АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження:22-796-6601 Головуючий у суді
першої інстанції: Литвинова І. В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Гаращенко Д.Р., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 14 березня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Еталон», третя особа ОСОБА_5
про визнання договору фінансового
лізингу недійсним та відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 14 березня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Представник ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу на рішення суду, в якій просить
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог, вважаючи, що судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, не враховано обставини, які
мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4
звернулась до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон», третя особа ОСОБА_5 про
визнання договору фінансового лізингу
недійсним та відшкодування моральної
шкоди, посилаючись в обґрунтування
своїх вимог на те, що 29.11.2013 р.
відповідачем ТОВ «Лізингова компанія
«Еталон» та її чоловіком ОСОБА_5 було
укладено договір фінансового лізингу
№000284. На виконання зазначеного
договору ОСОБА_5 було сплачено комісію
та авансовий платіж на загальну суму
42300 грн. Оскільки позивач своєї згоди на
укладення чоловіком ОСОБА_5
зазначеного договору не надавала, він
укладений в порушення ст. 65 СК України і
тому повинен бути визнаний судом
недійсним на підставі ч. 3 ст. 215 ЦК
України. В процесі розгляду справи,
судом було прийнята до розгляду заява
позивача про зменшення позовних вимог,
відповідно до якої позивач просила
визнати договір фінансового лізингу
недійсним та стягнути з відповідача у
відшкодування моральної шкоди 6000 грн.,
витрати на правову допомогу в розмірі
4000 грн., витрати, пов'язані із явкою до
суду в розмірі 1429 грн. 94 коп. та витрати
по сплаті судового збору.

Судом встановлено, що 29.11.2013 р. ТОВ
«Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_5
було укладено договір фінансового
лізингу №000284 (а.с.9-17).

Предметом зазначеного договору є
обов'язок лізингодавця - ТОВ «Лізингова
компанія «Еталон» придбати та передати
на умовах фінансового лізингу у
користування майно, а лізингоодержувач
- ОСОБА_5 зобов'язався прийняти предмет
лізингу та сплачувати лізингові
платежі та інші платежі згідно з
умовами договору.

На виконання зазначеного договору
ОСОБА_5 було сплачено комісію та
авансовий платіж на загальну суму 42300
грн., що підтверджується квитанціями
(а.с.18-19).

Позивач ОСОБА_4 є дружиною третьої
особи ОСОБА_5, відповідно до свідоцтва
про шлюб (а.с.8).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 зазначала,
що вона своєї згоди на укладення її
чоловіком ОСОБА_5 зазначеного договору
не надавала, він укладений в порушення
ст. 65 СК України і тому повинен бути
визнаний судом недійсним на підставі ч.
3 ст. 215 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
положення ст. 65 СК України щодо порядку
розпорядження майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, регулюють відносини, які
стосуються розпорядження майном, що є у
спільній власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
отримання в користування певного
майна, оскільки договір фінансового
лізингу є правочином щодо отримання в
користування майна, визначеного
договором, а тому відсутні підстави
для визнання спірного договору
фінансового лізингу №000284 недійсним.

Оскільки судом не встановлено
порушення відповідачем прав позивача,
відмовлено також і у задоволенні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що судом
першої інстанції зроблено невірний
висновок, що положення ст. 65 СК України
поширюються виключно на
правовідносини щодо розпорядження
майном, що є спільною власністю
подружжя, що відсутні підстави для
визнання договору лізингу недійсним,
оскільки законом не передбачено при
укладанні договору лізингу отримувати
згоду іншого подружжя, за своєю
природою, договір лізингу є договором
оренди, за яким лізингодавець передає
лізингоодержувачеві у користування
майно на певний строк і за встановлену
плату (лізингові платежі), тобто, при
укладанні договору лізингу відсутнє
майно яким розпорядився другий з
подружжя, а проводиться лише грошова
оплата предмета лізингу, грошові кошти
не є предметом договору лізингу, а лише
еквівалентом оплати за користування
предметом лізингу.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для визнання договору лізингу
недійсним.

Також колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги, що судом першої інстанції
безпідставно відмовлено у задоволенні
позову в частині стягнення моральної
шкоди, оскільки ці доводи
спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Судом першої інстанції не встановлено
винних дій з боку ТОВ «Лізингова
компанія «Еталон», якими б спричинено
моральну шкоду позивачці.

Будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх вимог
щодо спричинення їй моральної шкоди,
ОСОБА_4 суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 14 березня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді