Дата документу 20.05.2014
Справа № 0814/9225/2012
Провадження № 2/334/15/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014р. Ленінський райсуд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого - Махіборода Н.О.;

при секретарі - Кузьменко
О.О.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування квартири часткого недійсним
та визнання права власності на частку
квартири в порядку спадкування за
законом /3-і особи по справі: приватний
нотаріус ОСОБА_3 та приватний нотаріус
ОСОБА_4, ТОВ ЗМБТІ/,

В С Т А Н О В И В :

На підставі свідоцтва про право
власності на житло №1792 від 17.10.2007р.
квартира АДРЕСА_1 належала на праві
власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 по 1/3
частині кожному.

29.10.2010р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подарували
свої частки у вищевказаній квартирі
своєму молодшому сину ОСОБА_2 Договір
дарування був посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_3 в реєстрі за №2624 та
зареєстрований в реєстрі державної
реєстрації прав під реєстраційним
№21172706 від 27.01.2011р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Після її смерті до приватного
нотаріуса ОСОБА_4 з заявами про
прийняття спадщини звернулися: її сини
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /позивач та
відповідач по справі/. Чоловік померлої
ОСОБА_6 - ОСОБА_5 звернувся з заявою до
нотаріуса про відмову від прийняття
спадку після смерті дружини на користь
старшого сина - ОСОБА_1 Спадковим майном
на момент смерті ОСОБА_6 залишився
недобудований житловий будинок з
приватизованою земельною ділянкою
АДРЕСА_4

13.08.2012р. позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить суд визнати
частково недійсним договір дарування
від 29.10.2010р., а саме, в частині визнання
недійсним договору щодо - 1/3 частки
АДРЕСА_1, яка належала його матері -
ОСОБА_6, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 При цьому,
позивач посилається на те, що під час
укладення угоди, мати не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними, бо їй був встановлений діагноз -
злоякісне утворення головного мозку.
Крім того, вона неодноразово проходила
стаціонарне лікування та погано себе
почувала.

У зв'язку з чим, позивач просить суд
визнати за ним право власності на
частку спірної квартири в порядку
спадкування за законом після смерті
матері.

Представник позивача - ОСОБА_7, який
представляє його інтереси за
довіреністю від 18.10.2012р., підтримав
доводи позивача та наполягає на тому,
що правочин, який вчинила дієздатна
фізична особа в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій, може
бути визнаний судом недійсним, а у разі
її смерті, з позовом до суду може
звернутися особа, чиї цивільні права та
інтереси порушені. І для визначення
наявності вищевказаного стану, позивач
та його представник наполягали на
проведенні посмертної
судово-психіатричної експертизи.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що його старшому
брату - позивачу по справі, за життя
батьки придбали квартиру, а в спірний
квартирі, свої частки, вони подарували
йому - відповідачу по справі. Тобто,
вони заздалегідь вирішили квартирне
питання про житлові умови синів. А
після смерті матері, позивач вирішив що
йому повинен повністю належати ще й
недобудований житловий будинок з
приватизованою земельною ділянкою за
АДРЕСА_1, який був визнаний стадковим
майном. Однак, відповідач не погодився
відмовитися на користь позивача від
спадкового майна після смерті матері,
тому, брат заявив, що звернеться з
позовом до суду та буде наполягати на
тому, що мати, в момент підписання
договору дарування, не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними, після чого, договір дарування
визнають частково недійсним та
позивач отримує частку від спірної
квартири, яка зараз належить
відповідачу. Батько - ОСОБА_5 дуже
переживав, дізнавшись про спір між
братами. ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер.

Відповідач вважає, що позивач навмисно
вигадує про недієздатний стан матері
через кирисливі мотиви, тоді як їх мати,
хоча їй і був встановлений діагноз:
ракова інтоксікація та злоякісне
новоутворення головного мозку, все
розуміла і саме вона наполягла на
укладенні договору дарування, тобто,
саме вона була ініціатором укладення
цієї угоди, яку повністю підтримав їх
батько. На момент підписання договору
дарування, вони самі поїхали до
нотаріуса і уклали там угоду. При цьому,
мати все розуміла, відчувала себе
добре, і ні у кого не виникало підстав
вважати її психічно хворою. Тобто,
позивач обмовляє свою матір, вигадавши
її психічний розлад, сподіваючись
отримати собі частку від спірної
квартири.

Представник відповідача - ОСОБА_8, який
представляє його інтереси за
нотаріально посвідченою довіреністю
від 13.10.2012р., підтримав доводи
відповідача та наполягає на тому, що
ніяких доказів розладу психічного
стану ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, ні
до підписання нею договору дарування,
ні в момент підписання договору, ні до
дня її смерті, ні позивачем, ні його
представником, суду не надано. Тобто,
їх доводи є безпідставними, тому, в
позові слід відмовити в повному обсязі.
До того ж, відповідач та його
представник просять суд застосувати
вимоги ст.267 ЦК України, т.я. позивач
пропустив строк позовної давності,
оскільки дізнався від родичів про
укладений договір дарування в травні
2011р., коли родичі зібралися на помінки
/40 днів з дня смерті ОСОБА_6/, а до суду з
позовом він звернувся тільки в серпні
2012р., пропустивши річний строк для
звернення.

3-я особа по справі - приватний нотаріус
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася,
надавши суду письмові пояснення, в яких
зазначила, що жодних підстав
сумніватися в дієздатності ОСОБА_6, яка
бажала укладення саме договору
дарування її частки квартири на
користь сина ОСОБА_2, у нотаріуса не
виникло, бо вона відповідала на всі
запитання, розуміла про що йде мова,
погодилася з наслідками укладення
такої угоди, власноруч поставила свої
підписи в документах. Поведінка її не
була вимушеною, самопочуття та
емоційний стан були нормальні, і
ніяких сумнівів не викликали. Тому,
жодних підстав для відмови у вчиненні
нотаріальних дій, у нотаріуса не було.

3-і особи по справі - приватний нотаріус
ОСОБА_4, в провадженні якої знаходиться
спадкова справа після смерті ОСОБА_6,
та представник ТОВ ЗМБТІ в судове
засідання не з'вилися, про час та місце
слухання справи були повідомлені
вчасно.

Заслухавши сторони, їх представників,
свідків: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, та дослідивши матеріали справи
і оцінивши їх в сукупності, суд вважає,
що в позові слід відмовити з наступних
підстав:

як встановлено у судовому засіданні:
квартира АДРЕСА_1 належала на праві
власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 по 1/3
частині кожному, на підставі свідоцтва
про право власності на житло №1792 від
17.10.2007р. /а.с.41/ та витягу з реєстру права
власності на нерухоме майно /а.с.42/.

29.10.2010р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подарували
свої частки у вищевказаній квартирі
своєму молодшому сину ОСОБА_2 Договір
дарування був посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_3 в реєстрі за №2624
/а.с.48/. Право власності на АДРЕСА_3
зареєстроване за ОСОБА_2, що
підтверджується витягом з реєстру
державної реєстрації прав під
реєстраційним №21172706 від 27.01.2011р. /а.с.49/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла /а.с.8/.

Після її смерті до приватного
нотаріуса ОСОБА_4 з заявами про
прийняття спадщини звернулися її сини:
позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
/а.с.26,28/. Чоловік померлої ОСОБА_6 -
ОСОБА_5 звернувся з заявою до нотаріуса
про відмову від прийняття спадку після
смерті дружини на користь старшого
сина - ОСОБА_1 /а.с.29/. Спадковим майном на
момент смерті ОСОБА_6 залишився
недобудований житловий будинок з
приватизованою земельною ділянкою за
АДРЕСА_1 /а.с.33-35/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 /а.с.64/.

