Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0608/2-1419/12
Головуючий у 1-й інст.
Баренко Сахібджамал Гайнулівна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними
довіреності та договору
купівлі-продажу, скасування державного
акту та реєстрації права власності,
припинення права власності на земельну
ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 14
березня 2014 року,-

встановила:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до відповідачів, в якому
просила визнати недійсними договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
21.12.2006 року, укладеного від імені ОСОБА_5
на ім'я ОСОБА_4, та довіреність, виданої
ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3.

Зазначала, що вона є спадкоємцем майна
ОСОБА_5 і у липні 2012 року дізналася, що
власником даної земельної ділянки за
вищевказаним договором є її сестра
ОСОБА_4, а інтереси спадкодавця при
продажу землі за довіреністю
представляла його онука. Проте
внаслідок хвороби спадкодавець не міг
підписати довіреність, особисто
земельну ділянку не продав, що доводить
про недійсність цього правочину.

17.07.2013 року позивачка подала до суду
заяву про уточнення та доповнення
позовних вимог, в якій просила визнати
недійсною довіреність від 15.12.2006 року
виданою від імені спадкодавця ОСОБА_5
на ім'я ОСОБА_3, оскільки підпис від
імені ОСОБА_5 було виконано іншою
особою, визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 21.12.2006 року,
скасувати державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку
серії ЯГ №791158 від 14.09.2007 року, виданий
ОСОБА_4, припинити право власності
ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку,
скасувати реєстрацію її права
власності на землю.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 14.03.2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено у повному
обсязі за недоведеністю.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням позивач ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
повністю. Вважає, що дане рішення
винесене з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та без повного дослідження матеріалів
справи, що призвело до винесення
незаконного рішення. Посилається на те,
що суд безпідставно не прийняв до уваги
висновок експертизи, показання
свідків, що підтверджують неможливість
підписання довіреності спадкодавцем, а
також не врахував порушення її прав як
спадкоємця.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення судді, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у 2005 році ОСОБА_5
отримав Державний акт на право
приватної власності серії ЯА № 401824 на
земельну ділянку площею 3,2551 гектара
для ведення особистого селянського
господарства, яка розташована в
с.Сонячне на території Кам`янської
сільської ради Житомирського району
Житомирської області (а.с.89 т.1).

15 грудня 2006 року від імені ОСОБА_5
видано довіреність на онуку ОСОБА_3 для
продажу вищевказаної земельної
ділянки (а.с.55 т.1).

За договором купівлі продажу від 21
грудня 2006 року ОСОБА_5, від імені якого
діяла за довіреністю ОСОБА_3, продав
спірну земельну ділянку ОСОБА_4 (а.с.56
т.1), яка в свою чергу отримала на неї
Державний акт серії ЯГ № 791158 (а.с.87 т.1).

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1, актовий запис № 8, вчинений
виконавчим комітетом Кам`янської
сільської ради Житомирського району
Житомирської області, ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.20 т.1).

Після його смерті заведена спадкова
справа № 14/2012 за заявою ОСОБА_2 про
прийняття спадщини (а.с.57-79 т.1). Інші
спадкоємці відмовилися від прийняття
спадщини на користь ОСОБА_2 (а.с.73, 77 т.1).

В ході розгляду справи було проведено
кілька почеркознавчих експертиз, які
дали висновок про те, що у довіреності
від 15.12.2006 року підпис від імені ОСОБА_5
виконаний не останнім (а.с.184-189 т.1, а.с.4-21
т.2).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що після укладення
оспорюваних довіреності та договору
купівлі-продажу до смерті спадкодавця
минуло 6 років і останній не оспорював
їх при житті, знав про передачу
земельної ділянки відповідачу, тобто
не заперечував у їх укладенні, а тому
позивач як спадкоємець не набула права
на їх оспорювання, оскільки спірна
земельна ділянка не входить до
спадкового майна.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, виходячи за наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Зазначена правова позиція висловлена у
постанові Верховного суду України від
25 грудня 2013 року по справі № 6-78цс13.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. Таким чином до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві ОСОБА_5 на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

У вказаних правовідносинах позивач
повинна довести не тільки сам факт
порушення законодавства при укладенні
договорів при житті спадкодавця, але і
факт вибуття майна поза волею
спадкодавця та його необізнаність про
ці обставини.

За положеннями ч. 3 ст. 640 ЦК України
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.
Оскаржувані правочині були
нотаріально посвідчені та
зареєстровані у день їх складання, що
підтверджується витягом з державного
реєстру правочинів ( т.1 а.с.91) та записом
у журналі реєстрації нотаріальних дій
Кам'янської сільської ради за № 121(т.3).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього
Кодексу. Таким чином дійсність
оскаржуваних правочинів перевіряється
на момент їх укладення.

Висновком експерта від 09.01.2014 року
встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5
у довіреності від 15.12.2006 року виконано
не останнім у порівняні з його
підписами у заяві від 19.05.2003 року, копії
паспорту ОСОБА_5 та заяви про видачу
паспорта.

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу.

Згідно виписного епікризу з історії
хвороби ОСОБА_5 переніс інфаркт
головного мозку у 2004 році (а.с. 117), а
довіреність вчинена у 2006 році.

Аналізуючи висновок експерта, колегія
суддів приходить до висновку про
неможливість вважати його безумовним
доказом підтвердження чи спростування
волі спадкодавця на надання
довіреності для продажу земельної
ділянки.

Так, у мотивувальній частині висновку
не зазначено, яким чином експертом
враховано стан здоров'я ОСОБА_5 станом
на 2006 рік, зразки підписів не наближені
в часі, достовірно не встановлено, що
підписи, надані експерту для
порівняння, виконані саме ОСОБА_5, а
надані зразки документів містять
відмінності у підписах і експертом
зазначено про їх виконання різними
особами, а тому висновок експертизи
повинен оцінюватися у сукупності з
іншими доказами.

Факт обізнаності ОСОБА_5 щодо укладення
правочину (видача довіреності та
подальшого продажу земельної ділянки)
може доводитися показами свідків. У
даному випадку йдеться не про
доведення обставин щодо укладення та
виконання правочину, а обізнаність про
це власника спірного майна. Дані
поняття не є тотожними.

В ході розгляду справи судом допитано
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, які надали свідчення про
оформлення довіреності у присутності
його дружини та про стан здоров'я
спадкодавця, розуміння ним своїх дій, в
т.ч. і щодо відчуження земельної
ділянки дочці ОСОБА_4 та бажання цього,
його обізнаність про ці обставини.

Доказів того, що стан здоров'я ОСОБА_5 не
дозволяв йому розуміти своїх дій та
керувати ними, об'єктивно сприймати
навколишні обставини, позивачем не
надано.

Ще одним свідченням того, що батьки
мали бажання відчужити свої земельні
ділянки дочці є те, що дружина
спадкодавця ОСОБА_11 також продала свою
земельну ділянку у 2006 році ОСОБА_4 (а.с.26
т.1), яка проживає у одному населеному
пункті з батьками і у подальшому
відкрито володіла та обробляла ці
земельні ділянки.

Суд, на підставі всебічного, повного,
об'єктивного та безпосереднього
дослідження наявних у справі доказів,
дійшов обгрунтованого висновку щодо
обізнаності спадкодавця про
відчуження його земельної ділянки
своїй дочці ОСОБА_4 і не заперечував
цього факту при житті, не оспорював
довіреність та договір.

Спірне майно за життя його власника
було реалізовано, а тому згідно до
положень ст.1218 ЦК України не входить до
складу спадщини. Отже позивачка не може
на нього претендувати в порядку
спадкування, в тому числі оспорювати
правочини, стороною в яких вона не була,
і на час укладення права позивачки не
були порушені жодним чином.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішенні.

Суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування
немає.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ,319 ,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 14 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий Судді