У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», треті особи: приватний
нотаріус Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
Придніпровський відділ державної
виконавчої служби Черкаського
міського управління юстиції, орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Черкаської міської ради, про
визнання договору іпотеки недійсним за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення апеляційного суду
Черкаської області від 12 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що з 2001 року по 16 лютого 2009 року
вона перебувала із ОСОБА_4 у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час
шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1.
На забезпечення кредитного договору
від 28 липня 2008 року, укладеного між
ОСОБА_4 та товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрпромбанк» (далі -
ТОВ «Укрпромбанк»), він передав
зазначену квартиру в іпотеку,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»
(далі - ПАТ «Дельта Банк»). Посилаючись
на те, що квартира була передана в
іпотеку за відсутності згоди органу
опіки і піклування, хоча у ній проживав
їх малолітній син, а також за
відсутності її згоди як дружини на
укладення договору іпотеки, позивачка
просила визнати цей договір недійсним
та заборонити дії по відчуженню
указаної квартири.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 20 лютого 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 12 лютого 2014 року
рішення районного суду скасовано.
Позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
договір іпотеки від 28 липня 2008 року,
укладений між ОСОБА_4 та ТОВ
«Український промисловий банк»
недійсним. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта
Банк» просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що на момент передачі спірної квартири
в іпотеку зареєстрованих осіб, у тому
числі неповнолітніх, у ній не було, а,
відтак, згода органу опіки і піклування
на укладення договору іпотеки не
вимагалася. При цьому суд послався на
наявність письмової нотаріально
посвідченої згоди позивачки на
передачу квартири в іпотеку.

Скасовуючи рішення районного суду та
задовольняючи позов, апеляційний суд
виходив із висновку експертизи від 17
січня 2014 року, яким встановлено, що
підпис на заяві про згоду на укладення
договору іпотеки виконано, ймовірно, не
ОСОБА_3, а іншою особою (особами), що дає
підстави для визнання цього договору
недійсним, оскільки передана в іпотеку
квартира є спільним сумісним майном
подружжя.

Проте повністю з такими висновками
суду апеляційної інстанції погодитись
не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено,
що рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що з 2001 року по 16
лютого 2009 року ОСОБА_3 перебувала із
ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, від
якого мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Під час шлюбу вони придбали квартиру
АДРЕСА_1.

28 липня 2008 року ОСОБА_4 уклав із ТОВ
«Укрпромбанк», правонаступником якого
є ПАТ «Дельта Банк», кредитний договір,
відповідно до умов якого отримав
кредитні кошти у розмірі 21 650 Євро. На
забезпечення кредитного договору він
того ж дня уклав із банком договір
іпотеки, предметом якого є зазначена
квартира.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3
посилалась на те, що ОСОБА_4 передав
їхню спільну квартиру без її згоди як
дружини, її підпис на заяві про згоду на
укладення договору іпотеки підроблено.

Відповідно до ст. 6 Закону України
«Про іпотеку» майно, що є у спільній
власності, може бути передане в
іпотеку лише за нотаріально
посвідченою згодою усіх співвласників.
Співвласник нерухомого майна має право
передати в іпотеку свою частку в
спільному майні без згоди інших
співвласників за умови виділення її в
натурі та реєстрації права власності
на неї як на окремий об'єкт
нерухомості.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. Для укладення одним із
подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Визнаючи договір іпотеки недійсним,
апеляційний суд послався на те, що
згоду на його укладення позивачка не
давала, що підтверджено висновком
експертизи від 17 січня 2014 року. Проте,
даний висновок суду апеляційної
інстанції є передчасним, оскільки його
суд дійшов при неповному з'ясуванні
всіх фактичних обставин справи.

Так, на підставі ухвали апеляційного
суду від 13 листопада 2013 року
Науково-дослідним
експертно-криміналістичним центром
при Управлінні Міністерства
внутрішніх справ України проведено
судову почеркознавчу експертизу, якою
встановлено: «Підпис від імені ОСОБА_3
та рукописний напис «ОСОБА_3» у першій
графі («підпис») заяви від 25 липня 2008
року про згоду на укладення договору
іпотеки виконані, ймовірно, не ОСОБА_3, а
іншою особою (особами)».

Судом не враховано сумнів,
висловлений у висновку експертизи,
зокрема, що підпис від імені ОСОБА_3
може бути виконаний як нею, так і іншою
особою, тобто експерт не виключає
можливості підписання позивачкою
згоди на укладення договору іпотеки. У
висновку експертизи відсутня у
категоричній формі відповідь на
питання щодо невиконання позивачкою
підпису у заяві.

Отже, висновок апеляційного суду про
те, що заява про надання згоди
позивачки на укладення договору
іпотеки нею не підписувалася
ґрунтується на припущеннях, що
заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Отже, з урахуванням предмета та
підстави позову, саме позивачка
зобов'язана довести те, що підпис на
заяві про згоду на укладення договору
іпотеки виконано не нею.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 10 постанови від 30 травня 1997
року № 8 «Про судову експертизу в
кримінальних і цивільних справах»
висновок визнається неповним, коли
експерт дослідив не всі подані йому
об'єкти чи не дав вичерпних відповідей
на порушені перед ним питання. Неясним
вважається висновок, який нечітко
викладений або має невизначений,
неконкретний характер.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, якщо
висновок експерта буде визнано
неповним або неясним, судом може бути
призначена додаткова експертиза, яка
доручається тому самому або іншому
експерту (експертам).

Суд апеляційної інстанції у
порушення цих вимог процесуального
закону не призначив додаткову
експертизу, а обмежився наданим
ймовірним висновком
судово-почеркознавчої експертизи в
якому зроблено висновок про ймовірне
підписання зави про надання згоди на
укладення договору іпотеки не
позивачкою, а іншою особою (особами).

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, його рішення ухвалено на
припущеннях, не відповідає вимогам ст.
ст. 212-214, 303 ЦПК України щодо оцінки
доказів та законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Черкаської області від 12 лютого 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська

5

Справа № 6-11763 св 14Головуючий у першій
інстанції Драник Н.П. Доповідач Ткачук
О.С.