Справа № 591/2315/14-ц
Провадження № 2/591/1166/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2014 року Зарічний
районний суд м.Суми в складі:
судді - КЛИМЕНКО А.Я.
при секретарі - Сотник
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення грошових коштів -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом і свої позовні вимоги мотивує
тим, що в серпні місяці 2010 року він
вирішив придбати у ОСОБА_2 автомобіль
номер - НОМЕР_1, 2008 року випуску,
червоного кольору, шасі (кузов, рама)
НОМЕР_2, що належить відповідачу на
праві власності. 27.08.2010 року ОСОБА_2
видав на ім'я ОСОБА_1 генеральну
довіреність, посвідчену приватним
нотаріусом, відповідно до якої ОСОБА_2
уповноважив позивача користуватися та
розпоряджатися належним йому
реєстраційний номер - НОМЕР_1. Цього ж
дня, 27.08.2010 року, ОСОБА_2 видав на ім'я
ОСОБА_1 дві розписки, якими засвідчив
факт продажу автомобіля та отримання
автомобіль. Після того, як відбулося
оформлення генеральної довіреності,
видані розписки, та повністю
розрахувавшись з відповідачем, ОСОБА_1
вважав, що став законним власником
реєстраційний номер - НОМЕР_1, 2008 року
випуску. 04.02.2013 року державний
виконавець ВДВС Сумського МУЮ склав
опис та наклав арешт на автомобіль ВАЗ,
за борги ОСОБА_2 перед КБ «Приватбанк».
Арешт автомобіля було проведено у
порядку примусового виконання рішення
Зарічного районного суд м. Суми на
підставі виконавчого листа №2-1000 від
14.06.2011 року. Не погодившись з арештом
автомобіля та маючи за мету довести в
судовому порядку своє право власності
на автомобіль, позивач звернувся до
суду з позовною заявою про визнання
договору купівлі-продажу автомобіля
укладеним, визнання права власності на
автомобіль та звільнення майна з-під
арешту. Рішенням Зарічного районного
суду м. Суми від 10.12.2013року №591/5996/13-ц
позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без
задоволення. Рішенням Апеляційного
суду Сумської області від 20.01.2014 року
апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена
частково, рішення суду першої
інстанції змінено в частині мотивів
щодо відмови у задоволенні позову,
позовна заява ОСОБА_1 залишена без
задоволення. За таких обставин позивач
зазначає, що правочин між ним та
відповідачем не відбувся, взаємних
прав та обов'язків не виникло, а грошові
ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_2 підлягають
поверненню, оскільки отримані ним без
достатньої правової підстави, а тому
просить суд стягнути на його користь
Позивач, його представник в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали повністю, просять суд позов
задоволити повністю.
Відповідач ОСОБА_2 до судового
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про час та
місце розгляду справи, в силу ст.169 ЦПК
України суд вважає за можливе
розглянути справу без його участі чи
його представника, оскільки в
матеріалах справи достатньо доказів
про права та відносини сторін для
прийняття рішення по суті.
На підставі ст.224 ЦПК України суд
вважає за можливе провести заочний
розгляд справи на підставі
наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши позивача, його
представника, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов обґрунтований
і підлягає задоволенню виходячи з
Судом при розгляді справи
встановлено, що 27.08.2010 року ОСОБА_2 було
видано на ім'я ОСОБА_1 генеральну
довіреність, посвідчену приватним
нотаріусом Сумського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстровану в реєстрі за №2774,
відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважив
позивача користуватися та
розпоряджатися (продавати, обмінювати,
здати в оренду чи ренту тощо) належним
реєстраційний номер - НОМЕР_1, 2008 року
випуску, червоного кольору, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_2 з правом передовіри
повноважень іншим особам повністю або
частково, з правом отримання
тимчасового технічного талону в
органах ДАІ, з правом укладати договори
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власника
транспортного засобу та з правом
використання автомобіля за межами
27.08.2010 року ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1
було також видано дві розписки, якими
засвідчено факт отримання останнім від
грн. за нібито проданий автомобіль.
04.02.2013 року державним виконавцем
ВДВС Сумського МУЮ Левицьким Д.В. було
складено акт опису й арешту майна, а
реєстраційний номер - НОМЕР_1.
Автомобіль було арештовано, як майно
ОСОБА_2 задля його подальшої реалізації
в рахунок погашення заборгованості
відповідача перед КБ «Приватбанк», яка
стягнута рішенням Зарічного районного
суд м. Суми за виконавчим документом
№2-1000 від 14.06.2011 року.
Так, рішенням Зарічного районного
суду м. Суми від 10.12.2013 року №591/5996/13-ц
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 щодо визнання договору
купівлі-продажу автомобіля укладеним,
визнання права власності на автомобіль
та звільнення майна з-під арешту.
Рішенням Апеляційного суду Сумської
області від 20.01.2014 року, рішення
Зарічного районного суду м. Суми від
10.12.2013року змінено в частині мотивів
щодо відмови у задоволенні позову,
позовна заява ОСОБА_1 залишена без
задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи
договір купівлі-продажу між сторонами
не відбувся, взаємних прав та
обов'язків не виникло, позивач права
власності на автомобіль не надбав,
тобто й обов'язку щодо оплати у нього не
виникло. Видані розписки та генеральна
довіреність не являється договором
купівлі-продажу, що підтверджується
рішенням Апеляційного суду Сумської
області від 20.01.2014 року.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. ч.1,2,3
ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є одностороннім,
якщо одна сторона бере на себе
обов'язок перед другою стороною
вчинити певні дії або утриматися від
них, а друга сторона наділяється лише
правом вимоги, без виникнення
зустрічного обов'язку щодо першої
сторони. Договір є двостороннім, якщо
правами та обов'язками наділені обидві
сторони договору.

Частиною першою ст.509 ЦК
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Враховуючи норми наведених
статей, відповідач ОСОБА_2 не мав
достатньої правової підстави на
отримання грошових коштів від ОСОБА_1 в
сумі 25000,00 грн.. Зазначені кошти
отримані відповідачем неправомірно, а
власником зазначеної грошової суми
залишається позивач, через що
вбачається порушення його права
власності.

У відповідності до ч.1 ст.316
Цивільного кодексу України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

У відповідності до ст.41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Таким чином ОСОБА_1 має право на
повернення своїх грошових коштів, які
підлягають стягненню з відповідача
ОСОБА_2.

У відповідності до ст.387 ЦК
України власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших
осіб чи наслідком події. Положення
цієї глави застосовуються також до
вимог про 1) повернення виконаного за
недійсним правочином; 2) витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

У відповідності до ст.1213 ЦК України
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі.

Право позивача порушене і
підлягає захисту в суді.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача необхідно стягнути на
користь позивача 371,80 грн. судового
збору.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 202, 316, 317, 319, 321, 387, 626, 627,
628, 509, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 3, 10-11,
60, 61, 88, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у
сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) грн., що
отримані ним без достатніх правових
підстав, на користь ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 понесені судові витрати по
справі у сумі 371,80 грн.

Відповідачі протягом 10-ти днів з
дня отримання копії заочного рішення
суду, мають право подати до
Зарічного районного суду м. Суми заяву
про його перегляд.

Рішення суду може бути оскаржено
до Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Зарічний районний суд м. Суми
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ
КЛИМЕНКО А.Я.