припинив виконувати своє
зобов'язання повернути борг та став
уникати будь-якого спілкування з
представниками позивача.

Під час судового засідання,
представником відповідача було надано
акт прийому передачі грошових коштів
на суму 3000 доларів США, які ОСОБА_3
повернув через представника позивача
25.03.2011 року /а.с.44/.

Таким чином, загальна сума
заборгованості відповідача по
основному боргу складає 19250
доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмові формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Позивач разом із сумою основного боргу,
просить стягнути проценти, посилаючись
на ст. 1048 ЦК України, проте такі
вимоги є не незаконними, оскільки
нарахування процентів за вище вказаною
розпискою договором не передбачено.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій же сумі, що були передані йому
позичальником) у строк та в порядку
встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо
у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про те, що вимоги позивача про
стягнення заборгованості в сумі 19250
доларів США підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про те, що вимоги позивача про
стягнення 3% річних підлягають
задоволенню частково, а саме у
гривневому еквіваленті від суми
заборгованості в розмірі 21538 грн. 15 коп.

Позивач просить стягнути з відповідача
неустойку у розмірі 2464000 грн.,
відповідно до п. 4 договору, яким
передбачено штраф (пеня) в розмірі 7000
грн. за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
виконання зобов'язання.

Суд вважає таку вимогу позивача
незаконною, оскільки в порушення ч. 3 ст.
549 ЦПК України, неустойка визначена у
твердій грошовій сумі, тоді коли
підлягає обчисленню у відсотках від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, що також
віднайшло своє відображення у
постанові ВСУ № 6-49с.

Крім того, не підлягає задоволенню і
вимога про стягнення процентів
відповідно до ст. 1048 ЦК України,
оскільки нарахування процентів за
користування коштами, їх розмір, строк,
порядок сплати, договором позики не
передбачений і під час виконання
договору такі проценти не сплачувалися
та їх сплата не вимагалась кредитором,
що свідчить про домовленість сторонами
про умови договору за відсутності
умови про сплату процентів за
користування грошовими коштами.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 60, 79, 88, 208, 209, 212 - 218 ЦПК України
та ч. 1 ст. 526, ст. 533, ч. 3 ст. 549, ст. 625, ст. 1046,
ч. 1 ст. 1047, 1048,

ч. 1 ст. 1049, ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний коду НОМЕР_1, проживає
за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2,
проживає за адресою: АДРЕСА_1
заборгованість за договором позики в
розмірі 19250 доларів США, що становить в
еквіваленті 249807 грн. 25 коп.; три
відсотки річних в розмірі 21538 грн. 15
коп.; судові витрати в розмірі 2713 грн. 45
коп., а всього стягнути 274058 /двісті
сімдесят чотири тисячі п'ятдесят вісім/
грн. 85 коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду м.
Києва через Дарницький районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: