У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Боднар О.В.,
Кеміня М.П.,

при секретарі :
Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_1 на рішення
Іршавського районного суду від 11
лютого 2014 року в справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про
дострокове стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу на рішення Іршавського
районного суду від 11 лютого 2014 року,
яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 солідарно на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» достроково
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 140 864,32 грн., яка складається із
заборгованості по кредиту -119 916,18 грн.,
заборгованості по відсоткам - 11 584,02 грн.
та пені - 9 364,12 грн., а також 1408,64 грн.
судового збору.

У скарзі просить скасувати зазначене
рішення в частині стягнення з неї суми
в розмірі 34055,94 грн., яка стягнута поза
межами строку позовної давності, як
незаконне та необґрунтоване, і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у позові банку про стягнення з неї
суми 34055,94 грн. відмовити.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримала.

Представник позивача ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» Артимич М.М. апеляційну
скаргу не визнав, просив таку
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання
не з»явилася, хоча про час і місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином, а тому її неявка згідно
ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
07.07.2006 року між Акціонерним
поштово-пенсійним банком Аваль
(правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») і ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір
№014/4043/84/27364, згідно якого остання
отримала кредит у розмірі 20 00,00 доларів
США, зі сплатою відсотків за
користування кредитом 12,0% річних.
Відповідно до умов кредитного договору
відповідачка ОСОБА_1 зобов'язалася
щомісячно, до 15 (п'ятнадцятого) числа
кожного місяця сплачувати частину
кредиту та відсотки по ньому, згідно з
графіком платежів, з кінцевим терміном
погашення до 08.07.2026 року.

З метою зменшення фінансового
навантаження на позичальника в умовах
кризових явищ в економіці в Україні
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і
ОСОБА_1 17.02.2009 року була укладена
додаткова угода №014/4043/84/27364-1 до
вказаного кредитного договору,
відповідно до якої Графік погашення
кредиту та сплати інших платежів
викладений в новій редакції в Додатку,
який є невід»ємною частиною Додаткової
угоди, згідно якого щомісячний платіж
ОСОБА_1 становить 137,38 доларів США, а
строк погашення кредиту по 06.07.2031 року.

Однак, в порушення умов кредитного
договору та додаткової угоди до цього
договору відповідачка ОСОБА_1 своїх
зобов'язань належним чином не виконує,
а саме не сплачує кредит та відсотки за
користування кредитом, у зв'язку з чим
станом на 23.09.2013 року у неї виникла
заборгованість в сумі 16 455,34 доларів
США, в тому числі заборгованість по
кредиту - 15 002,65 доларів США,
заборгованість по сплаті відсотків -
882,05 доларів США та пені - 570,64 доларів
США.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право позивача вимагати дострокового
повернення кредиту та сплати процентів
передбачено і умовами п.6.5. кредитного
договору, згідно якого у випадку
невиконання позичальником умов цього
договору та/або договорів застави, та
інших договорів, що забезпечують
погашення кредиту, достроково
стягувати заборгованість за кредитом,
нараховані відсотки за користування
кредитом та штрафні санкції. Таке
стягнення здійснюється за рахунок
коштів, майна та майнових прав
позичальника, включаючи забезпечення
за цим договором, за умови попереднього
(за 30 календарних днів) повідомлення
позичальника рекомендованим листом.

Як вбачається з матеріалів справи,
позичальник ОСОБА_1 вимогу банку про
дострокове виконання грошових
зобов'язань за кредитним договором від
27.09.2013 року №114-8-0-00/6-3368, а саме про
дострокове погашення кредиту в сумі 15
002,65 доларів США та прострочених
відсотків в сумі 895,98 доларів США
протягом не більш ніж 60 календарних
днів з дати цієї вимоги, яку
відповідачка ОСОБА_1 згідно
рекомендованого листа отримала 04.10.2013
року (а.с.15-16) і до цього часу не
виконала, тому суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
стягнення з неї кредитної
заборгованості в сумі 140 864,32 грн. ( 17 623,46
доларів США), яка складається із
заборгованості по кредиту - 119 916,18 грн.
(15 002,65 доларів США), заборгованості по
відсоткам - 11 584,02 грн. (1 449,27 доларів США)
та пені - 9 364,12 грн. (1 171,54 доларів США),
згідно заяви про збільшення позовних
вимог від 20.01.2014 року та розрахунку
заборгованості станом на 16.01.2014 року
(а.с.51-56).

Доводи апеляційної скарги про те, що
задоволенню підлягають лише позовні
вимоги в межах строку позовної
давності з 20.01.2011 року по 20.01.2014 року в
сумі 106 808,38 грн., в тому числі 89581,55 грн.
основного боргу, 8101,70 грн. відсотків та 9
125,13 грн., то такі не заслуговують на
увагу, оскільки банк до суду з даним
позовом звернувся в межах трирічного
строку позовної давності з вимогами
про дострокове стягнення
заборгованості по кредиту і відсотків
(ст.257 ЦК України), та в межах річного
строку про стягнення пені (ст.258 ЦК
України).

З огляду на наведене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК
України слід залишити без зміни, а
апеляційну скаргу відповідача
відхилити, оскільки суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від
11 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуюча :

Судді :