АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/3281/14
Головуючий 1 інстанції - Губська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого судді - Кружиліної
О.А.,

суддів колегії - Кіся П.В.,
Макарова Г.О.,

при секретарі -
Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м.
Харкова від 04 березня 2014 року

за позовом ОСОБА_3 до Національного
юридичного університету імені
Ярослава Мудрого про незаконність
звільнення, поновлення на роботі,
скасування запису у трудовій книжці,
виплату компенсації за час вимушеного
прогулу, -

в с т а н о в и л
а:

29 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зазначеним позовом та просив
суд визнати незаконним його звільнення
з роботи (посада - професор кафедри
культурології Національного
юридичного університету імені
Ярослава Мудрого) з підстав,
передбачених пунктом 3 статті 41 КЗпП
України , зобов'язати відповідача
поновити його на роботі відповідно до
статті 235 КЗпП України і скасувати
запис у трудовій книжці як незаконний,
виплатити компенсацію за час
вимушеного прогулу від 27 серпня 2013 року
до часу поновлення на роботі.

В обґрунтування позову посилався на те,
що наказом № 179-К від 25.06.2013 року його
було звільнено з роботи ( посада-
професор кафедри культурології) і
причиною звільнення є «скоєння
аморального вчинку, несумісного з
продовженням роботи в університеті, п.3
ст. 41 КЗпП України». Підставою у наказі
зазначено вирок Дзержинського
районного суду м. Харкова від 09.07.2012
року та витяг з протоколу
профспілкового комітету від 14.06.2013
року.

Позивач зі звільненням не згоден,
оскільки не здійснював аморального
проступку ні в час виконання службових
обов'язків, ні в робочий час. Також,
посилається на те, що вчинення
аморального проступку не підтверджено
конкретними фактами, а звільнення з
роботи на підставі вироку від 09.07.2012
року унеможливлює виконання самого
вироку, яким було призначено покарання
у вигляді виправних робіт. Зазначає, що
фактично звинувачення його у злочині і
відповідний вирок стали підставою для
подвійного покарання за одне і те ж :
відбування визначеного покарання і
позбавлення передбаченого
Конституцією України права на працю.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 04 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 залишено без
задоволення.

17 березня 2014 року на зазначене
рішення ОСОБА_3 подана апеляційна
скарга, в якій просить визнати рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 04 березня 2014 року незаконним,
скасувати його та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилався на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, а також порушення і неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права.

Судова колегія , заслухавши
суддю-доповідача , відповідно до статті
303 ЦПК України перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги ,заслухавши осіб, що
з'явилися у судове засідання, вважає що
скарга задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої
інстанції забезпечив сторонам
рівні
можливості щодо надання доказів, їх
дослідження та доведеності перед судом
їх переконливості, сприяв всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи і
вирішив справу на засадах
змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні дані та відповідні
їм правовідносини, розглянув справу в
межах заявлених позовних вимог і
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_3 без
задоволення, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з положень
пункту 3 статті 41КЗпП України з
врахуванням роз'яснень , які містяться
у постанові Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06 листопада 1992 року «
про практику розгляду судами трудових
спорів», Закону України « Про вищу
освіту», Закону України « Про освіту»,
Статутом Національного університету «
Юридична академія України імені
Ярослава Мудрого», статтею 10, 11, 60, 61 ЦПК
України та тих обставин, що позивач є
науково-педагогічним працівником ,
який приймав участь у навчальному
виховному процесі вищого навчального
закладу, який спрямований на
підготовку працівників правоохоронних
органів та інших фахівців в галузі
права і встановлення обвинувальним
вироком суду факту вчинення позивачем
злочину, пов'язаного з ігноруванням
вимог суспільства моралі, не дозволяє
надалі приймати ОСОБА_3 участь у
навчально - виховному процесі
Національного юридичного університету
імені Ярослава Мудрого. Суд першої
інстанції вважав, що дані обставини не
можуть позитивно впливати на виховання
студентів, які навчаються у вищому
навчальному закладі, основними
завданнями якого є підготовка фахівців
для правоохоронних органів, інших
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та для роботи
в інших сферах юридичної практики;
формування у студентів високої
культури та національної громадської
свідомості, що є несумісним з виховною
функцією викладача і тим самим
дискредитують виховні, службово -
виховні, посадові повноваження усього
педагогічного колективу даного вищого
навчального закладу та усіх
педагогічних працівників.

З таким висновком суду першої
інстанції, судова колегія
погоджується, вважає його правильним
,обґрунтованим, та таким , що
ґрунтується на достатньо повно
встановлених обставинах справи,
доказів які містяться в матеріалах
справи та відповідає вимогам статті 213
ЦПК України .

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду першої інстанції без змін, якщо
визнає, що суд ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України , судова колегія судової
палати ,-

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 04 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу
апеляційного суду може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя-

Судді колегії-