АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6641/2014 Головуючий у
1-й інстанції: Ганчарук В.П.
Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 17 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому
просив стягнути з відповідачів
солідарно моральну шкоду у розмірі 23000
грн., заподіяну внаслідок порушення
його конституційних прав як власника
майна .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
відповідачі чинять йому перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1., що
завдає йому моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 17 березня 2014 року - в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати його та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на те, що рішення ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки не
відповідають обставинам справи та
наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що після примусового
виселення ОСОБА_3 вона самоуправно
знову вселилася та проживає разом з
родиною в 48/100 частин квартири,
спричиняючи йому моральні страждання.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з його недоведеності та
необґрунтованості.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

З конструкції ст.ст. 23 ч. 2 п. 1, 1167 ч. 1 і
ч. 2 ЦК України убачається, що моральна
шкода полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
моральної шкоди» під моральною шкодою
слід розуміти витрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

При з'ясуванні питання щодо
відшкодування моральної шкоди, суд
повинен з'ясувати чим підтверджується
факт заподіяння моральних страждань,
або втрат немайнового характеру, за
яких обставин вони заподіяні, в якій
грошовій сумі позивач оцінює заподіяну
йому шкоду та з чого він при цьому
виходить.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Судом встановлено, що позивач є
власником 48/100 частини квартири
АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 24.10.2007 року встановлено, що
відповідачі проживають у квартирі на
законних підставах.

Апеляційна інстанція, перевіривши
матеріали справи та доводи ОСОБА_1,
погоджується з аргументованим
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову, оскільки
позивачем взагалі не надано будь-яких
належних та допустимих доказів у
розумінні ст. 57 ЦПК про завдану йому
моральну шкоду з боку відповідачів.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції
всебічно і об'єктивно дослідив всі
обставини справи, зібраним доказам дав
вірну правову оцінку й постановив
рішення, що відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 17 березня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді