Справа №295/6656/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2014 року
м.
Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі:

головуючої - судді Семенцової Л.М.,

за участі секретаря - Андрушко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах
малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні житлом та за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа -
Управління Державної міграційної
служби України у Житомирській області,
про усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
між нею та відповідачем ОСОБА_3 08.01.2004
року було зареєстровано шлюб, від якого
вони мають малолітнього сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Вони проживали у квартирі
АДРЕСА_1, де було зареєстроване їхнє
місце проживання. Через протиправну та
агресивну поведінку відповідача
ОСОБА_3, нанесення ним їй тілесних
ушкоджень вона змушена була тимчасово
залишити місце проживання, і з початку
січня 2013 року він створює їй перешкоди
в проживанні за місцем реєстрації, не
впускає до нього та звернувся до суду з
позовом про розірвання шлюбу, а вона
змушена разом з сином винаймати
квартиру для проживання. Тому просить
зобов'язати відповідача не чинити їй із
сином перешкод в користуванні
квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом їх
вселення до квартири та зобов'язати
відповідача надати їй ключі від неї.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 подали позов до
ОСОБА_1, в якому просять визнати її
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги
мотивували тим, що рішенням
Богунського районного суду м. Житомира
від 15.05.2013 року розірвано шлюб,
зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
Під час шлюбу відповідач була
зареєстрована у даній квартирі, 2/3
частини якої належить на праві
власності ОСОБА_5, а інша 1/3 частина є
власністю ОСОБА_3 У зв'язку з тим, що
ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_1,
не відноситься до членів сім`ї
власників квартири, не сплачує
комунальних послуг та з січня 2013 року
виселилася з неї, добровільно
залишивши місце проживання, понад
шість місяців в ній не проживає без
поважних причин, тому вважають, що
ОСОБА_1 втратила сервітутне право
користування житлом і на підставі
статей 405, 406 ЦК України та статей 64, 71, 156
ЖК України просять визнати її такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1 зі зняттям її з реєстраційного
обліку за вказаною адресою.

У судовому засіданні представник
позивача за первинним позовом вимоги
позову підтримала, обґрунтовуючи їх
обставинами, викладеними в позовній
заяві, пояснивши, що позивач не має
іншого житла для проживання, із січня
2013 року не проживає у квартирі з
поважних причин, так як відповідач
застосовував до неї фізичне
насильство, через що змушена була
залишити з їхнім малолітнім сином
ОСОБА_2 місце реєстрації. В подальшому
відповідач відібрав у неї ключі від
вхідних дверей, замінив замки і нових
ключів їй не надав, чим створює їй
перешкоди у користуванні квартирою. У
квартирі залишилися її особисті речі
та речі дитини, а також речі, придбані
під час перебування у шлюбі з
відповідачем. Вимоги позову ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 представник позивача не
визнала.

Представник відповідачів за первинним
позовом у судовому засіданні позов не
визнав та пояснив, що позивач мала
сервітутне право користування
квартирою, яке з часу розірвання шлюбу
та припинення сімейних відносин з
відповідачем ОСОБА_3 вона втратила.
Позивач добровільно залишила квартиру
у період відсутності ОСОБА_3, із січня
2013 року в ній не проживає. Замки від
вхідних дверей відповідач не
замінював, ключів від неї не забирав.
Вимоги вторинного позову ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 підтримав, зіславшись на
викладені в ньому обставини.

Відповідач за первинним позовом та
позивач за вторинним позовом ОСОБА_5 у
судовому засіданні вимоги позову
ОСОБА_1 не визнала та підтримала свої
вимоги, надавши пояснення про те, що
ОСОБА_1 є її колишньою невісткою та з
січня 2013 року вона добровільно
залишила місце проживання у вказаній
квартирі, в ній знаходяться речі
позивача та малолітнього сина ОСОБА_2,
речі, придбані під час шлюбу ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, ключів від вхідних дверей син
не забирав у позивача, в подальшому
замки від вхідних дверей були замінені.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, до суду надав заяву про
розгляд справи у його відсутності та у
вирішенні спору покладається на розсуд
суду.

Суд, заслухавши представників сторін,
відповідача за первинним позовом та
позивача за вторинним позовом ОСОБА_5,
свідків, дослідивши письмові матеріали
справи, з'ясувавши фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
заяви, оцінивши докази в їх сукупності,
дійшов до висновку, що первинний позов
ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а в
задоволенні вторинного позову ОСОБА_5
та ОСОБА_3 необхідно відмовити з
наступних підстав.

За ст. 317 ЦК України власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Частинми 1 та 4 ст. 156 ЖК України
передбачено, що члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу. Припинення сімейних
відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.

Відвовідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщовони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним
спільнегосподарство.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 08.01.2004 року між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб (а.с. 4),
від якого вони мають малолітнього сина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7). Рішенням
Богунського районного суду м. Житомира
від 15.05.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 розірвано (а.с. 54). Згідно
свідоцтва № 42649 про право власності на
житло від 16.12.2002 року, виданого відділом
приватизації державного житлового
фонду виконавчого комітету
Житомирської міської ради Ради
народних депутатів, квартира АДРЕСА_1
належала на праві власності ОСОБА_6 та
членами його сім'ї ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в
рівних долях (а.с. 59). Внаслідок
спадкування після смерті ОСОБА_6 його
дружина ОСОБА_5 успадкувала 1/3 частину
вказаної квартири, про що державним
нотаріусом Другої державної
нотаріальної контори Брох А.Х. 12.12.2012
року було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом (а.с. 81) та проведена
державна реєстрація її права власності
на успадковану нею частку квартири, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно КП «Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Житомирської обласної
ради від 24.12.2012 року.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 належить
на праві спільної часткової власності
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 2/3 частині та 1/3
частині відповідно.

Як слідує з технічного паспорта КП
«Житомирське обласне міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Житомирської обласної ради (а.с. 100-101),
вказана квартира складається з 2-х
жилих кімнат площею 13,3 кв.м і 18,7 кв.м,
коридору площею 7,8 кв.м, туалету площею
0,8 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м,
кухні площею 7,4 кв.м Загальна площа
квартири становить 51,1 кв. м, жила площа -
32,0 кв.м.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 та
малолітнього сина ОСОБА_2
зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1
згідно довідки КП «ВЖРЕП № 14»
Житомирської міської ради № 426 від
22.02.2013 року (а.с. 6). У цій квартирі ОСОБА_1
була зареєстрована 12.08.2005 року,
підтвердженням чому є довідка
адресно-довідкового підрозділу УДМС в
Житомирській області від 22.05.2013 року
(а.с. 10) та копія її паспорта (а.с. 8).

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 15.05.2013 року у справі про
розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
встановлено, що шлюбні відносини між
ними припинені з січня 2013 року та
проживають окремо.

Згідно актів, складених 02.03.2013 року,
07.05.2013 року, 02.08.2013 року, 23.11.2013 року та
04.02.2014 року щодо перевірки паспортного
режиму за адресою: АДРЕСА_2,
затверджених директором КП «ВЖРЕП № 14»
Івахно Б.Д., сусіди підтверджують, що
ОСОБА_1 разом із сином не проживають за
місцем реєстрації з 02.02.2013 року (а.с. 66-68,
103, 104).

Допитані в судовому засіданні в якості
свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили
факт створення відповідачем ОСОБА_3
перешкод у користуванні позивачу
ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1. Свідки
надали показання про те, що із січня 2013
року через постійні сварки та
застосування відповідачем ОСОБА_3 до
позивача ОСОБА_1 фізичної сили остання
була змушена залишити з малолітнім
сином ОСОБА_2 зареєстроване місце
проживання та проживати в орендованій
квартирі, відповідач ОСОБА_3 відібрав у
неї ключі від вхідних дверей, а після
залишення нею помешкання він замінив
замки від вхідних дверей квартири, не
надавши їй нових ключів, чим не
допускає позивача до квартири. У
квартирі знаходяться її особисті речі
та речі сина, а також майно, спільно
придбане під час перебування у шлюбі.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_11 надала аналогічні
показання щодо часу та причин
залишення позивачем постійного місця
проживання у квартирі АДРЕСА_1.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_12 надала показання про те,
що вона проживає по-сусідству з ОСОБА_1,
а саме на 5-му поверсі будинку АДРЕСА_1, а
відповідачі проживають на 3-му поверсі
цього будинку та особисто не бачила, як
позивач ОСОБА_1 залишала місце
проживання, як і не бачила, щоб
відповідач ОСОБА_3 створював перешкоди
позивачу в користуванні квартирою.

Показання свідків узгоджуються між
собою та іншими доказами, тому їхні
показання суд вважає достовірними
доказами.

Аналіз наданих суду доказів та
встановлених судом обставини свідчить
про те, що позивач ОСОБА_1 була заселена
до квартири АДРЕСА_1 як член сім'ї
співвласника квартири - її колишнього
чоловіка ОСОБА_3 разом з малолітнім
сином ОСОБА_2, набувши таким чином
зареєстроване в ній у встановленому
законом порядку місце проживання, але
не проживає в ній із малолітнім сином
ОСОБА_2 з поважних причин, а саме
внаслідок створення відповідачем
ОСОБА_3 їй перешкод у користуванні
квартирою і відсутність у неї ключів
від замків вхідних дверей квартири, що
підтвердили в судовому засіданні
свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а
також обставину щодо заміни замків та
відсутності ключів від них у позивача
ОСОБА_1 визнала в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_5 У квартирі
знаходяться особисті та належні
позивачу ОСОБА_1 та її сину речі, про що
також надали показання зазначені
свідки та не заперечувала відповідач
ОСОБА_5

Таким чином, суд дійшов до висновку, що
позивач ОСОБА_1 разом з малолітнім
сином ОСОБА_2 не проживає у квартирі
АДРЕСА_1 з поважних причин, і припинення
сімейних відносин між нею та
співвласником квартири ОСОБА_3 не
позбавляє її разом із сином права
користування квартирою, в якій
зареєстроване їхнє місце проживання,
що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 ЖК
України та ст. 405 ЦК України.

За наведених обставин порушені права
позивача ОСОБА_1 за її первинним
позовом щодо усунення перешкод в
користуванні квартирою АДРЕСА_1
підлягають захисту шляхом зобов'язання
відповідача ОСОБА_3 не чинити їй разом
із малолітнім сином перешкод в
користуванні житлом, їх вселення до
спірного помешкання, зобов'язання
відповідача ОСОБА_3 надати їй ключі від
замків вхідних дверей квартири.

Поряд з цим, суд відмовляє в
задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
оскільки такі вимоги не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
та не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 156 ЖК
України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні житлом задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_2 у
користуванні квартирою
АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 з
малолітнім сином ОСОБА_2 до квартири
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 ключі
від замків вхідних дверей квартири
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 114 грн. 70 коп. судового збору.

У задоволенні позову ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа -
Управління Державної міграційної
служби України у Житомирській області,
про усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене
до Апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.М.
Семенцова