Справа № 357/3554/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Голуб А. В. ,

при секретарі - Руденко Н. Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Біла Церква в залі суду
№4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Громадської організації "Спілка
дрібних підприємців", третя особа
голова Громадської організації "Спілка
дрібних підприємців" Яценко Людмила
Степанівна про зміну формулювання
причини звільнення, дати звільнення і
стягнення заробітної плати та вихідної
допомоги,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом посилаючись на те, що 08. 01.2003
року наказом № 2-2 від 30.12.2002 року він був
зарахований на посаду інспектора ГО
«Спілка дрібних підприємців» м. Біла
Церква Київської області за трудовим
договором. Позивач вказував на те, що в
травні 2012 року йому стало відомо про те,
що з його заробітної плати податки та
єдиний соціальний внесок не
сплачується вже більше року і це
послуговало тому, що він не може
користуватися соціальними пільгами і
йому не враховувався страховий стаж (за
весь період несплати внесків),
розуміючи, що працюючи він не має
гарантованого розміру заробітної
плати, ніяких соціальних гарантій
передбачених чинним законодавством
для працівника, права на відпустку,
права на оплату листа
непрацездатності, права на охорону
праці, права на допомогу по безробіттю,
права на соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві й
професійних захворювань позивач
написав заяву про своє звільнення з
роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України
(невиконання роботодавцем законо
давства про працю та умови
колективного договору). Позивач
посилався на те, що директор ГО «Спілка
дрібних підприємців» м. Біла Церква
Яценко Л.С. відмовилася приймати від
нього заяву про звільнення та внести
запис про звільнення до трудової
книжки, що змусило позивача направити
заяву про звільнення з роботи поштою
16.04.2013 року. Також позивач вказував на
те, що останній раз заробітну плату він
отримав у грудні місяці 2012 року, а за
січень та лютий 2013 року заробітна плата
позивачу не виплачена, директор Яценко
Л.С. до роботи його не допускає і
звільнити з роботи відмовляється.
Позивач посилався на те, що за період
його роботи директор ГО «Спілка
дрібних підприємців» м. Біла Церква,
Київської області Яценко Л.С.
(роботодавець) жодного разу при виплаті
заробітної плати не надавала йому
довідок передбачених ст. 30 Закону
України «Про оплату праці», та не
пояснювала на те причини. Позивач
вказував на те, що він скористався
своїм правом, щодо розірвання
трудового договору, так як
роботодавець не виконує умови
законодавства про працю та
колективного договору, та подав заяву
про своє звільнення з роботи, заява не
була прийнята та погоджена директором
ГО «Спілка дрібних підприємців» Яценко
Л.С., що змусило направити заяву поштою,
позивач намагався відновити свої
порушені права в досудовому порядку
(через органи прокуратури), але до
реального результату це не привело.
Позивач посилався на те, що щодо причин
звільнення з роботи, належного
оформлення трудової книжки та
належного розрахунку він подавав позов
до Білоцерківського міськрайонного
суду Київської області по якому було
відкрито провадження справа № 357/12769/13-ц
2/357/3933/13, та його позовні вимоги були
задоволені частково, а саме позивача
було звільнено з роботи по наказу № 2
від 30.05.2012 року за ч. 1 ст. 41 КЗпП України
за систематичні, умисні винні дії
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові кошти, що дають
підстави для виявлення недовіри
працівнику. Позивач вказував на те, що
він не може погодитися з даним
формулюванням для звільнення, оскільки
ніхто документально не покладав на
нього обов»язків щодо обслуговування
грошових чи товарних цінностей, ні
посадовою інструкцією, ні договором
матеріальної відповідальності, а також
в штатному розписі була відсутня
навіть посада інспектора фінансової
звітності. Позивач також вказував на
те, що він не може погодитися з тим, що
його звільнено 30.05.2012 року, адже наказ
про своє звільнення він побачив тільки
в судовому засіданні при розгляді
справи за його позовом, а також
відмітку в трудовій книжці було
зроблено в судовому засіданні, а тому
позивач просить провести його
звільнення з 01.12.2013 року. Позивач
вказував на те, що він в грудні місяці
2013 року звертався з аналогічним
позовом до Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області,
але суддею Бондаренко О.В. за його
заявою було закрито провадження по
справі № 357/1746/13-ц 2/357/547/14. Позивач
просив в судовому порядку зобов»язати
роботодавця ГО «Спілка дрібних
підприємців» м. Біла Церква Київської
області змінити формулювання причин та
дати звільнення гр. ОСОБА_1 з посади
інспектора відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП
України з 01.12.2013 року та внести
відповідний запис до трудової книжки;
зобов»язати роботодавця ГО «Спілка
дрібних підприємців» м. Біла Церква
провести розрахунки з гр. ОСОБА_1
відповідно до ст. 44 КЗпП України
відповідно до доданого до позовної
заяви розрахунку; стягнути з
роботодавця ГО «Спілка дрібних
підприємців» м. Біла Церква Київської
області гр. ОСОБА_1 заробітну плату за 11
місяців 2013 року відповідно до доданого
до позовної заяви розрахунку.

В судовому засіданні позивач надав
заяву в якій уточнив свої позовні
вимоги та просив в судовому порядку
зобов»язати відповідача змінити
формулювання причин та дати зві
льнення гр. ОСОБА_1 з посади інспектора
відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з
01.12.2013 року та внести відповідний запис
до трудової книжки (звільнений з посади
за власним бажанням, так як
роботодавець не виконує законодавство
про працю, умови колективного чи
трудового договору); зобов»язати
відповідача провести розрахунки з гр.
ОСОБА_1 відповідно до ст. 44 КЗпП України
відповідно до доданого до позовної
заяви розрахунку, а саме: 3 441 грн. (з
розрахунку 1147 х 3); стягнути з
відповідача гр. ОСОБА_1 заробітну плату
за 11 місяців 2013 року відповідно до
доданого до позовної заяви розрахунку,
а саме 12 617 грн.( з розрахунку 1147 х 11
місяців).

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_3 підтримали вказані
вище уточнені позовні вимоги позивача.

Представник Громадської організації
«Спілка дрібних підприємців» - голова
ГО «Спілка дрібних підприємців» Яценко
Л.С. позов заперечувала.

Третя особа голова ГО «Спілка дрібних
підприємців» Яценко Л.С. позов не
підтримала.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали
цивільних справ № 357/12769/13-ц 2/357/3933/13, №
357/17461/13-ц 2/357/547/14, та матеріали справи,
суд вважає, що позов до задоволення не
підлягає.

Так, по справі встановлено, що позивач
ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах
з відповідачем. Відповідно до наказу
№2-к від 30.12.2002 року ОСОБА_1 з 01.01.2003 року
був прийнятий на роботу на посаду
інспектора за трудовим договором.
Наведене підтверджується копією
трудової книжки позивача, поясненнями
позивача, частково вказане підтвердила
і представник відповідача Яценко Л.С.
та третя особа Яценко Л.С.

В наказі №2 від 27.02.2011 року в.о. голови ГО
"Спілка дрібних підприємців" Липового
С.А. було зазначено: 1. Повідомити
штатних працівників Спілки про
неможливість сплачувати податки та
виплачувати заробітну плату в зв»язку
з відсутністю коштів; 2. Штатні
працівники мають право звільнитися за
власним бажанням або пережити скрутні
часи для всіх підприємців міста,
працюючи на громадських засадах; 3.
Юрисконсульту Швецю О.В. ознайомити з
наказом штатних працівників Спілки. У
вказаному наказі зазначено, що з
наказом ознайомлені та заперечень не
мають: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7
Наведене підтверджується копією
вказаного наказу /а.с. 226, та а.с. 50
цивільної справи № 357/12769/13-ц 2/357/3933/13/,
поясненнями позивача, представника
відповідача Яценко Л.С., третьої особи
Яценко Л.С. ОСОБА_1 у суді підтвердив, що
з вищевказаним наказом він був
ознайомлений під розпис. Також позивач,
представник відповідача Яценко Л.С. та
третя особа Яценко Л.С. у суді
підтвердили, що після видачі вказаного
наказу ОСОБА_1 не подавав відповідачу
заяву про звільнення з роботи.

В судовому засіданні встановлено, що
17.05.2012 року ОСОБА_1 звернувся до голови
«Спілки дрібних підприємців» Яценко
Л.С. із заявою про звільнення його з
роботи за власним бажанням з 21.05.2012
року. Наведене підтверджується копією
вказаної заяви від 17.05.2012 року /а.с. 78
цивільної справи № 357/12769/13-ц 2/357/39 33/13/,
поясненнями ОСОБА_1, представника
відповідача Яценко Л.С. та третьої
особи Яценко Л.С.

На вказану заяву від 17.05.2012 року голова
«Спілки дрібних підприємців» Яценко
Л.С. 19.05.2012 року надала ОСОБА_1 письмову
відповідь в якій зазначила, що вона
звільнить ОСОБА_1 з роботи тільки в тому
разі, якщо він здасть фінансові звіти
за зібрані та витрачені кошти за період
його участі в роботі проти Спілки,
Яценко Л.С., ОСОБА_8 Наведене
підтверджується копією відповіді
Яценко Л.С. від 19.05.2012 року, поясненнями
ОСОБА_1, представника відповідача
Яценко Л.С., та третьої особи Яценко Л.С.

Згідно до наказу №2 від 30.05.2012 року
ОСОБА_1 був звільнений з посади
інспектора фінансової звітності
згідно пункту 2 частини 1 ст. 41 КЗпП
України за систематичні винні дії.
Наведене підтверджується поясненнями
учасників процесу, копією трудової
книжки позивача, копією наказу №2 від
30.05.2012 року /а.с. 25, а.с. 77 цивільної
справи № 357/12769/13-ц 2/357/3933/13/.

В судовому засіданні було встановлено,
що головою правління ГО «Спілка
дрібних підприємців» Яценко Л.С. було
видано наказ №2 від 30.05.2012 року «Про
звільнення інспектора фінансової
звітності ОСОБА_1 за винні дії, який
безпосередньо обслуговував грошові,
товарні цінності і втратив довіру зі
сторони Правління Спілки». У вказаному
наказі зазначено, що з листопада 2011
року ОСОБА_1 за весь період роботи
інспектором фінансової звітності
Громадської організації «Спілка
дрібних підприємців» в обов»язки якого
входило здавання фінансової звітності
в Білоцерківську ОДПІ систематично
збирав членські внески підприємців
Спілки, але кошти в банк на рахунок
Спілки не вносилися. Також у наказі
вказано, що відповідно наказу по Спілці
(Липового С.А.) ОСОБА_1 дав згоду
працювати без заробітної плати і
повинен був збирати членські внески
без отримання зарплати і зібрані кошти
з підприємців, є коштами і власністю
Спілки і вони повинні бути здані на
рахунок Спілки в банк, із
вищезазначеного вбачаються винні дії
при обслуговуванні грошей і грубі
порушення чинного законодавства
ОСОБА_1 В п.1 вказаного вище наказу
зазначено: звільнити інспектора
фінансової звітності ОСОБА_1 за
систематичні, умисні винні дії при
обслуговуванні грошових, товарних
цінностей з 04.11.2012 року - збирання
членських внесків підприємців Спілки,
не здачу на рахунок Спілки зібраних
внесків в банк, по пункту 2 частини 1
статті 41 КЗпП України, з 30.05.2012 року. В
п.п.2,3,4,5 вказаного наказу також
зазначено: 2. ОСОБА_1 негайно здати звіти
з письмовими оригінальними
документами за отримані і витрачені
кошти Правлінню Спілки; 3. У разі не
здачі фінансової звітності ОСОБА_1
матеріали справи будуть передані у
правоохоронні органи; 4. ОСОБА_1
самовільно забрану з офісу свою
трудову книжку здати правлінню Спілки
для відповідних записів про звільнення
відповідно пункту 1 цього наказу; 5.
наказ ОСОБА_1 оголосити під розписку і
видати копію наказу. В наказі вказані
підстави його видачі: заява ОСОБА_1 від
17.05.2012 року, копії квитанцій про збір
членських внесків ОСОБА_1 ( 300 шт.).
Наведене підтверджується копією
вказаного наказу /а.с. 25, а.с. 77 цивільної
справи № 357/12769/13-ц 2/357/3933/13/.

В суді було встановлено, що копію
вказаного наказу про звільнення ОСОБА_1
отримав 14.11.2013 року, що вбачається з
матеріалів цивільної справи за №
357/12769/13-ц 2/357/3933/13.

В судовому засіданні встановлено, що
16.04.2013 року ОСОБА_1 направив поштою
заяву на ім»я голови «Спілки дрібних
підприємців» Яценко Л.С. від 15.04.2013 року
в якій просив звільнити його з роботи
за власним бажанням з 16.04.2013 року.
Наведене підтвердили у суді позивач та
представник відповідача Яценко Л.С.,
третя особа Яценко Л.С., а також вказане
підтверджується копією вказаної заяви
/а.с. 22, а.с. 79, 80 цивільної справи №
357/12769/13-ц 2/357/3933/13/, копіями описів
Укрпошти від 16.04.2010 року, та копіями
фіскальних чеків Укрпошти від 16.04.2013
року /а.с. 24/. Яценко Л.С. підтвердила, що
вона отримала копію заяви ОСОБА_1 про
звільнення від 15.04.2013 року в квітні 2013
року але вона на вказану заяву не
реагувала, оскільки ОСОБА_1 на той час
вже був звільнений з роботи.

В судовому засіданні також
встановлено, що 11.09.2013 року ОСОБА_1
звернувся до Білоцерківського
міськрайонного суду з позовом до ГО
«Спілка дрібних підприємців» м. Біла
Церква Київської області, третя особа
директор ГО «Спілка дрібних
підприємців» м. Біла Церква Київської
області Яценко Л.С. про звільнення з
роботи, внесення запису про звільнення
до трудової книжки та виплату
заробітної плати та вихідної допомоги.
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив
зобов»язати роботодавця ГО «Спілка
дрібних підприємців» м. Біла Церква
Київської області провести його
звільнення з посади інспектора
відповідно до ч.3 статті 38 КЗпП України
та внести відповідний запис до
трудової книжки; зобов»язати
роботодавця ГО «Спілка дрібних
підприємців» м. Біла Церква провести
розрахунки з гр. ОСОБА_1 відповідно до
статті 44 КЗпП України; зобов»язати
роботодавця ГО «Спілка дрібних
підприємців» м. Біла Церква Київської
області провести виплати ОСОБА_1
заробітної плати з урахуванням раніше
виплачених коштів. Наведене під
тверджується матеріалами цивільної
справи № 357/12769/13-ц 2/357/3933/13.

З матеріалів вищевказаної цивільної
справи № 357/12769/13-ц 2/357/3933/13 також
вбачається, що під час розгляду
вказаної справи в судовому засіданні
14.11.2013 року ОСОБА_1 отримав копію наказу
про його звільнення з роботи №2 від
30.05.2012 року, а також в судовому
засіданні 14.11.2013 року у трудову книжку
ОСОБА_1, яка знаходилася у нього на
руках, було внесено запис про його
звільнення з посади інспектора
фінансової звітності згідно пункту 2
частини 1 ст. 41 КЗпП України за
систематичні, умисні винні дії /а.с. 89
цивільної справи № 357/12769/13-ц 2/357/ 3933/13/.
Наведене вище також підтверджується
поясненнями учасників процесу.

Крім вказаного, з матеріалів
вищевказаної цивільної справи
вбачається, що 14.11.2013 року ухвалою
Білоцерківського міськрайонного суду
під головуванням судді Кошель Л.М. було
винесено ухвалу про залишення без
розгляду позову ОСОБА_1 до ГО «Спілка
дрібних під приємців», третя особа
голова ГО «Спілка дрібних підприємців»
Яценко Л.С. про звільнення з роботи,
внесення запису про звільнення до
трудової книжки, виплату заробітної
плати та вихідної допомоги на підставі
п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України, оскільки
позивачем ОСОБА_1 було подано суду
заяву про залишення вказаного позову
без розгляду. Вказана ухвала не
оскаржувалася до Апеляційного суду
Київської області учасниками процесу
та набрала законної сили.

В судовому засіданні встановлено, що
02.12.2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Білоцерківського міськрайонного суду
з позовом до ГО «Спілка дрібних під
приємців» м.Біла Церква Київської
області, третя особа директор ГО
«Спілка дрібних підприємців» м.Біла
Церква Київської області Яценко Л.С.
про зміну формулювання причини
звільнення, дати звільнення і
стягнення заробітної плати та вихідної
допомоги. У своїй позовній заяві ОСОБА_1
просив зобов»язати роботодавця ГО
«Спілка дрібних підприємців» м. Біла
Церква Київської області змінити
формулювання причин та дати звільнення
гр. ОСОБА_1 з посади інспектора
відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України та
внести відповідний запис до трудової
книжки; зобов»язати роботодавця ГО
«Спілка дрібних підприємців» м. Біла
Церква провести розрахунки з гр. ОСОБА_1
відповідно до ст. 44 КЗпП України;
зобов»язати роботодавця ГО «Спілка
дрібних підприємців» м. Біла Церква
Київської області провести виплати гр.
ОСОБА_1 заробітної плати з урахуванням
раніше виплачених коштів. Ухвалою
Білоцерківського міськрайонного суду
від 24.02.2014 року під головуванням судді
Бондаренко О.В. було винесено ухвалу
про залишення без розгляду позову
ОСОБА_1 до ГО «Спілка дрібних під
приємців» м.Біла Церква Київської
області, третя особа директор ГО
«Спілка дрібних підприємців» м.Біла
Церква Київської області Яценко Л.С.
про зміну формулювання причин
звільнення, дати звільнення і
стягнення заробітної плати та вихідної
допомоги на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК
України, оскільки позивачем ОСОБА_1
було подано суду заяву про залишення
вказаного позову без розгляду. Вказана
ухвала не оскаржувалася до
Апеляційного суду Київської області
учасниками процесу та набрала законної
сили. Наведене підтверджується
матеріалами цивільної справи № 357/17461/
13-ц 2/357/547/14, поясненнями учасників
процесу.

При вирішенні вказаного спору суд
виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встанов леному цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно до ч.1 п.2 ст. 41 КЗпП України /в
редакції яка діяла на час винесення
наказу №2 від 30.05.2012 року/, крім підстав,
передбачених статтею 40 цього Кодексу,
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірваний також у випадку винних
дій працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

В п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року № 9 /зі змінами/
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" вказано, що при розгляді справ
про поновлення на роботі осіб,
звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП,
судам слід враховувати, що розірвання
трудового договору з цих підстав не є
заходом дисциплінарного стягнення і
тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк
і порядок застосування дисциплінарних
стягнень на ці випадки не поширюються.
Разом з тим при вирішенні справ про
звільнення з цих підстав суди мають
брати до уваги відповідно час, що
пройшов з моменту вчинення винних дій
чи аморального проступку, наступну
поведінку працівника і інші конкретні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Звільнення з підстав втрати довір'я (п.3
ст.41 КЗпП) суд може визнати
обгрунтованим, якщо працівник, який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності (зайнятий їх
прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом і т.п.)
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави для втрати до нього
довір'я (зокрема, порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями). При встановленні у
передбаченому законом порядку факту
вчинення працівниками розкрадання,
хабарництва і інших корисливих
правопорушень ці працівники можуть
бути звільнені з підстав втрати довір'я
до них і у тому випадку, коли зазначені
дії не пов'язані з їх роботою.

Обов'язок доведення законності
звільнення та дотримання встановленої
процедури звільнення покладається на
роботодавця.

Відповідачем не було надано до суду
належних та безспірних доказів про те,
що ОСОБА_1 являвся працівником, який
безпосередньо обслуговував грошові,
товарні цінності.

В суді ОСОБА_1 та представник
відповідача Яценко Л.С. підтвердили, що
посадова інструкція інспектора чи
інспектора фінансової звітності ГО
«Спілка дрібних підприємців» у
відповідача відсутні, оскільки такі
інструкції не розроблялися і не
затверджувалися відповідачем, також
останні підтвердили і те, що ГО "Спілка
дрібних підприємців" із ОСОБА_1 не було
укладено договору про матеріальну
відповідальність ОСОБА_1

Відповідачем не надано до суду
належних, безспірних доказів на
підтвердження винних дій ОСОБА_1, як
працівника, який безпосередньо
обслуговував грошові, товарні цінності
(умисне чи необережне порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями), які б давали відповідачу
підстави для втрати до нього довір"я.

Також відповідачем не було надано до
суду доказів про те, що ОСОБА_1 працював
на посаді інспектора фінансової
звітності ГО "Спілка дрібних
підприємців", а також про те, з якого
часу ОСОБА_1 працював на посаді
інспектора фінансової звітності ГО
"Спілка дрібних підприємців".

В матеріалах справи відсутні відомості
щодо проведення відповідачем
перевірки з метою встановлення розміру
збитків спричинених відповідачу,
причини виникнення нестачі
матеріальних цінностей, встановлення
винних осіб.

За таких обставин не можна визнати
законним наказ голови правління ГО
«Спілка дрібних підприємців» Яценко
Л.С. №2 від 30.05.2012 року про звільнення
позивача з роботи за п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП
України за систематичні умисні винні
дії.

Як вже було зазначено вище в рішенні
суду 17.05.2012 року ОСОБА_1 звернувся до
голови «Спілки дрібних підприємців»
Яценко Л.С. із заявою про звільнення
його з роботи за власним бажанням з
21.05.2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України,
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні.

Таким чином за відсутності правових
підстав для звільнення ОСОБА_1 з роботи
за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, та за
наявності його заяви про звільнення за
власним бажанням, відповідач
зобов»язаний був звільнити його з
роботи за ч. 1 ст.38 КЗпП України.

Згідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП, працівник має
право у визначений ним строк розірвати
трудовий договір за власним бажанням,
якщо власник або уповноважений ним
орган не виконує законодавство про
працю, умови колективного чи трудового
договору.

В судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_1 в травні 2012 року не надавав
відповідачу заяву про звільнення його
з роботи з підстав передбачених ч.3 ст. 38
КЗпП України, а саме: щодо розірвання
трудового договору за власним
бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.
Наведене підтвердили у судовому
засіданні позивач, представник
відповідача Яценко Л.С., третя особа
Яценко Л.С.

Суд не приймає до уваги заяву ОСОБА_1
від 16.04.2013 року на ім"я директора ГО
"Спілка дрібних підприємців" Яценко Л.С.
про звільнення його з роботи за ч. 3 ст. 38
КЗпП України /а.с. 18 цивільної справи №
357/12769/13-ц 2/357/3933/13/, оскільки позивач не
надав до суду належних та безспірних
доказів щодо того, що він звертався до
відповідача з вищевказаною заявою.

Суд також не приймає до уваги заяву
ОСОБА_1 на ім»я голови «Спілки дрібних
підприємців» Яценко Л.С. від 15.04.2013 року
в якій останній просив звільнити його з
роботи за власним бажанням з 16.04.2013
року, оскільки вказана заява була
подана позивачем вже після звільнення
його з роботи відповідно до наказу №2
від 30.05.2012 року, суд також вважає, що
позивач не надав до суду належних та
безспірних доказів про те, що після
винесення вказаного наказу і по 03.01.2013
року включно він продовжував працювати
у відповідача.

Таким чином, суд робить висновок про те,
що звільнення ОСОБА_1 проведено з
порушенням трудового законодавства,
враховуючи те, що позивач продовжувати
трудові відносини з відповідачем не
бажає і бажає захистити своє порушене
право шляхом визнання звільнення
незаконним, і не поновлюючи його на
роботі, просить зобов»язати
відповідача змінити формулювання
причин та дати його звільнення з посади
інспектора відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП
України з 01.12.2013 року та внести
відповідний запис до трудової книжки
(звільнений з посади за власним
бажанням, так як роботодавець не
виконує законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору).

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
суди розглядають справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у
разі визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне за собою
поновлення працівника на роботі, орган,
який розглядає трудовий спір,
зобов'язаний змінити формулювання і
вказати в рішенні причину звільнення у
точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства та з посиланням
на відповідну статтю (пункт) закону.

За змістом вказаної статті КЗпП
України, зміна формулювання причини
звільнення працівника можлива за
рішенням суду у разі, коли така зміна не
тягне за собою поновлення працівника
на роботі, тобто не пов"язана із
незаконністю самого звільнення, а
стосується неправильного формулювання
роботодавцем його причини.

Суд вважає, що позивачу необхідно
відмовити в задоволенні його позову у
частині його позовних вимог про
зобов»язання відповідача змінити
формулювання причин та дати звільнення
гр. ОСОБА_1 з посади інспектора
відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з
01.12.2013 року та внесення відповідного
запису до трудової книжки (звільнений з
посади за власним бажанням, так як
роботодавець не виконує законодавство
про працю, умови колективного чи
трудового договору), оскільки, як
встановлено у суді, позивач не надавав
відповідачу заяву про звільнення його
з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП
України, а надавав відповідачу заяву
про звільнення його з роботи на
підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України.
Відповідач згоди на звільнення
позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпП України не
надавав. А тому, суд вважає, що вказані
позовні вимоги позивача до задоволення
не підлягають, бо ці вимоги є
необгрунтованими, оскільки змінивши
формулювання причини звільнення, суд
за власною ініціативою змінив би
правову підставу звільнення, хоча
зміна формулювання причини звільнення
допускається у тому випадку, коли
формулювання є неправильним або не
відповідає чинному законодавству.

Суд критично ставиться до копії акту
від 31.05.2012 року про відмову
ознайомитись з наказом про звільнення
/а.с. 194/, оскільки на підтвердження
обставин викладених у вказаному акті
відповідачем не було надано суду
належних та безспірних доказів.

Суд не приймає до уваги заперечення
представника відповідача Яценко Л.С.
про те, що ОСОБА_1 був прийнятий на
роботу у ГО "Спілка дрібних
підприємців" за цивільно-правовим
договором, та про те, що ОСОБА_1 не
являвся штатним працівником ГО "Спілка
дрібних підприємців", оскільки вказані
заперечення спростовуються вищевикла
деними у рішенні суду доказами, а
відповідачем не було надано відповідно
до ст. 60 ЦПК України доказів на
підтвердження вказаних заперечень.

Суд не приймає до уваги також посилання
представника відповідача Яценко Л.С.
про те, що неможливо надати суду копію
наказу про прийняття ОСОБА_1 на роботу,
оскільки наказ вилучений аудиторською
фірмою 01.04.2011 року згідно акту
прийому-передачі і на даний час наказ
не повернутий, оскільки в копії
вказаного акту -прийому передачі від
01.04.2011 року /а.с. 96/ відсутні відомості
про передачу ГО "Спілка дрібних
підприємців" аудиторській фірмі наказу
про прийняття на роботу ОСОБА_1

Позивач просив в судовому порядку
зобов»язати відповідача провести
розрахунки з гр. ОСОБА_1 відповідно до
ст. 44 КЗпП України відповідно до
доданого до позовної заяви розрахунку,
а саме: 3 441 грн. (з розрахунку 1147 х 3).

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при
припиненні трудового договору з
підстав, зазначених у пункті 6 статті 36
та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу,
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі не менше середнього
місячного заробітку; у разі призову або
вступу на військову службу,
направлення на альтернатив ну
(невійськову) службу (пункт 3 статті 36) -
у розмірі двох мінімальних заробітних
плат; внаслідок порушення власником
або уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору (статті 38 і 39) - у
розмірі, передбаченому колективним
договором, але не менше тримісячного
середнього заробітку.

Суд вважає, що позивачу необхідно
відмовити в задоволенні його позову в
частині зобов»язання відповідача
провести розрахунки з гр. ОСОБА_1
відповідно до ст. 44 КЗпП України
відповідно до доданого до позовної
заяви розрахунку, а саме: 3 441 грн. (з
розрахунку 1147 х 3), бо вказана вимога
необгрунтована позивачем, оскільки
трудовий договір із ОСОБА_1 був
припинений з підстав передбачених п. 2
ч.1 ст. 41 КЗпП України і виплата вихідної
допомоги ОСОБА_1 в даному випадку за ст.
44 КЗпП України не передбачена. Крім
вказаного, як зазначено вище в рішенні
суду, судом позивачу було відмовлено у
задоволенні його позову в частині
позовних вимог позивача про
зобов»язання відповідача змінити
формулювання причин та дати звільнення
гр. ОСОБА_1 з посади інспектора
відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з
01.12.2013 року та внесення відповідного
запису до трудової книжки (звільнений з
посади за власним бажанням, так як
роботодавець не виконує законодавство
про працю, умови колективного чи
трудового договору), а тому суд вважає,
що в задоволенні вказаної позовної
вимоги також необхідно відмовити з
підстав, які вже зазначені вище в
рішенні суду, оскільки вказана позовна
вимога є похідною від вищевказаних
вимог про зміну формулювання причин та
дати звільнення позивача з посади
інспектора ГО "Спілка дрібних
підприємців".

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. У ч. 2
цієї ж статті вказано, що у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Згідно до ст. 234 КЗпП України, у разі
пропуску з поважних причин строків,
установле них статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці
строки.

В п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року № 9 /зі змінами/
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" вказано, що встановлені
статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до
суду застосовуються незалежно від
заяви сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк. Передбачений
ст.233 КЗпП місячний строк поширюється
на всі випадки звільнення незалежно
від підстав припинення трудового
договору. Якщо місячний чи тримісячний
строк пропущено без поважних причин, у
позові може бути відмовлено з цих
підстав. Оскільки при пропуску
місячного і тримісячного строку у
позові може бути відмовлено за
безпідставністю вимог, суд з'ясовує не
лише причини пропуску строку, а всі
обставини справи права і обов'язки
сторін.

Крім вищевказаного, суд вважає, що
позивач також пропустив тримісячний
строк звернення до суду з позовом в
частині позовних вимог позивача про
зобов»язання відповідача змінити
формулювання причин та дати звільнення
гр. ОСОБА_1 з посади інспектора
відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з
01.12.2013 року та внесення відповідного
запису до трудової книжки (звільнений з
посади за власним бажанням, так як
роботодавець не виконує законодавство
про працю, умови колективного чи
трудового договору), та про
зобов»язання відповідача провести
розрахунки з гр. ОСОБА_1 відповідно до
ст. 44 КЗпП України відповідно до
доданого до позовної заяви розрахунку,
а саме: 3 441 грн. (з розрахунку 1147 х 3).

Згідно до матеріалів цивільної справи
№357/3554/14-ц 2/357/1750/14 позивач 24.03.2013 року
надав суду свій вищевказаний позов до
Громадської організації «Спілка
дрібних підприємців» про зобов»язання
відповідача змінити формулювання
причин та дати звільнення гр. ОСОБА_1 з
посади інспектора відповідно до ч. 3 ст.
38 КЗпП України з 01.12.2013 року та внесення
відповідного запису до трудової книжки
(звільнений з посади за власним
бажанням, так як роботодавець не
виконує законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору), та
про зобов»язання відповідача провести
розрахунки з гр. ОСОБА_1 відповідно до
ст. 44 КЗпП України відповідно до
доданого до позовної заяви розрахунку,
а саме: 3 441 грн. (з розрахунку 1147 х 3), що
підтверджується штампом суду на
позовній заяві, відповідно до якого
вищевказана позовна заява була
зареєстрована канцелярією
Білоцерківського міськ районного суду
24.03.2013 року.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач дізнався про порушення свого
вище вказаного права 14.11.2013 року,
оскільки саме 14.11.2013 року позивачу
відповідачем було надано копію наказу
№ 2 від 30.05.2012 року, а також було внесено
запис в трудову книжку позивача про
звільнення останнього з роботи згідно
пункту 2 частини 1 ст. 41 КЗпП України за
систематичні, умисні винні дії.

Таким чином позивач звернувся до суду з
вказаним позовом у вищевказаній
частині позовних вимог 24.03.2013 року,
тобто з пропуском тримісячного строку
звернення до суду передбаченого ч. 1 ст.
233 КЗпП України.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача та його представника про те,
що позивач не пропустив строк
звернення до суду з вищевказаними
позовними вимогами, оскільки позивач
звертався до Білоцерківського
міськрайонного суду з аналогічним
позовом до ГО "Спілка дрібних
підприємців" після 14.11.2013 року /справа
знаходилася у судді Кошель Л.М./ і позов
було залишено без розгляду за заявою
позивача, а також про те, що позивач
звертався до Білоцерківського
міськрайонного суду 02.12.2013 року з
позовом до ГО «Спілка дрібних
підприємців» м.Біла Церква Київської
області, третя особа директор ГО
«Спілка дрібних підприємців» м.Біла
Церква Київської області Яценко Л.С.
про зміну формулювання причини
звільнення, дати звільнення і
стягнення заробітної плати та вихідної
допомоги /справа знаходилася у
провадженні судді Бондаренко О.В./ і
позов був залишений без розгляду за
заявою позивача.

Як вказано вище в рішенні суду позивач
дійсно звертався до Білоцерківського
міськрайонного суду 02.12.2013 року з
позовом до ГО «Спілка дрібних
підприємців» м.Біла Церква Київської
області, третя особа директор ГО
«Спілка дрібних підприємців» м.Біла
Церква Київської області Яценко Л.С.
про зміну формулювання причини
звільнення, дати звільнення і
стягнення заробітної плати та вихідної
допомоги і ухвалою Білоцерківського
міськрайонного суду від 24.02.2014 року під
головуванням судді Бондаренко О.В. було
винесено ухвалу про залишення без
розгляду позову ОСОБА_1 до ГО «Спілка
дрібних підприємців» м.Біла Церква
Київської області, третя особа
директор ГО «Спілка дрібних
підприємців» м.Біла Церква Київської
області Яценко Л.С. про зміну
формулювання причин звільнення, дати
звільнення і стягнення заробітної
плати та вихідної допомоги на підставі
п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України, оскільки
позивачем ОСОБА_1 було подано суду
заяву про залишення вказаного позову
без розгляду. Вказана ухвала не
оскаржувалася до Апеляційного суду
Київської області учасниками процесу
та набрала законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 3 КЗпП України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Як вказано вище в
рішенні суду 24.02.2014 року
Білоцерківським міськрайонним судом
під головуванням судді Бондаренко О.В.
було винесено ухвалу про залишення без
розгляду позову ОСОБА_1 до ГО «Спілка
дрібних підприємців» м.Біла Церква
Київської області, третя особа
директор ГО «Спілка дрібних
підприємців» м.Біла Церква Київської
області Яценко Л.С. про зміну
формулювання причин звільнення, дати
звільнення і стягнення заробітної
плати та вихідної допомоги на підставі
п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України, оскільки сам
позивач ОСОБА_1 подав суду заяву про
залишення вказаного позову без
розгляду. Таким чином вищевказаними
нормами ЦПК України передбачене право
позивача на звернення до суду з позовом
і право позивача на подачу до суду
заяви про залишення позову без
розгляду і цим правом скористався
ОСОБА_1 Однак, ч.1 ст. 233 КЗпП України
передбачений строк звернення до суду
із позовом про вирішення трудового
спору. Позивачем не було надано до суду
доказів на підтвердження того, що він
звертався до суду з аналогічним
позовом до ГО "Спілка дрібних
підприємців" після 14.11.2013 року /справа
ОСОБА_9/ і позов було залишено без
розгляду за заявою позивача.

Суд вважає, що позивач пропустив строк
звернення до суду з позовом у
вищевказаній частині його позовних
вимог без поважних причин, оскільки ні
позивач, ні його представник у суді не
посилалися на те, що строки звернення
до суду позивачем у вищевказаній
частині позову були пропущені
позивачем з поважних причин, а також ні
позивач, ні його представник не просили
суд поновити строк звернення до суду з
позовом за вищевказаними позовними
вимогами, як такого, що пропущений з
поважних причин, а тому суд не вбачає
підстав для поновлення вищевказаного
строку звернення до суду. Наведене
також є підставою для відмови позивачу
в задоволенні вищевказаних позовних
вимог.

Позивач просив в судовому порядку
стягнути з відповідача ОСОБА_1
заробітну плату за 11 місяців 2013 року
відповідно до доданого до позовної
заяви розрахунку, а саме: 12 617 грн. (з
розрахунку 1147 х 11 місяців), а саме з
січня 2013 року по листопад 2013 року
включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу. В ч. 2 цієї ж статті
вказано, що у разі звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України,
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про оплату праці», заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
догово ром роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Згідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про
оплату праці», основна заробітна плата.
Це - винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців. А в ч. 2 цієї ж статті
вказано, що додаткова заробітна плата.
Це - винагорода за працю понад
установлені норми, за трудові успіхи та
винахідли вість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України
«Про оплату праці», оплата праці
працівників підприємства здійснюється
в першочерговому порядку. Всі інші
платежі здійснюються підприємством
після виконання зобов'язань щодо
оплати праці.

Згідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про
оплату праці», працівник має право на
оплату своєї праці відповідно до актів
законодавства і колективного договору
на підставі укладеного трудового
договору.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
оплату праці», суб'єкти організації
оплати праці не мають права в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами і колективними
договорами.

Згідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України,
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваже ними трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.
А в ч. 6 цієї ж статті вказано, що
своєчасність та обсяги виплати
заробітної плати працівникам не можуть
бути поставлені в залежність від
здійснення інших платежів та їх
черговості.

Суд вважає, що вказана вимога позивача
про стягнення з відповідача на користь
позивача 12 617 грн. заробітної плати за
період з січня 2013 року по листопад 2013
року включно є необгрунтованою,
оскільки в суді було встановлено, що у
2013 році позивач не працював та не
виконував роботу у відповідача.
Наведене підтвердила у суді
представник відповідача Яценко Л.С.,
третя особа Яценко Л.С., сам позивач у
суді підтвердив, що він не працював у
відповідача та не виконував роботу у
відповідача з 04.01.2013 року по даний час. А
згідно до аналізу наведених вище
правових норм, заробітна плата
виплачується працівникові
роботодавцем тільки за виконану ним
роботу. В матеріалах справи також
відсутні докази того, що позивач 1-3
січня 2013 року працював у відповідача та
виконував роботу.

На підставі ст.ст. 38,41,44,47,115,233,234,235 КЗпП
України, Закону України "Про оплату
праці", Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.1992 року №9 /зі
змінами/ "Про практику розгляду судами
трудових спорів", керуючись ст.ст.
3,10,11,60,212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя А. В. Голуб