Єдиний унікальний номер 261/1044/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4097/2014
Єдиний унікальний номер: 261/1044/13-ц
Номер провадження: 22ц/775/4821/2014
Головуючий у 1 інстанції Іванов В.М.
Доповідач: Новосьолова Г.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого: судді Новікової Г.В.,

суддів: Шевченко В.Ю., Новосьолової Г.Г.,

при секретарі Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Петровського районного суду м.
Донецька від 28 лютого 2013 року по справі
за поданням старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Петровського
районного управління юстиції у м.
Донецьку Донецької області про
примусове проникнення до житла, -

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Петровського районного управління
юстиції у м. Донецьку Донецької області
Дамірчіян Р.В. звернулася до суду з
поданням про примусове проникнення до
квартири АДРЕСА_1.

У поданні зазначалось, що на виконанні
з 30 листопада 2012 року знаходиться
виконавче провадження по виконанню
виконавчого документу від 22 грудня 2010
року виданий Петровським районним
судом м. Донецьку про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу у
розмірі 28 550,50 гривень.

У строк, наданий для добровільного
виконання, боржник вимоги державного
виконавця не виконав.

При неодноразовому виході за адресою
мешкання боржника : АДРЕСА_1 з метою
складання акту опису й арешту майна та
подальшої реалізації майна, не має
можливості.

Згідно з актом державного виконавця
від 19 лютого 2013 року перевірити та
описати рухоме майно не має можливості,
оскільки ОСОБА_3 не допустив державного
виконавця до квартири для здійснення
виконавчих дій.

Ухвалою Петровського районного суду
Донецької області від 28 лютого 2013 року,
у задоволенні подання відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1
надіслала апеляційну скаргу, в якій
просить ухвалу суду скасувати та
постановити нову ухвалу про
задоволення подання державного
виконавця, з тих підстав, що ОСОБА_3
постійно мешкає за даною адресою у
своїх батьків, від сплати по
виконавчому листу ухиляється,
звільнився з постійного місця роботи.

В судове засідання сторони не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином,
про що свідчать телефонограма у
матеріалах справи, які зареєстровані у
журналі телефонограм №2 за №1769, 1776
(а.с.64-65).

Крім цього, до суду надійшли заяви від
ВДВС Петровського районного
управління юстиції у м. Донецьку та
ОСОБА_1 про розгляд справи за їх
відсутності (а.с.216-217).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні подання старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Петровського районного управління
юстиції у м. Донецьку Донецької області
про примусове проникнення до житла
виходив з того, що боржник
зареєстрований за іншою адресою,
згідно копії паспорту і саме за цією
адресою державний виконавець повинен
був виходити для складання акту опису
та арешту майна.

Згідно із ст. 376 ЦПК України питання про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника-фізичної
особи або особи, у якої знаходиться
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб, або
дитина, щодо якої є виконавчий документ
про її відібрання, при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право безперешкодно входити до
приміщень і сховищ, що належать
боржникам або зайняті ними, проводити
огляд зазначених приміщень і сховищ, у
разі необхідності примусово
відкривати та опечатувати такі
приміщення і сховища.

Із матеріалів цивільної справи
вбачається, що виконавче провадження
було відкрите 03 грудня 2012 року по
виконанню виконавчого документу від 22
грудня 2010 року виданого Петровським
районним судом м. Донецьку про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
суми боргу у розмірі 28 550,50 гривень
(а.с.178).

Згідно з актом державного виконавця
від 19 лютого 2013 року під час проведення
виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1
боржник не впускав державного
виконавця у житлове приміщення для
опису й арешту майна (а.с.180).

Суд першої інстанції розглядаючи
подання старшого державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Петровського районного управління
юстиції у м. Донецьку Донецької області
про примусове проникнення до житла не
встановив, кому на праві власності
належить квартира зазначена у поданні
старшого державного виконавця.

Крім того, при розгляді справи суд не
встановив, чи є необхідним вказаний
спосіб виконання, виходячи із суми
грошового стягнення, оскільки, як
убачається з матеріалів цивільної
справи, державним виконавцем не
з'ясоване: чи має боржник транспортний
засіб, банківські вклади, земельну
ділянку та інше.

Питання про примусове проникнення до
житла повинно вирішуватися не інакше
як шляхом прийняття вмотивованої
ухвали суду з додержанням принципу
верховенства права.

Відповідно до статті 12 Загальної
декларації прав людини 1948 року, статті 8
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, пункту 1
статті 17 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права 1966
року ніхто не може зазнавати
безпідставного посягання на
недоторканність свого житла. При
здійсненні своїх прав і свобод кожна
людина може зазнавати тільки таких
обмежень, які встановлені законом
виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги до прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року, стаття
18 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія
недоторканності житла не поширюється
на випадки, коли суспільні інтереси
вимагають правомірного обмеження прав
людини, зокрема для захисту прав і
законних інтересів інших членів
суспільства. Обмеження права особи на
недоторканність житла, яке визначено у
Конституції України і
міжнародно-правових актах, визнається
легітимним втручанням держави у права
людини з метою забезпечення загального
блага.

На вказані питання суд уваги не
звернув, не встановив фактичні
обставини, що унеможливлює вирішення
справи по суті на стадії апеляційного
перегляду.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
ухвала суду першої інстанції підлягає
скасуванню з передачею питання на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.312 ЦПК України,
апеляційний суд ,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Петровського районного суду м.
Донецька від 28 лютого 2013 року скасувати
і передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: