АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ [1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості та
виселення, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 04 березня
2014 року, -

встановила:

05.12.2013 р. позивач звернувся до суду з
вказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
обґрунтовуючи вимоги тим, що
відповідно до умов договору «Про
підготовку спеціалістів» від 11.09.1995
року та додаткових угод до нього
№07-94 від 21.02.1997 року, №07-94-1 від 28.10.1998
р. Київський національний університет
ім. Т.Шевченка передав у користування
Міністерству оборони України
блок-секції у гуртожитку АДРЕСА_1 для
проживання офіцерів,
офіцерів-слухачів та членів їх сімей
на термін навчання.

22 грудня 1997 року було укладено
договір №135 про підготовку
спеціалістів, до якого 19 серпня 2009
року було укладено додаткову угоду
№303/44/09.

Відповідно до умов цього договору,
термін користування житловими
приміщеннями в студентському
гуртожитку АДРЕСА_1 університету
визначено не пізніше кінця 2011 року.

Оскільки з 1 січня 2012 року Київський
національний університет імені
Т.Шевченка не має жодних договірних
відносин з Міністерством оборони
України, позивач просив в порядку ст.132
ЖК України виселити відповідачів з
кімнат АДРЕСА_1 вказаного гуртожитку.

Оскільки відповідачі не звільнили
приміщення гуртожитку та не в повному
обсязі сплачували плату за проживання
в ньому, внаслідок чого утворився
борг, просив стягнути суму
заборгованості в розмірі 33 645 грн. 15
коп.

Ухвалою Голосіївського районного
суду м. Києва від 04 березня 2014 року
позовні вимоги до ОСОБА_3 залишено без
розгляду.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 04 березня 2014 року
позов задоволено. Виселено ОСОБА_2 з
кімнат АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь Київського національного
університету ім. Т. Шевченка
заборгованість в сумі 33 645,15 грн.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що
договір про підготовку спеціалістів
від 11 вересня 1995 року, договір №135 від 22
грудня 1997 року та договір №67 від 24
липня 2006 року ( та додаткової угоди до
зазначених договорів), були укладені
між позивачем та Міністерством оборони
України. Між ним та позивачем не існує
договірних відносин, будь-які
зобов'язання в період проживання в
гуртожитку у нього були тільки перед
Міністерством оборони України. Разом
з тим, судом не було залучено
Міністерство оборони України до
участі в справі в якості відповідача,
не зважаючи на подане ним клопотання.
Оскільки він не був учасником
договірних відносин, разом з ним в
гуртожитку проживає також його
донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, правові
підстави для його виселення відсутні.
Зазначив, що звільнення з лав
Збройних Сил України не вплинуло на
його взаємовідносини з Міністерством
оборони України, оскільки останнє
своїх зобов'язань з приводу надання
іншого житла не виконало.

Оскільки він сплачував розмір
щомісячної плати за проживання, який
був встановлений умовами додаткової
угоди №303/44-09 від 22.08.2009 р., про зміну
розміру плати за проживання в
гуртожитку відповідно до п.3.2 цієї
угоди його попереджено не
було,вважає що правові підстави для
стягнення заборгованості відсутні.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити.

Представник Київського національного
університету імені Тараса Шевченка -
Кириленко І.С. просила апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення осіб, що беруть участь у
справі, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги про
виселення відповідача з приміщень
гуртожитку АДРЕСА_1, суд першої
інстанції виходив з права позивача, як
власника майна, вимагати усунення
перешкод до користування своїм
майном.

Разом з тим, позов заявлено з інших
правових підстав, а саме ст.132 ЖК
України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у
справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до договору «Про
підготовку спеціалістів», укладеного
11.09.1995 р. та додаткових угод до нього
за №07-94 від 21.02.1997 р., №07-94-1 від 28.10.1998 р.,
укладених між Київським національним
університетом ім. Т. Шевченка та
Міністерством оборони України,
останньому було передано у
користування блок-секції у гуртожитку
АДРЕСА_1 для проживання офіцерів,
слухачів та членів їх сімей, які
проводять оплату за проживання
особисто, розмір якої визначається за
згодою сторін.

22 грудня 1997 року між Київським
національним університетом ім. Т.
Шевченка та Міністерством оборони
України було укладено договір №135 про
підготовку спеціалістів, до якого 19
серпня 2009 року було укладено
додаткову угоду №303/44/09.

Відповідно до п. 1.3 вказаного договору,
для забезпечення житлово-побутових
умов курсантам та слухачам
військового інституту виділений
гуртожиток АДРЕСА_2 з наявними
меблями, інвентарем та іншим
обладнанням; житлові кімнати в
гуртожитку АДРЕСА_1, які надані
Університетом в тимчасове
користування Міністерству для
проживання 57 сімей
військовослужбовців і працівників
Збройних Сил України, а також
військовослужбовців звільнених у
запас або відставку та членів їх
сімей, згідно Додаткових угод №07-94 від
21.02.1997 р., №07-94-1 від 28.10.1998 р., №66 від
24.07.2006 р. до Договору «Про підготовку
спеціалістів» від 11.09.1995 р. та
договору №67 від 24.07.2006 р.

Відповідно до п. 4.1 цього договору з
урахуванням внесених до нього змін
відповідно до додаткової угоди
№303/44/09 від 19.08.2009 р., термін дії
даного договору визначено з 1 січня
1998 року до 31 грудня 2011 року.

Сторони домовились, що після введення
в експлуатацію житлового будинку по
вул. Бориспільській,26 у м. Києві
Міністерство вивільняє (шляхом
переселення сімей
військовослужбовців і працівників
Збройних Сил України в житлові
приміщення, які їм будуть надані) і
передає Університету житлові
кімнати в студентському гуртожитку
АДРЕСА_1 Київського національного
університету імені Тараса Шевченка
зайняті на даний час 10 сім'ями
військовослужбовців, у тому числі
звільнених у запас або відставку. До
кінця 2011 року Міністерство проводить
відселення всіх сімей
військовослужбовців звільнених у
запас або відставку і передає
Університету вивільнені житлові
кімнати в студентському гуртожитку
АДРЕСА_1 (п.2.1, п. 2.3 додаткової угоди
від 19.08.2009 р. №303/44/09) (а.с.14).

Статтею 626 ЦК України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_4 з 06.12.1996
р. зареєстрований в АДРЕСА_3
Власником особового рахунку є
Військовий інститут Київського
національного університету імені
Т.Шевченка. Будинок знаходиться на
балансі КНУ (а.с. 170).

Відповідач ОСОБА_2 з сім'єю був
вселений до приміщення гуртожитку
АДРЕСА_1 відповідно до Списку
військовослужбовців, затвердженого
після укладання додаткової угоди
№17-94-1 до договору про підготовку
спеціалістів від 11.09.1995 р.

Відповідно до наказу заступника
Міністра оборони України (по
особовому складу) від 09 листопада 2006
року №26-ПМ, старшого прапорщика
ОСОБА_2, старшину
військово-гуманітарного факультету
Військового інституту Київського
національного університету ім.
Т.Шевченка звільнено у запас за
пунктом 63, підпункт «в» (за станом
здоров'я), з залишенням на квартирному
обліку для позачергового отримання
житла за рахунок МО України (а.с.64).

Доказів виконання Міністерством
оборони України своїх зобов'язань в
частині відселення всіх сімей
військовослужбовців, в тому числі
сім'ї відповідача, з приміщення
гуртожитку АДРЕСА_1 суду не надано.

Не притягнення Міністерства оборони
України до участі в справі потягло за
собою неповне з'ясування обставин, що
має істотне значення для правильного
вирішення даного спору.

Враховуючи, що відповідач не був
стороною договору №135 про підготовку
спеціалістів від 22 грудня 1997 року, а
виселення останнього має бути
наслідком належного виконання
договірних відносин з боку
Міністерства оборони України, правові
підстави для задоволення позову в цій
частині відсутні.

Також не можуть бути застосовані в
якості підстав для виселення
положення ст.132 ЖК України, оскільки
відповідач не підпадає під визначення
категорій осіб, які підлягають
виселенню з гуртожитку. Інших правових
підстав для виселення позивачем не
зазначено, а тому колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову в
задоволенні позову про виселення без
надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів не погоджується також
з висновком суду в частині стягнення
з відповідача заборгованості по
оплаті за проживання в гуртожитку.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач був заселений та мешкав в
гуртожитку АДРЕСА_1 в той час, коли
діяли умови договору про підготовку
спеціалістів від 11 вересня 1995 року з
додатковими угодами №07-94 від 21.02.1997 р.
та №07-94-1 від 28.10.1998 р. та договору №135
від 22.12.1997 р. з додатковою угодою
№303/44-09 від 19.08.2009 р.

Додатковою угодою №303/44-09 від 19.08.2009 р.
визначено порядок розрахунків за
користування житловими приміщеннями
у гуртожитку і розмір платежів.

Відповідно до п. 3.1, п. 3.2 вказаної
угоди розмір та порядок місячної
плати за користування житловим
приміщенням, місцями загального
користування та надані
житлово-комунальні послуги
встановлюється наказами ректора
Університету. Розмір оплати був
встановлений наказом ректора від
21.03.2006 р. №184-32 «Про оплату за
користування гуртожитком
Університету», який складав: 100 грн. в
місяць за одне ліжко-місце зайняте
співробітниками Університету та
членами їх сімей; 110 грн. в місяць за
одне ліжко-місце зайняте мешканцями ,
які не є співробітниками
Університету, та членами їх сімей; 110
грн. в місяць за зайняті додаткові
ліжко-місця. В разі зміни цін і
тарифів на житлово-комунальні послуги
та енергоносії Університет може
змінювати розмір оплати за
проживання і гуртожитку з
обов'язковим попередженням про це
мешканців не менш ніж за місяць на
підставі наказу ректора Університету.

Як вбачається з наданих суду
розрахунків, відповідач сплачував
плату за проживання відповідно до
умов, встановлених вищевказаною
додатковою угодою.

В 2009 році оплата за проживання в
гуртожитку збільшилась до 282 грн. за
одне ліжко-місце, а в 2011 р. - до 402 грн.
Загальний розмір плати за проживання
для відповідача збільшився з 550 грн.
до 2010 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні належні
докази того, що відповідач був
попереджений про наступне підвищення
оплати за проживання в гуртожитку.

Відсутні також докази настання
обставин, що слугували б підставою
для підвищення плати за тимчасове
користування жилим приміщенням у
гуртожитку у розумінні підвищення цін
і тарифів на житлово-комунальні
послуги та енергоносії, що є
обов'язковою передумовою для
винесення відповідного наказу
ректора про оплату за користування
гуртожитками.

Враховуючи, що судом першої інстанції
не дотримано норм процесуального
права, а також неправильно застосовано
норми матеріального права, апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
ухвалене в справі судове рішення -
скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст.303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду
м.Києва від 04 березня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Київського
національного університету імені
ТарасаШевченка до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості та виселення
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/5467/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Сальникова  Н.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.