Позивач просить суд визнати частково
недійсним договір дарування від
29.10.2010р., укладений його батьками ОСОБА_5
та ОСОБА_6 на користь молодшого брата -
ОСОБА_2, відповідача по справі, а саме,
позивач просить суд визначи недійсним
договір дарування в частині, щодо - 1/3
частки АДРЕСА_1, яка належала його
матері - ОСОБА_6, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1
При цьому, позивач посилається на те,
що під час укладення угоди, мати не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, бо їй був
встановлений діагноз - злоякісне
утворення головного мозку, через що
вона неодноразово проходила
стаціонарне лікування та погано себе
почувала /а.с.18,47,51,62/. Щодо строку
позовної давності, то позивач
наполягає на тому, що тільки від
нотаріуса, при зверненні з заявою про
прийняття спадщини після смерті
матері, а саме - в серпні 2011р., він
дізнався про укладений договір
дарування від 29.10.2010р., тобто, він не
пропустив встановлений законом строк
для звернення до суду з таким позовом.

Однак, відповідач проти доводів
позивача заперечує, посилаючись на те,
що позивач обмовляє свою матір,
вигадавши їй психічний розлад,
навмисно вигадучи про її недієздатний
стан, тоді як їх мати, хоча їй і був
встановлений діагноз: ракова
інтоксікація та злоякісне
новоутворення головного мозку, все
розуміла і саме вона наполягла на
укладенні договору дарування, тобто,
саме вона була ініціатором укладення
цієї угоди, яку повністю підтримав їх
батько. На момент підписання договору
дарування, батьки самі поїхали до
нотаріуса і уклали там угоду. При цьому,
мати все розуміла, відчувала себе
добре, і ні у кого не виникало підстав
вважати її психічно хворою.

Допитані у судовому засіданні свідки з
боку відповідача: ОСОБА_10 /рідна сестра
померлої ОСОБА_6/, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_15 /сусіди по під'їзду
родини ОСОБА_2/, ОСОБА_14 та ОСОБА_16
/знайомі відповідача/, пояснили суду,
що майже до кінця 2010р. ОСОБА_6 сама
ходила до магазину за продуктами та до
сервісного центру сплачувати
квартплату та комунальні послуги, при
цьому, вона самостійно користувалася
банкоматом /знімала гроші - пенсію, яку
перераховували на пластикову картку/,
домофоном, дзвонила по телефону та
відповідала на телефонні дзвінки. До
кінця лютого 2011р. вона сама готувала
їжу, тільки перестала виходити на
вулицю. До останніх днів життя, вона
слідкувала за собою, всіх впізнавала та
спілкувалася. Саме від ОСОБА_6 родичі та
сусіди по дому, дізналися про те, що
вона з чоловіком подарували свої
частки квартири молодшому сину ОСОБА_2,
і тому вона була дуже рада, що ще за
життя, вони з чоловіком визначилися з
житловими умовами синів.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 надала суду
письмові пояснення, в яких зазначила,
що жодних підстав сумніватися в
дієздатності ОСОБА_6, на момент
підписання нею договору дарування, а
саме, на 29.10.2010р., в неї не було, бо ОСОБА_6
сама забажала укласти саме договір
дарування її частки квартири на
користь сина ОСОБА_2 Вона відповідала
на всі запитання, розуміла про що йде
мова, погодилася з наслідками
укладення такої угоди, власноруч
поставила свої підписи в документах
/а.с.95-96/. Поведінка її не була вимушеною,
самопочуття та емоційний стан були
нормальні, і ніяких сумнівів щодо її
вільного волевиявлення, не виникло.
Тому, жодних підстав для відмови у
вчиненні нотаріальних дій, у нотаріуса
не було /а.с.94,154/.

Відповідно наданих суду відомостей про
стан здоров'я ОСОБА_6 за її життя, вона
не перебувала на обліку в обласній
психіатричній лікарні та не зверталася
до них за медичною допомогою /а.с.175/.
Вона не перебувала на обліку в КУ
«Областному клінічному наркологічному
діспансері» /а.с.153/. Згідно виписного
епікризу з 9-ї МКЛ, де вона перебувала на
стаціонарному лікуванні з 27.08.2010р. по
06.09.2010р., ОСОБА_6 був встановлений
діагноз: об'ємне новоутворення правої
лобної області з вираженим
дислокаційним синдромом, церебральний
атеросклероз /а.с.47/. Жодних посилань на
розлади психічного стану у ОСОБА_6 в
медичних документах /медична карта
стаціонарного хворого та в епікризі/ не
зазначено.

Згідно висновку, первинної посмертної
судово-психіатричної експертизи КУ
«Областної Клінічної психіатричної
лікарні» Запорізької облради,
зазначеному в акті № 62 від 30.01.2013р.:
ОСОБА_6, на момент підписання договору
дарування від 29.10.2010р., хроничним
психічним захворюванням не страждала,
а виявляла ознаки розладу
астено-аденамічного синдрому,
внаслідок ураження головного мозку.
Отже, вона частково могла сприймати
події відносно неї, впливати на них та
керувати ними /а.с.82-89/. Однак, повторна
посмертна судово-психіатрична
експертиза №5 від 19.02.2014р., проведена
Українським НДІ соціальної в судової
психіатрії та наркології м.Київа,
досконало і ретельно вивчивши, всі
додаткові медичні документи та покази
свідків по справі, зазначила, що ОСОБА_6
на момент складання договору дарування
від 29.10.2010р., виявляла психічний розлад
у формі органічного емоційно
лабільного розладу, але за своїм
психічним станом, вона була здатна
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними /а.с.180-191/.

За таких обставин, на яких наполягають
спеціалісти судово-психіатричних
експертиз, суд вважає, що не знайшли
свого підтвердження доводи позивача та
його представника щодо не
усвідомлювання ОСОБА_6 значення своїх
дій під час підписання договору
дарування від 29.10.2010р., тобто, її
волевиявлення було свідомим, вона
керувала своїми діями та розуміла їх.
Доводи позивача по справі в ході
судового слідства підтримала тільки
його дружина ОСОБА_9, але суд
відноситься до них критично, бо вона є
заінтересованою особою. Жодний свідок
з числа родичів, знайомих та сусідів,
які були допитані в суді, не підтвердив
доводи позивача, а навпаки, вони
пояснили суду, що ставлення позивача до
батьків було суто корисним, вони його
побоювалися, тому, повністю були на
стороні молодшого сина.

Враховуючи вищевикладене, у суда немає
підстав для сумнівів з приводу
законності укладення договору
дарування від 29.10.2010р., бо ОСОБА_6,
відповідно вимог ст.203 ЦК України,
керувалася вільним волевиявленням, і
ніхто в ході судового слідства не
спростував ці обставини, а доводи, на
які посилається позивач та його
представник, відповідно до вимог ст.225
ЦК України, не знайшли свого
підтвердження протягом довготривалого
судового слідства.

Щодо застосування вимог ст.267 ЦК
України, то суд вважає, що позивач
дійсно міг дізнатися про наявність
договору дарування саме при зверненні
до нотаріуса з заявою від 15.08.2011р. /а.с.28/,
в якій він зазначив спадковим майном
частку спірної квартири. Тобто, цей
його довод в ході слідства не
спростований. Тому, суд не вважає, що
позивач пропустив строк позовної
давності.

Враховуючи викладене, суд остаточно
прийшов до висновку, що вимоги
позивача та його представника є не
законними, не обгрунтованими та такими,
що не знайшли своє підтвердження
представленими по справі доказами,
тому, не підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Керуючись ст. 10,60,212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
часткого недійсним договору дарування
від 29.10.2010р., посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_3, та визнання за ним
права власності на частку квартири в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 -
відмовити.

На рішення суду протягом 10 днів може
бути подана апеляція до апеляційного
суду Запорізької області.

СУДДЯ: