Справа № 145/314/14-ц
Провадження №2-о/145/27/2014
РІШЕННЯ

іменем України

29.05.2014 Тиврівський районний суд
Вінницької області

в складі : головуючого Мазурчак А. Г.

за участю секретаря
Мигдальської Н.М.,

представник заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Тиврів цивільну справу
за заявою ОСОБА_2 про підтвердження
факту безпосередньої участі в бойових
діях, заінтересовані особи - управління
Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області, управління праці і
соціального захисту насеелення
Тиврівської районної державної
адміністрації , -

встановив :

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в
якій вказує, що він, ОСОБА_2, народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Плещин
Шепетівського району Хмельницької
області. Проживав в цьому селі до 1948
року. В період Великої Вітчизняної
війни 1941-1945 років в березні 1944 року під
час звільнення радянськими військами
міста Шепетівка, де розміщалась
вузлова залізнична станція, німці з
міста Шепетівка вели артилерійський
обстріл позицій радянських військ, що
розміщались в селі Плещин. В цей час
підрозділ радянських військ
дислокувався на садибі сім'ї ОСОБА_2,
яка була зобов'язана надати бійцям
нічліг та харчове забезпечення. Там
перебував і він, ОСОБА_2. На той час йому
було 11 років.

Пригадуючи події березня 1944 року, в
яких він отримав важкі поранення,
повідомляє таке.

Радянський підрозділ через ліс в обхід
міста Шепетівки вийшов в їхнє село
Пліщин з подальшим завданням оточити
німецький гарнізон в місті Шепетівці і
розгромити їх. Їхнє село знаходилось
від 0,5 до 1 км від лісу. Один із
підрозділів зупинився в їхній хаті та
інших господарських будівлях. Так як
хата знаходилась першою від Шепетівки,
то в садочку в напрямку міста Шепетівки
була виставлена гармата. Командир
підрозділу, довідавшись від нього, що
він знає всі доріжки і стежки через ліс
до Шепетівки, попросив його матір дати
згоду, щоб він провів розвідників до
Шепетівки. Мати довго не погоджувалась,
а після погодилась. Його згоди довго
чекати не було потрібно, так як у війну
він з товаришами грали вже віддавна,
коли пасли корови у лісі. Він стежкою за
лісниковою хатою провів розвідників
через ліс і вийшли з лісу під
Шепетівкою за 20-30 метрів від крайньої
хати. Командир розвідників і солдати
були переодягнені у цивільний одяг.
Перед виходом із Пліщина йому мати
сказала, щоб він розвідників направив
до їхньої родички ОСОБА_3, хата якої
знаходилась третьою скраю від лісу в
Шепетівці по вул.Червоній, а сам щоб
повернувся додому. Так він і зробив. Вже
після визволення Шепетівки довідався,
що тітка ОСОБА_3 була зв'язковою з
партизанами Шепетівської округи. Він
повернувся додому і ліг спати в
прибудові до хати (курятнику). В їхній
хаті на постій стали командир і
солдати, що були дуже втомлені. Частина
солдат розмістились також в сусідніх
хатах. Заснув він міцно, так як до
Шепетівки було 5 км, які йому довелось
пройти туди і назад. Вранці його мати не
стала будити, а погнала корову в ліс до
пастушків, таких як і він, сама. Як
розказувала вона пізніше, корову вона
успіла загнати у ліс до обстрілу
німцями позицій радянських
підрозділів в селі. При обстрілі
снаряди падали поблизу. Один із них
упав біля хати, хвилею якого знесло
прибудову (курятник), а його поранило в
голову, ноги і відірвало палець руки.
Під натиском німецьких танків і
переважаючих чисельністю німецьких
сил їхній передовий загін відійшов у
ліс. Німці в ліс боялись заходити і
закріпились біля лісу. Десь через два
тижні радянські війська, зібравшись з
силами, атакували німецькі позиції і
оточили Шепетівку.

В подальшому ворога було розгромлено.
Після визволення Шепетівки його
помістили у відновлену районну
лікарню, де зробили хірургічну
операцію і видалили з голови невеликий
осколок розміром до 1,5 сантиметра, який
довгий час зберігав як згадку про
війну. Цей осколок він показував на
суді 17 лютого 2005 року, як доказ про
поранення під час бойових дій у 1944 році.

Після рішення суду Вінницька МСЕК № 2
винесла рішення про переведення його з
цивільної 2-ої групи інвалідності на
2-гу групу ІВВВ. Після цього він став
користуватись пільгами як інвалід ВВВ.
При виписці МСЕК йому в управлінні
соціального захисту населення видали
посвідчення інваліда 2-ої групи ВВВ і
вилучили посвідчення учасника Великої
Вітчизняної війни. Йому пояснили, що
статус ІВВВ вищий за статус учасника
бойових дій. Через це він ніколи не
ставив питання про отримання
відповідного посвідчення, як
безпосередній учасник бойових дій в
період 1941-1944 років. Грошові виплати
інваліда ВВВ завжди були більшими за
виплати для учасника бойових дій. Про
це говорять і нормативні документи. У
2011 році рішенням МСЕК йому була
установлена 1-6 група інвалідності.
Після цього йому стали доплачувати до
пенсії 15% прожиткового мінімуму.

У 2013 році його здоров'я різко
погіршилось, зросли витрати на
медикаменти. Йому виповнилось 81 рік. В
результаті розгляду його заяви
рішенням МСЕК йому встановлено 1-у
групу інвалідності ВВВ. Він написав
заяву в Пенсійний фонд, щоб йому
виплачували згідно закону 3137-VI від
15.03.2011р. допомогу на догляд як інваліду
ВВВ в розмірі згідно статті 7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» по
пункту а) статті 8 для інвалідів ВВВ і 1-Б
групи (50%) і за пунктом 4 тієї ж статті,
але за групою 1-а інвалідності 100%
розміру прожиткового мінімуму згідно
рішення МСЕК на догляд. Йому пенсійний
фонд відмовив і встановив, згідно
відповіді директора департаменту
пенсійного забезпечення Пенсійного
фонду України пана ОСОБА_4, доплату за
пунктом 5, як для інвалідів війни, які
втратили працездатність і не мають
права на пенсію. В результаті йому
визначено допомогу в розмірі 30%
прожиткового мінімуму.

Насправді його не можна було відносити
до категорії осіб, які не мають права на
пенсію, оскільки він заробив собі
пенсію, має 48 календарних років
трудового стажу, а страхового стажу - 60
років (копія розрахунку страхового
стажу додається).

Підтвердження факту безпосередньої
участі в бойових діях в період Великої
Вітчизняної війни йому потрібно для
належного обрахунку належної пенсії,
встановленої для безпосередніх
учасників бойових дій. Досі він не
ставив цього питання, оскільки має
статус інваліда ВВВ.

Тиврівський районний суд Вінницької
області у складі головуючого Мазурчака
А.Г. своїм рішенням від 17 лютого 2005 року
встановив факт, що він мав поранення
обох нижніх кінцівок, голови та кисті
правої руки отримав в березні 1944 року
під час Великої Вітчизняної війни.

Однак у зв'язку із нечіткістю
формулювання рішення суду Управління
Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області не визнає факт його
безпосередньої участі в бойових діях в
період Великої Вітчизняної війни в
період 1941-1945 років.

Просить підтвердити факт
безпосередньої участі ОСОБА_2 в бойових
діях в період Великої Вітчизняної
війни 1941-1945 років.

В судовому засіданнізаявник та його
представник ОСОБА_1 заяву підтримали,
просять її задоволити з підстав,
викладених у ній.

Представник заявника ОСОБА_1 пояснив
суду, що родичка заявника була
партизанкою і заявник водив солдат до
неї. Також звертає увагу суду на те, що
рішенням суду від 17.02.2005 р. встановлено
факт поранення ОСОБА_2 під час ВВВ.
Свідчення свідка ОСОБА_5
підтверджують, що заявник отримав
поранення, будучи учасником бойових
дій, оскільки виконував завдання
військового командира та партизанки..

Заявник ОСОБА_2 пояснив суду, що
поранення він отримав після того, як
повернувся із Шепетівки. Коли
розірвався снаряд, він спав в прибудові
і тоді її знесло хвилею вибуху. Членом
військових формувань, партизанських
загонів підпілля він не був. В складі
діючих частин у той період не
перебував.

Представники заінтересованої особи -
управління Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі - Кубик В.А. та
Зацепіна С.В. пояснили суду, що у
даному випадку заінтересованою особою
є УПСЗН Тиврівської РДА, а не
управління ПФУ у Тиврівському районі,
оскільки встановлення статусу
інвалідів ВВВ чи учасника бойових дій
належить до управління праці і
соціального захисту Тиврівської
райдержадміністрації..

Представник заінтересованої особи -
УПСЗН Тиврівської РДА - Татарчук В.В.
просить відмовити в задоволенні заяви.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь
у розгляді справи, дослідивши
матеріали справи, вважає, що в
задоволенні заяви слід відмовити,
оскільки відповідно до ст.5 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" зі
змінами і доповненнями учасниками
бойових дій є особи, які брали участь у
виконанні бойових завдань по захисту
Батьківщини у складі військоих
підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх
видів і родів військ Збройних Сил
діючої армії (флоту), у партизанських
загонах і підпіллі та інших
формуваннях як у воєнний, так і у
мирний час.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 6 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" зі
змінами і доповненнями серед переліку
осіб, які належать до учасників
бойових дій, визначених даною статтею,
учасниками бойових дій визнаються
особи, які в період ВВВ перебували у
складі частин і підрозділів діючої
армії та флоту як сини, вихованці
полків і юнги до досягнення ними
повноліття.

Також відповідно до п.11 даної статті
особи, які були залучені командуванням
військових частин, державними і
громадськими організаціями до
розмінування полів і об'єктів
народного господарства, та особи, які
на мінних тральщиках брали участь у
траленні бойових мін у територіальних
і нейтральних водах у воєнний і
повоєнний час, а п.12 даної статті
передбачено, що учасниками бойових дій
визнаються особи, які у
неповнолітньому віці були призвані до
лав Радянської Армії і
Військово-Морського Флоту під час
військових призовів 1941-1945 років.

Статтею 6 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" зі змінами і
доповненнями встановлено вичерпний
перелік категорій осіб, які можуть
бути визнані учасниками бойових дій.

Заявник ОСОБА_2, хоча й був
неповнолітнім у період ВВВ, однак
доказів того, заявник він відноситься
до вказаних категорій осіб не надав і в
судовому засіданні їх не здобуто.

ОСОБА_2 був поранений в березні 1944 р. у
сараї свого будинку. Даний факт було
встановлено рішенням Тиврівського
районного суду Вінницької області від
17.02.2005 р. (а.с.7) і зазначено в
резолютивній частині даного рішення,
що ОСОБА_2 поранення обох нижніх
кінцівок, голови та кисті правої руки
отримав у березні 1944 року під час
Великої Вітчизняної війни. У зв'язку з
чим ОСОБА_2 встановлена інвалідність
та надані пільги, встановлені
законодавством для вереранів ВВВ та
інвалідів ВВВ, що стверджується
посвідченням та довідкою МСЕК (а.с.5, 6).

Твердження заявника про те, що він
отримав поранення, виконуючи завдання
командування Червоної Армії не
підтверджені належними та
переконливими доказами, а також
спростовуються його ж поясненнями
стосовно того, що поранення отримав
врезультаті обстрілу, коли спав у
прибудові до свого будинку.

Керуючись ст.ст.11; 60; 212-215; 223; 256; 259 ЦПК
України , -

вирішив :

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про
підтвердження факту безпосередньої
участі в бойових діях відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана до апеляційного суду Вінницької
області через Тиврівський районний суд
протягом десяти діб з дня його
проголошення. Особи які брали участь у
справі, але не були присутні судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. Г. Мазурчак