22-ц/773/712/14 Головуючий у 1 інстанції:
Ковтуненко В.В. Категорія: 37 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року місто Луцьк
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Мельничук Т.Ю.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
спадкове майно за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 17 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

23 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на спадкове
майно. Позовні вимоги мотивував тим, що
на підставі свідоцтва про право
власності № 10400 від 19 жовтня 2007 року,
виданого державним
територіально-галузевим об'єднанням
«Львівська залізниця», квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_5 та членам
його сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_1 Квартира
приватизована згідно з Законом України
«Про приватизацію державного
житлового фонду».

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
серії НОМЕР_1, виданого 23 березня 2009
року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
розірвано.

Після розірвання попереднього шлюбу
ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_2 Разом вони
розпочали проживати у АДРЕСА_1, а
позивач з матір'ю ОСОБА_3 змушені були
проживати окремо від ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер, що
підтверджується повторним свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_2.

До складу спадкового майна входить 1/3
частина квартири АДРЕСА_1 та гараж
АДРЕСА_2.

Оформити право власності на спадкове
майно після смерті батька у
нотаріальній конторі позивач не має
можливості, оскільки відповідач ОСОБА_2
не надає оригінали правовстановлюючих
документів. Також необхідно виділити
частки усіх співвласників квартири
АДРЕСА_1.

Позивач просив суд визначити, що йому,
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 належить по 1/3 частині
квартири АДРЕСА_1. Визнати за ним в
порядку спадкування після смерті
батька ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, право власності на
спадкове майно: 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1 та 1/2 частину гаража АДРЕСА_2.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 17 березня 2014
року позов задоволено повністю.

Постановлено визнати за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем м. Луцька
Волинської області, право приватної
власності на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1 та ? частину гаража АДРЕСА_2, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що дане рішення
суперечить вимогам закону та
постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
неповним з'ясуванням обставин справи, а
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Просить
змінити рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 17 березня 2014 року, визнати
за ОСОБА_1 право власності на спадкове
майно: 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 та ?
частину гаража АДРЕСА_2, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Просить також стягнути з позивача на її
користь судові витрати.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
та її представник ОСОБА_4, кожен окремо,
апеляційну скаргу підтримали.

Відповідач ОСОБА_3 просила суд
апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 не заперечував щодо
задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення сторін та
представника відповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
таких мотивів.

Задовольняючи позов повністю суд
першої інстанції виходив з того, що
спадкоємцями ОСОБА_5 за законом, котрий
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є позивач
ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, які
прийняли спадщину.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_5, що
підтверджується повторним свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 9).

На підставі свідоцтва про право
власності № 10400 від 19 жовтня 2007 року,
виданого державним
територіально-галузевим об'єднанням
«Львівська залізниця», квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_5 та членам
його сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про право власності
від 5 березня 2009 року, виданого на
підставі рішення виконавчого комітету
Луцької міської ради № 147-26 від 26 лютого
2009 року, ОСОБА_5 належить на праві
власності гараж АДРЕСА_2.

На підставі рішення Луцької міської
ради № 56/154 від 1 квітня 2010 року ОСОБА_5
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 498726, площею 0,0027 га, для
обслуговування індивідуального гаража
в гаражному кооперативі «Автокомп-2»,
що знаходиться по АДРЕСА_2.

Визнаючи за позивачем право власності
на частину спадкового майна, суд першої
інстанції не витребував з нотаріальної
контори матеріалів спадкової справи, у
зв'язку з чим неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Зокрема, як вбачається з матеріалів
спадкової справи № 201/2012, заведеної в
Першій Луцькій державній нотаріальній
конторі після смерті ОСОБА_5, котрий
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у встановлений
законом строк заяви про прийняття
спадщини подали його син ОСОБА_1,
дружина ОСОБА_2, батько ОСОБА_8 та мати
ОСОБА_9

Листом Першої Луцької державної
нотаріальної контори від 17 вересня 2013
року № 1358/02-14 позивачу ОСОБА_1
роз'яснено, що видача свідоцтва про
право на спадщину на майно, яке
підлягає реєстрації, проводиться
нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у
разі виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування
здійснюється за законом або за
заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України
частка у праві спільної сумісної
власності спадкується на загальних
підставах.

Згідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Як передбачено ч. 1 ст. 1267 ЦК України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

При постановленні рішення суд першої
інстанції залишив поза увагою вимогу
позивача про визначення часток у праві
спільної власності на квартиру.

Виходячи з норми ч. 2 ст. 370 ЦК України,
частки співвласників є рівними, а тому
за ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 слід
визначити по 1/3 частині квартири
АДРЕСА_1.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_5
належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 та
гараж АДРЕСА_2, спадкоємцями вказаного
майна в рівних частках є його син
ОСОБА_1, дружина ОСОБА_2, батько ОСОБА_8
та мати ОСОБА_9

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про визнання за ОСОБА_1
права власності на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1 та ? частину гаража АДРЕСА_2 не
врахував, що право на вищезазначене
нерухоме майно в рівних частках мають й
інші спадкоємці, які прийняли спадщину.

Позивачу ОСОБА_1 за законом належить
право власності на 1/12 частину квартири
АДРЕСА_1 та ? частину гаража АДРЕСА_2 в
порядку спадкування за законом.

Вимогу про визнання права власності на
земельну ділянку для обслуговування
індивідуального гаража позивач в суді
першої інстанції не заявляв, а
відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК Ураїни апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Врахувавши встановлені обставини
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що при вирішенні даного спору
судом першої інстанції порушено норми
матеріального і процесуального права,
неповно з'ясовано обставини справи, а
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, а тому
відповідно до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України рішення суду першої
інстанції слід скасувати і ухвалити
нове рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
позивача ОСОБА_1 на користь відповідача
ОСОБА_2 слід стягнути 243,60 грн. судового
збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 17 березня 2014
року в даній справі скасувати і
ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визначити, що квартира АДРЕСА_1
належить по 1/3 частині ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12
частину квартири АДРЕСА_1 та ? частину
гаража АДРЕСА_2 в порядку спадкування
за законом, після смерті ОСОБА_5, котрий
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді