22-ц/775/253/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької
області у складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Попової С.А.,
Кочегарової Л.М.,

при секретарі Ушаковій О.В.,

розглянувши справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Волноваського районного суду
Донецької області від 20 грудня 2013 року
у справі за її позовом до Новотроїцької
селищної ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання незаконною бездіяльність
органу місцевого самоврядування,
зобов'язання припинення дії, порушуючи
її право власності, стягнення
матеріальної та моральної шкоди,

в с т
а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2
звернулася з позовом до Новотроїцької
селищної ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
просила визнати незаконною
бездіяльність органу місцевого
самоврядування по збереженню
спадкового майна, зобов'язати
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
припинити дії, які порушують її право
власності та стягнути солідарно з усіх
відповідачів у відшкодування
матеріальної шкоди 100 749 грн. та
моральної шкоди 10 000 грн.

Рішенням Волноваського
районного суду Донецької області від 20
грудня 2013 року у позові ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення скасувати, позовні
вимоги задовольнити, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 просили розглянути справу у їх
відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_6, які просили скаргу
задовольнити, заперечення
представника Новотроїцької селищної
ради Внукової З.В., дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
відхиленню за таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, що згідно
рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 18 травня 2012 року
за ОСОБА_2 визнано право власності на
спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1.
Право власності на будинок позивачка
зареєструвала 25 червня 2012 року. Будинок
знаходиться на території
Новотроїцької селищної ради
Новоазовського району Донецької
області.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові,
суд першої інстанції виходив з того, що
Новотроїцька селищна рада права та
законні інтереси позивачки не
порушувала, доказів того, що
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
пошкодили або привели в непридатний
для використання спадковий
будинок по АДРЕСА_1, позивачкою не
надано.

Висновки суду відповідають
обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів
справи, в будинку АДРЕСА_2 була
зареєстрована та проживала ОСОБА_8, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19).

13 квітня 2012 року ОСОБА_2, яка
проживає АДРЕСА_3, звернулася до суду і
рішенням Волноваського районного
суду Донецької області від 18 травня 2012
року за позивачкою визнано право
власності на спадщину за законом на
будинок АДРЕСА_1, який належав
спадкодавцю ОСОБА_8 (тітка позивачки).

Обґрунтовуючи свої вимоги до
Новотроїцької селищної ради ОСОБА_2
послалася на те, що Рада повинна була
забезпечити збереження спадкового
майна ОСОБА_8, а оскільки ніяких
заходів прийнято не було, то
бездіяльність Ради слід визнати
незаконною.

Однак, ці вимоги позивачки
судом першої інстанції визнані
безпідставними і колегія суддів з цим
погоджується.

Згідно з положеннями ст.1173
ЦК України, шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
дією чи бездіяльністю органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Згідно до Закону України «Про
нотаріат» і Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських рад,
затвердженої наказом МЮ України за №22/5
від 25 серпня 1994 року (зареєстрований
26.10.1994 р. за №256/466), заходи щодо охорони
спадкового майна вживаються лише коли
це потрібно в інтересах спадкоємців,
відказоодержувачів, кредиторів або
держави лише за повідомленням вказаних
громадян, державних установ,
підприємств чи організацій.

Відповідно ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі справи вбачається, що
ОСОБА_2 не представила суду першої
інстанції будь-яких доказів того, що
вона зверталася до Ради із заявою про
прийняття заходів збереження
спадкового майна після того, як
рішенням суду за нею було визнано
право на спадщину за законом на
будинок АДРЕСА_1. Не надано таких
доказів і суду апеляційної інстанції.

Заперечуючи проти апеляційної
скарги ОСОБА_2, представник
Новотроїцької селищної ради Внукова
З.В. зазначила, що звернень позивачки
до Ради з приводу збереження
спадкового майна не було ні в усній, ні
в письмовій формі. Не надходило такої
інформації і від юридичних осіб, а
тому, підстав для застосування
заходів збереження спадкового майна
Рада не мала ні з 2004 року - після
смерті ОСОБА_8, ні з 2012 року - часу
визнання права на спадщину за
позивачкою.

Ці обставини підтверджені
випискою з книги обліку заяв про
вжиття заходів щодо охорони спадкового
майна Новотроїцької селищної ради та
довідкою Ради від 29 листопада 2013 року
про відсутність звернень позивачки з
цього приводу до Ради (а.с.54-55,58).

Тому, суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку, що
Новотроїцька селищна рада не
допустила факту бездіяльності по
збереженню спадкового майна ОСОБА_8 і
відмовив ОСОБА_2 у позові до Ради про
визнання бездільності незаконною,
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
необхідність скасування судового
рішення, у зв'язку хибними та
передчасними висновками суду першої
інстанції, в цій частині, є
непереконливими.

Правильним апеляційний суд
вважає і рішення суду в частині відмови
ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про зобов'язання припинення
дії, порушуючи її право власності,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

Згідно з частиною першою
статті 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її задала.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На обґрунтування позову в цій
частині ОСОБА_2 послалася на те, що
факт демонтажу будинку АДРЕСА_1
підтверджується актом
матеріально-побутового обстеження
від 14 серпня 2012 року, а факт
заволодіння ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
спірним будинком з надвірними
будівлями і земельною ділянкою
підтверджується постановами про
відмову у порушенні кримінальної
справи за 2012 рік та постановою про
закриття кримінального провадження
від 5 лютого 2013 року.

Між тим, як вбачається з рішень
Волноваського РО ГУМВД України в
Донецькій області, в діях ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 ознак злочинів, передбачених
ст.ст.129, 190, 296 КК України не встановлено.
Своє відношення до спірного будинку
вказані особи пояснили тим, що в 2004
році вони придбали у ОСОБА_8 будинок за
3 000 грн., але доказів цьому не мають
(а.с.28-31).

В скарзі позивачка зазначає,
що будинок АДРЕСА_1 мав придатний для
проживання стан та саме в ньому і
померла спадкодавець.

Проте, ці доводи
спростовуються показаннями свідків
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які суду пояснили, що
спадкодавець ОСОБА_8 не проживала у
спірному будинку біля 15 років, будинок
стояв порожній, вікна та двері були
старі, ремонту в будинку ніхто не робив,
навіть за життя спадкодавця, в
занедбаному стані будинок був і за
життя ОСОБА_8, будинок руйнувався під
впливом часу.

Посилання позивачки в
апеляційній скарзі на калькуляцію
ремонтно-відновлювальних робіт
спірного будинку від 1 грудня 2012 року,
не змінює правових висновків суду про
відмову у позові до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, оскільки належних та
допустимих доказів їх причетності до
пошкодження спадкового будинку не
встановлено ні судом першої інстанції,
ні апеляційним судом (а.с.32-33).

До матеріалів справи долучені
фототаблиці № 1-5 до акту
матеріально-побутового обстеження
домоволодіння, однак, ці фотографії не
містять будь-яких доказів того, що
вони стосуються саме будинку АДРЕСА_1.
Крім того, в акті від 14 серпня 2012 року
на зазначено, що при обстеженні
будинку депутатом Новотроїцької
селищної ради проводилося
фотографування. Зазначені фотографії
свідчать лише про те, що будинок та
земельна ділянка, які відображені на
цих фотографіях, не використовуються
(а.с.23-27).

Інших безспірних доказів
того, що саме відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зробили будинок
непридатним до використання, пошкодили
його або заволоділи майном позивачки,
не надано.

Крім того, в судовому
засіданні апеляційного суду позивачка
не заперечувала того, що вона немає
доказів і того, в якому стані
знаходився будинок на час відкриття
спадщини або визнання за нею права на
спадщину.

Таким чином, колегія вважає,
що суд першої інстанції, відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України, оцінив
представлені сторонами матеріали за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та дійшов
обгрунтованого висновку про відмову у
позові до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за
безпідставністю та недоведеністю
позовних вимог.

Нових доказів чи обставин,
які не були предметом розгляду у суді
першої інстанції та могли вплинути на
рішення суду, позивачем апеляційному
суду не надано.

Отже, апеляційний суд дійшов
висновку, що рішення суду постановлено
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1. ст.307, ст.308 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Волноваського
районного суду Донецької області від 20
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Ігнатоля
Т.Г.

судді
Попова
С.А.

Кочегарова
Л.М.