АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Макаренко І.О.
№ 22-ц/796/5831/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
який діє на підставі довіреності від
імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13 березня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання непрацездатної
дружини,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 березня 2014 року
задоволено частково позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання непрацездатної дружини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліменти на її утримання в розмірі 1/10
частини всіх видів його заробітку
щомісячно, починаючи з 10 січня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить вказане рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити в повному обсязі.
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, неповним з'ясуванням обставин,
що мають значення для справи. На думку
апелянта, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про наявність
підстав для стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 аліментів, оскільки
позивачка отримує пенсію у розмірі 1049
грн., яка є більшою за прожитковий
мінімум для осіб, які втратили
працездатність, а тому не є такою, що
потребує матеріальної допомоги. Судом
не було враховано положення ч. 4 ст. 75 СК
України, п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії», ст. 7
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік». При цьому,
позивачкою не було надано суду
належних доказів на підтвердження
того, що вона дійсно потребує
матеріальної допомоги. Суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про те, що ОСОБА_2 може надавати
матеріальну допомогу, оскільки він сам
потребує медичної допомоги та змушений
постійно витрачати значну суму
грошових коштів на придбання ліків та
медичне обслуговування.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та його
представник підтримали апеляційну
скаргу та просять її задовольнити.

ОСОБА_3 просить відхилити подану
апеляційну скаргу, а рішення суду
залишити без змін, посилаючись на його
законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що з 19 жовтня 2003 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у
зареєстрованому шлюбі.

24 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2
аліментів на її утримання у розмірі ј
частини від всіх видів його доходів
(заробітку) щомісячно на підставі ст. 75
СК України. В обґрунтування заявлених
вимог зазначила, що вона є інвалідом ІІ
групи з дитинства та отримує пенсію по
інвалідності в розмірі 1049 грн. Проте,
цих коштів недостатньо для
забезпечення належного життєвого
рівня та лікування. Стан її здоров'я
погіршився внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 09 листопада 2009 року. На
сьогодні вона потребує проведення
коагуляції сітківки очей та проведення
курсу консервативної терапії два рази
в рік. При цьому, вартість коагуляції
сітківки складає 4000 грн. ОСОБА_2
шлюбно-сімейні відносини з нею не
підтримує, матеріальну допомогу не
надає.

Установивши, що позивачка є інвалідом
ІІ групи з дитинства та врахувавши
матеріальний стан ОСОБА_2, суд першої
інстанції дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог. Суд
стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліменти на її утримання в розмірі 1/10
частини всіх видів його заробітку
щомісячно, починаючи з 10 січня 2014 року.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки при вирішенні
спору судом неправильно застосовані
положення ст. 75 СК України.

Відповідно до частини 1 ст. 75 СК України
дружина, чоловік повинні матеріально
підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті право
на утримання (аліменти) має той із
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 75 СК України
непрацездатним вважається той із
подружжя, який досяг пенсійного віку,
встановленого законом, або є інвалідом
I, II чи III групи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 СК
України один із подружжя є таким, що
потребує матеріальної допомоги, якщо
заробітна плата, пенсія, доходи від
використання його майна, інші доходи не
забезпечують йому прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, покладення на одного з
подружжя обов'язку по утриманню іншого
на підставі ст. 75 СК України можливо за
наявності таких умов: 1) щоб подружжя
знаходилося в зареєстрованім шлюбі; 2)
непрацездатність одного з подружжя; 3)
якщо одного із подружжя не
забезпечують його доходи до рівня
прожиткового мінімуму, що встановлений
законом; 4) спроможність другого з
подружжя надавати матеріальну
допомогу.

Відсутність хоча б однієї з цих умов не
дає права для стягнення аліментів.

При цьому такими, що потребують
матеріальної допомоги, можуть бути
визнані особи, у яких відсутні будь-які
джерела для існування, а також і ті, які
хоча і одержують заробітну плату,
пенсію, доходи від використання їх
майна, інші доходи, але ці доходи за
своїм розміром не забезпечують їм
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Прожитковий мінімум встановлено
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік». Відповідно до ст. 7
вказаного Закону прожитковий мінімум
для осіб, які втратили працездатність з
01 січня 2014 року становить 949 грн., з 01
липня 2014 року - 974 грн., з 01 жовтня 2014 року
- 1014 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи та
відповідно до довідки Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва від 16
грудня 2013 року № 12411 перебуває на
обліку в Управлінні та отримує пенсію
по інвалідності в розмірі 1049,00 грн. (а. с.
7-9).

Відтак, розмір пенсії, яку отримує
ОСОБА_3 є більшим, ніж прожитковий
мінімум, встановлений для неї Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік», а тому, у суду першої
інстанції були відсутні передбачені
ст. 75 СК України підстави для стягнення
з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_3 проживає за адресою:
АДРЕСА_1, комунальні послуги за
вказаною адресою сплачує ОСОБА_2

Враховуючи викладене, рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 13 березня 2014 року, ухвалене з
порушенням норм матеріального права,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на
підставі довіреності від імені та в
інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання непрацездатної дружини.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді