АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-57/12
Номер провадження 22-ц/786/1607/14
Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О.
Доповідач Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:
головуючого судді: Карпушина Г.Л.,
суддів: Корнієнка В.І., Абрамова П.С., при
секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 06
червня 2012 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 червня 2012 року позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
«Приватбанк» до ОСОБА_1 - задоволено
частково.

У рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_1 по кредитному договору
№PLRMGK від 27 грудня 2007 року в
розмірі 201 255,80 доларів США (що
відповідає 1 607 027,56 грн. за курсом 1 долар
США= 7,985 грн.), розрахованої станом на 10
квітня 2012 року, звернуто стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та в
цілому складається з: житлового
будинку літ.А,а,а2,ап.,аг, загальною
площею 51,5 кв.м.; сараю літ.Б, вбиральні
літ.В, гаража літ.З, магазину літ.Л,
водовідводу літ.К, огорожі №1,2,
вимощення №3.

Звернення стягнення здійснено шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки
публічним акціонерним товариством
«Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги,50, ) з укладанням договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, з отриманням Витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також з наданням ПАТ «ПриватБанк» всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

Виселено ОСОБА_1 із житлового будинку
АДРЕСА_1

У задоволенні інших позовних вимог -
відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Приватбанк» понесені позивачем
судові витрати в сумі 1738,50 грн.

З рішенням суду першої інстанції не
погодився представник відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та подав на нього
апеляційну скаргу, в якій прохає
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 червня 2012 року скасувати та
постановити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.
Апелянт вважає, що рішення суду є
незаконним та не обґрунтованим та
винесеним з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що судом неповно
з'ясовані обставини справи, висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи.

Судове засідання проведено у
відсутність сторін, які будучи
належним чином та завчасно
повідомленими про час та місце
слухання справи, в судове засідання не
з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,
приходить до висновку, що скарга не
підлягає до задоволення за наступних
підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ «Приватбанк» місцевий суд виходив
з того, що свої зобов'язання за
кредитним договором відповідач
належним чином не виконувала, а тому
внаслідок порушення зобов'язання
станом на 10 квітня 2012 року утворилась
заборгованість перед Банком за
кредитним договором №PLRMGK від 27
грудня 2007 року та становить 201 255,80
доларів США, що по курсу НБУ (1 долар
США=7,985 грн.) дорівнює 1 607 027,56 грн., і
складається з: 101 263,19 доларів США
заборгованість по тілу кредиту; 42 295,62
долара США заборгованість по
процентам; 7 800, 00 доларів США
заборгованість по комісії; 49 896,99
доларів США пеня. Таким чином вимога
позивача про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості по кредитному договору
та виселення відповідача з зазначеного
будинку підлягає до задоволення.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, що 27 грудня 2007 року між
Банком та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір №PLRMGK,
відповідно до умов якого Банк надав
відповідачці кредит на придбання
нерухомості у сумі 100 000 доларів США, а
також у розмірі 26 000 доларів США на
сплату страхових платежів, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 11,04% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення коштів 27 грудня 2027
року. У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
сторони уклали договір іпотеки
№PLRMGK від 27 грудня 2007 року. Згідно
з цим договором ОСОБА_1 надала в іпотеку
Банку нерухоме майно - житловий будинок
з господарськими будівлями, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та в
цілому складається з: житлового
будинку літ.А,а,а2,ап., аг, загальною
площею 88,2 кв.м., житловою площею 51,5 кв.м.;
сараю літ.Б, вбиральні літ.В, гаража
літ.З, магазину літ. Л, водовіду літ.К,
огорожі №1,2, вимощення №3.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно вимог ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у
разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі порушення
основного зобов'язання або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. Надіслана вимога має
містити стислий зміст порушення
зобов'язання, вимогу про усунення
даного порушення в 30 денний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
вимоги про усунення порушення. У разі,
коли в зазначений у вимозі термін
порушення не буде усунуто,
іпотекодержатель має право розпочати
звернення стягнення на предмет іпотеки
у відповідності до Закону України «Про
іпотеку».

Положення частини першої цієї статті
не є перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку. Обов'язковою умовою
для задоволення вимоги про виселення є
дотримання процедури письмового
попередження про звільнення житлового
приміщення протягом місяця. Вказана
процедура передбачає можливість
виселення в судовому порядку як під час
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки так і в
подальшому.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
свої зобов'язання щодо повернення суми
кредиту та відсотків за користування
кредитом ОСОБА_1 належним чином не
виконувала, в зв'язку з чим позивачем 12
серпня 2011 року відповідачу надсилалася
письмова вимога про дострокове
повернення суми кредиту в повному
обсязі в тридцятиденний строк з дня
отримання цієї вимоги та попередження
про свій намір звернути стягнення на
предмет іпотеки, а також вимагав
добровільно звільнити будинок. Дану
вимогу банку відповідач отримав 06.10.2011
року, що підтверджується підписом на
рекомендованому повідомленні (а.с. 215, 216
т.1).

Згідно ст.40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 3 ст. 109 ЖК України, звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом. При
цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов, а саме, якщо
мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернено стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя.

Беручи до уваги те, що боржником та
відповідачем не належно виконувались
умови договору, колегія суддів вважає,
що місцевий суд прийшов до
обґрунтованого висновку щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення.

Доводи апелянта, що рішенням суду
порушено права неповнолітніх дітей
відповідача, є необґрунтованими,
оскільки останні на момент укладення
договору іпотеки та передачі спірного
нерухомого майна не мали права
власності на предмет іпотеки та права
користування ним. Це при тому, що
дійсність договору іпотеки
відповідачем не оскаржувалася.

Таким чином враховуючи вищевикладене,
судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, а тому
задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 червня 2012 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Г.Л. Карпушин