Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2276/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кляшторний
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

Краснокутської
О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Буримі В.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 01
квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа:
Мокрянський кар'єр № 2 п/о
«Запорожнерудпром», про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, за зустрічним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя
особа: Мокрянський кар'єр № 2 п/о
«Запорожнерудпром», про вселення в
квартиру, усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА :

30 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - Мокрянський кар'єр № 2 п/о
«Запорожнерудпром», про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням.

В уточненій позовній заяві зазначав, що
з 28 січня 1978 року перебував у
зареєстрованому шлюбі зі
відповідачкою ОСОБА_4

13 жовтня 1978 року йому, як працівнику
Мокрянського кар'єру, була виділена
квартира АДРЕСА_1, в яку він вселився
разом зі своєю родиною.

У 1990 році йому на сім'ю із чотирьох осіб
була виділена ще сусідня квартира у
житловому будинку АДРЕСА_1. Вказаною
квартирою користувались він, дружина
ОСОБА_4, доньки ОСОБА_6, 1978 року
народження, ОСОБА_5, 1980 року народження.

15 червня 1995 року шлюб між ним та ОСОБА_4
розірвано. Після розлучення між ним та
відповідачами по справі склався
порядок користування вказаною
квартирою, за яким він зайняв жилу
кімнату літера 2-4 площею 21,6 кв. м., кухню
літ. 2-3 площею 13,6 кв. м., коридор літ. 2-2
площею 3,6 кв. м., коридор 2-1 площею 2,8 кв.
м.

Відповідачі зі ОСОБА_6 стали
користуватися жилою кімнатою літ. 2-5
площею 21 кв. м., нежилими приміщеннями
кухнею 2-7 площею 7,6 кв. м., кладовою
площею 6, 2 кв. м., коридором літ. 2-8 площею
6,8 кв. м. Окремі договори найма на
вказані кімнати між
балансоутримувачем Мокрянським
кар'єром № 2 п/о «Запоріжнерудпром» та
позивачем і відповідачами не
укладались.

У 2000 році відповідачка ОСОБА_5
добровільно залишила спірну квартиру,
забравши своє майно, особисті речі і
виїхала в Італію, де утворила сім'ю та
народила дитину. З цього часу вона у
квартирі не з'являється, витрати по
оплаті комунальних послуг, помешкання
не ремонтує.

В 2004 році його дочка ОСОБА_6 виїхала на
інше постійне місце проживання та
знялась з реєстраційного обліку у
спірній квартирі.

ОСОБА_4 з 2006 року у спірній квартирі не
проживає, витрати по утриманню будинку
не несе, оплату за комунальні послуги
не здійснює.

Останні вісім років ні донька ОСОБА_5,
ні колишня дружина ОСОБА_4 спірною
квартирою не цікавились, жодних
рахунків не сплачували, всі витрати
змушений нести він особисто. У 2010 році
він сплатив всі борги за
водопостачання, які утворились ще під
час проживання відповідачів в спірній
квартирі у зв'язку з тим, що йому могли
відключити водопостачання.

Також в кімнаті, де мешкали колишня
дружина з донькою, через те, що ніхто на
протязі тривалого часу там не проживає,
покрівля будинку почала підтікати і
з'явилась сирість, стіни вкрились
грибком і почали руйнуватись, виник
неприємний запах. Оскільки спірна
квартира розташована у будинку
барачного типу, невиконання
відповідачками обов'язку по оплаті
послуг, ремонту помешкання призвело до
руйнування будинку в цілому.

З вищевикладених причин, посилаючись
на відсутність відповідачок за місцем
реєстрації без поважних причин понад
шість місяців, просив визнати їх
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1.

11 січня 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулись до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням, вселення в квартиру.
Посилались на те, що у квартирі не
проживають через те, що ОСОБА_3 створює
перешкоди у користуванні житлом, не
впускає їх до квартири. Просили позов
задовольнити, вселити їх у квартиру
АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 13 січня 2014 року
зустрічний позов об'єднаний в одне
провадження з позовом ОСОБА_3

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Велено ОСОБА_4, ОСОБА_5 в квартиру
АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4,
ОСОБА_5 перешкоди у користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
понесені судові витрати по сплаті
судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам,
наданим доказам, допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 01
квітня 2014 року скасувати, ухвалити нове
рішення, яким заявлений ним позов
задовольнити, у задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду доповідь судді,
вислухавши пояснення ОСОБА_3, його
представника, заперечення ОСОБА_4, її
представника, розглянувши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у відповідності до статті 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог статей 213,214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності -на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Ухвалене рішення зазначеним вимогам
закону не відповідає.

Відповідно до статей 10,11 ЦК України,
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін, при цьому суд розглядає
цивільні справи не інакше як в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведеності перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків
встановлених статтею 61 цього Кодексу,
тобто тягар доказування лежить на
сторонах цивільно-правового спору.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 28 січня 1978 року
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Мають двох доньок ОСОБА_6, 1978 року
народження, ОСОБА_5, 1980 року народження (
а. с. 5,44 ).

13 жовтня 1978 року ОСОБА_3 як працівнику
Мокрянського кар'єру була надана у
користування квартира АДРЕСА_1, в яку
він вселився разом зі своєю родиною.

У 1990 році йому на сім'ю із чотирьох осіб
була виділена ще сусідня квартира у
житловому будинку АДРЕСА_1. Вказаною
квартирою користувались ОСОБА_3, його
дружина ОСОБА_4, доньки ОСОБА_6, 1978 року
народження, ОСОБА_5, 1980 року народження.
Спірне приміщення знаходиться у
будинку барачного типу,
балансоутримувачем якого являвся
Мокрянський кар'єр № 2. До теперішнього
часу будинок до комунальної власності
міста не передано (а. с. 6-13,103 )

15 червня 1995 року шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 розірвано. Після розлучення
позивач зайняв жилу кімнату літера 2-4
площею 21,6 кв. м., кухню літ. 2-3 площею 13,6
кв. м., коридор літ. 2-2 площею 3,6 кв. м.,
коридор 2-1 площею 2,8 кв. м Відповідачі зі
ОСОБА_6 стали користуватися жилою
кімнатою літ. 2-5 площею 21 кв. м., нежилими
приміщеннями кухнею 2-7 площею 7,6 кв. м.,
коморою площею 6, 2 кв. м., коридором літ.
2-8 площею 6,8 кв. м. Окремі договори найма
на вказані кімнати між
балансоутримувачем Мокрянським
кар'єром № 2 п/о «Запоріжнерудпром» та
позивачем і відповідачами не
укладались ( а. с. 4,11-13,45 ).

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із того, що він не надав суду
достатніх, об'єктивних та переконливих
доказів того, що відповідачі більше
шести місяців в спірній квартирі не
проживають без поважних причин та з
власної волі.

Однак з таким висновком погодитися не
можна.

За змістом статей 71,72 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. При цьому, відповідно статей
64,65 ЖК України члени сім'ї наймача
житлового приміщення, які проживають в
ньому нарівні з власником жилого
приміщення, користуються рівними з ним
правами та обов'язками.

При розгляді справи встановлено і не
заперечується сторонами, що ОСОБА_5 за
власним бажанням у 2000 році виїхала зі
спірної квартири до Італії, де
знаходиться до теперішнього часу,
охоронне свідоцтво на спірне житло не
оформляла, будь-які платежі щодо
утримання спірного приміщення не
здійснює. ОСОБА_4 з 2008 року у спірній
квартирі також не проживає, оплату
комунальних послуг не здійснює,
квартиру не доглядає.

Всі витрати по утриманню житла несе
ОСОБА_3, що підтверджується
відповідними квитанціями ( а. с. 71-72,125-129
).

Факт не проживання відповідачів за
місцем реєстрації зафіксовано у акті
технічної перевірки електроустановки
побутового споживача від 19 грудня 2008
року, у акті обстеження житлового
приміщення від 22 січня 2014 року ( а. с. 43,69
)

Докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_3
перешкоджає відповідачам
користуватися спірною квартирою,
замінив замки на дверях, тощо в
матеріалах справи відсутні.

Допитані в суді першої інстанції
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
підтвердили, що відповідачі у квартирі
не проживають без поважних причини, їх
речі у приміщенні відсутні, перешкоди у
користуванні житлом ОСОБА_3 їм не
створює.

Відповідачі не надали належних та
допустимих доказів того, що вони
намагалися попасти до квартири, а
ОСОБА_3 не пускає їх до помешкання.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції не можна визнати законним та
обґрунтованим, воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_3
про визнання ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, оскільки вони без
поважних причин не проживають у
квартирі АДРЕСА_1 понад встановлені
статтею 71 ЖК України строки. Зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, заявлені
до ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні квартирою, вселення
задоволенню не підлягають через їх
безпідставність.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні житлом відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 витрати по сплаті судового
збору по 118 грн. 25 коп. з кожної.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: