АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/7746/14
Головуючий у 1 інстанції - Заєць Т.О.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 червня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

Головуючого -
Панченка М.М.

Суддів -
Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

При секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Святошинського районного суду
м.Києва від 25 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
третя особа Національний банк України
про захист прав споживачів,
зобов»язання вчинення певної дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року позивачка
ОСОБА_1 звернулась з позовом до
відповідача Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк»
(далі-ПАТ»УкрСиббанк») про захист прав
споживачів, яке на думку позивача,
полягало в тому, що при укладені
кредитної угоди, укладеної сторонами
15.02.2007 року, умовами договору не було
передбачене застереження щодо
збереження банківської таємниці та
відповідальності за її незаконне
розголошення або використання, що на
думку позивача є істотною умовою
договору.

Аналогічний обов»язок внесення
такої умови до кредитної угоди
закріплено в п.1.4 Постанови правління
НБУ України №267 від 14.07.2006 року «Про
затвердження Правил зберігання,
захисту, використання та розкриття
банківської таємниці», згідно якого
банки зобов»язані за погодженням з
клієнтом відображати в договорах, що
укладаються між банком та клієнтом,
застереження щодо збереження
банківської таємниці та
відповідальності за її незаконне
розголошення або використання.

Позивачка вважаючи, що тим самим
були порушені її права, як споживача
банківських послуг, просила
зобов»язати відповідача погодити з
позивачкою умови щодо внесення до
кредитної угоди застереження про
банківську таємницю та вчинити дії
щодо внесення до кредитної угоди вище
зазначеного застереження про
нерозголошення банківської таємниці.

Рішенням Святошинського районного
суду м.Києва від 25 квітня 2014 року в
позові відмовлено /а.с.85-87/.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1 послалась на доводи, викладені в
позовній заяві, просить скасувати
рішення суду першої інстанції, як
ухвалене з порушенням вимог
матеріального та процесуального права,
і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов /а.с.89-90/.

Заслухавши доповідь по справі,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить відхилити,
а рішення залишити без змін з таких
підстав.

Як слідує з матеріалів справи і
таке встановлено судом, відповідно до
кредитної угоди за №0 від 15.02.2007
року АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1
кредитні кошти в розмірі 44.000
швейцарських франки терміном до 15.02.2017
років під 8,99% річних /а.с.3-7/.

Таким чином, між ОСОБА_1 та АКІБ
«УкрСиббанк» виникли відносини
договору кредиту, які, відповідно до
ст.1054 ЦК України полягають у тому, що
банк (кредитодавець) зобов"язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов"язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Вважаючи, що указаний кредитний
договір укладено з порушенням чинного
законодавства, позивачка звернулась з
цим позовом до суду, вимагаючи внести
до договору зміни в частині включення
до умов договору застереження про
нерозголошення банківської таємниці
та відповідальності за її незаконне
розголошення.

При цьому, позивачка посилається
на п.1.4. Постанови Правління НБУ №267 від
14.07.2006 року «Про затвердження Правил
зберігання, використання та розкриття
банківської таємниці», згідно якого
банки зобов»язані за погодженням з
клієнтом відображати в договорах, що
укладаються між банком та клієнтом
застереження щодо збереження
банківської таємниці та
відповідальності за її незаконне
розголошення або використання».

Позивачка вважала указану умову
такою, що є істотною для укладення
кредитних договорів в силу ч.4 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів».

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов»язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст.627 ЦК України
відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв,
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Дійшовши висновку про відхилення
позовної заяви, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції правомірно
керувався ст.638 ЦК України, та виходив з
того, що кредитний договір укладений
сторонами у відповідності до вимог
чинного законодавства, та згідно
статутних положень банку.

Так, згідно ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що умова в
кредитному договорі про застереження
про нерозголошення банківської
таємниці не є істотною умовою
кредитної угоди, оскільки ця умова
ніяким чином не впливає на укладання та
виконання договірних умов і не ущемлює
права будь-якої сторони щодо суті
договірних умов.

При цьому, зобов»язання банку
дотримуватись банківської таємниці та
відповідальність банку в разі
порушення банківської таємниці,
зокрема розголошення без згоди клієнта
його персональних даних чи договірних
умов передбачене ст.61,73 Закону «Про
банки та банківську діяльність», а
також, відповідно до Закону України
«Про захист персональних даних».

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203
цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що,
відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що сторонами при укладанні
кредитної угоди дотримані вимоги,
встановлені частинами першою-третьою,
п»ятою та шостою ст.203 ЦК України, які є
необхідними для чинності правочину.

Позивачка не навела суду
доказів, які б могли свідчити про
недійсність укладеного нею з
відповідачем правочину чи окремих його
частин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, а доказування
не може грунтуватись на припущеннях.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене на повно
з»ясованих обставинах з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права, а доводи викладені в апеляційній
скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Святошинського
районного суду м.Києва від 25 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді