Справа № 355/312/14-ц
Провадження № 2/355/167/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року Баришівський
районний суд Київської області у
складі

головуючого судді Єременка В.М.

при секретарі Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Баришівка Київської
області справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Баришівська
районна державна нотаріальна контора
Київської області про визнання
заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, третя особа
Баришівська районна державна
нотаріальна контори Київської області
про визнання заповіту недійсним. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_9
в сім'ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в с. Чупира
Білоцерківського району Київської
області народилася ОСОБА_5. 03.03.1984 року
позивачка одружилася, взяла прізвище
свого чоловіка - ОСОБА_1. Батько
позивачки - ОСОБА_3, 1937 року народження,
мав брата ОСОБА_6, 1939 року народження, та
сестер - ОСОБА_7, 1935 року народження і
ОСОБА_8, 1930 року народження. ІНФОРМАЦІЯ_7
її батько ОСОБА_3 помер. ІНФОРМАЦІЯ_8
померла її рідна тітка ОСОБА_8, яка
проживала в смт. Баришівка Київської
області. Організація та проведення
поховання ОСОБА_8 в с. Чупира
Білоцерківського району Київської
області були здійснені ОСОБА_1 та її
родичами. У встановлений законом
шестимісячний строк після смерті
тітки, позивачка звернулася з заявою
про прийняття спадщини до Баришівської
районної державної нотаріальної
контори Київської області, за місцем
проживання тітки і знаходження її
майна. Але у зв'язку з тим, що були
відсутні свідоцтва про народження
тітки і батька позивачки, не можливо
було встановити факт родинних
відносин. Тому, ОСОБА_1 зверталася до
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області з заявою про
встановлення факту родинних відносин,
де 23 січня 2014 року рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області заяву ОСОБА_1 було
задоволено та встановлено, що ОСОБА_1 є
рідною племінницею ОСОБА_8, 1930 року
народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8.

При зверненні до Баришівської районної
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1,
дізналася, що нотаріальною конторою
16.05.2012 року за № 2-291 було посвідчено
заповіт, згідно якого її тітка ОСОБА_8
на випадок своєї смерті все своє майно
заповіла ОСОБА_2. Після смерті її тітки,
ОСОБА_2 також зверталася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини.

ОСОБА_1 вважає заповіт, який складений
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 недійсним та
вказує на те, що у 2012 році ОСОБА_8
виповнилося 82 роки. На цей час стан її
здоров'я різко погіршився. Розвився
старческий склероз, почастішали
випадки не сприйняття нею дійсних
подій, правильної життєвої орієнтації.
Неадекватна поведінка ОСОБА_8 ще за рік
до її смерті викликала необхідність
обстеження її невропатологом та
психіатром. Однак, спроби ОСОБА_1 та
інших її родичів покращити її
психічний стан не мали успіху через те,
що вона відмовлялася обстежуватись у
лікарів. Вищезгадані психічні розлади
спостерігались у ОСОБА_8 і на час
складання нею нового заповіту на
користь ОСОБА_2

Просить суд визнати заповіт, складений
ОСОБА_8 і посвідчений 16.05.2012 року
Маховкою В.В. державним нотаріусом
Баришівської районної державної
нотаріальної контори Київської
області на користь ОСОБА_2 - недійсним.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позов підтримала, та пояснила суду, що
вона являється племінницею ОСОБА_8
Родинні відносини з якою встановлені
по рішенню Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
23 січня 2014 року. Останній раз позивачка
спілкувалась з ОСОБА_8 в серпні 2011 року.
Своє майно ОСОБА_8 їй ніколи не
заповідала. Перед смертю ОСОБА_8,
позивачка в лікарні її не відвідувала і
ніколи з нею не проживала. У покійної
був складний характер, Вона звикла, щоб
їй постійно приділялась увага. І тому
три рази заповідала своє майно різним
людям. Другий заповіт складала на
ОСОБА_10, який прож. в с.Чупира
Білоцерківського району. Позивачка
відповідачці не говорила, куди везуть
хоронити ОСОБА_8 ОСОБА_1 хоче повернути
собі всі витрати по похованню тітки,
але з позовом до ОСОБА_2 даних підстав
вона не зверталась.

Представник позивачки ОСОБА_11 пояснив
суду що, ОСОБА_8 при складанні заповіту
була в неадекватному стані і не могла
усвідомлювати свої дії та керувати
ними. Окрім того зазначив, що його
доверителька приносила в лікарню
тітці продуктові передачі.

Відповідачка ОСОБА_2 пояснила суду, що
знала нині покійну ОСОБА_8 з 2008 року, з
якою познайомилась в Київській
обласній лікарні, де ОСОБА_8
запропонувала їй її доглядати. Вона
погодилась, розрахувалась з роботи в
Полтавській області і переїхала в
АДРЕСА_1, як вказує позивачка. Проживала
у ОСОБА_8 за вказаною адресою на
протязі року після чого повернулась до
себе на Полтавщину. Але ОСОБА_8 їй
постійно телефонувала, звала до себе її
доглядати і говорила, що перепише на
відповідачку все своє майно. ОСОБА_2
приїхала в смт. Баришівка, доглядала за
ОСОБА_8, возила її в лікарню і до квітня
2013 року проживала з нею в її будинку, а
так як влаштувалась працювати в
ресторан, то щоб не дуже турбувати
останню, три останні місяці знімала
квартиру. Возила її в лікарню в м.
Яготин до окуліста, обробляла земельну
ділянку п АДРЕСА_1, робила ремонт в
будинку. Перед смертю навідувалась до
неї в лікарню і планувала поховати її,
так як просила ОСОБА_8 Родичі ОСОБА_8
знали, що ОСОБА_2 проживає з нею, але за
весь час вона нікого з них не бачила в
неї і ніхто з них не відвідував її в
лікарні. 16.05.2012 року ОСОБА_8 склала на
ОСОБА_2 заповіт. На час складання
заповіту пам,ять у заповідачки була
хороша, вона цікавилась поточним
життям і політикою. Двічі на тиждень
приходила соціальний працівник, а
також сусіди. Нотаріус заповіт складав
вдома в присутності свідків, а вона
чекала на вулиці і зайшла до будинку
коли її запросили. ОСОБА_8 хотіла, щоб її
похоронили в смт. Баришівка, а особи які
забрати покійну, не повідомили ОСОБА_2,
куди її повезли і де похоронили.

Представник відповідачки ОСОБА_12 в
судовому засіданні заперечував проти
заявленого позову та зазначив, що позов
є безпідставним не обґрунтованим.
ОСОБА_8 при складанні заповіту була при
ясній пам,яті, розумова діяльність її
знаходилась на відповідному рівні.
Вона складала вірші, які друкувалися в
пресі, спілкувалася з людьми. ОСОБА_2
допомагала їй, так як інші її родичі до
неї не приїздили і не доглядали.

Представник третьої особи
Баришівської районна державна
нотаріальна контори Київської області
Маховка В.В. пояснив суду, що ОСОБА_8
знає давно, так як тричі засвідчував
заповіти від її імені на належне їй
майно на різних людей з виїздом до неї
додому.

Третій раз бабуся нотаріусу
телефонувала сама, просила приїхати до
неї і ця процедура відбувалась за
участю свідків, так як вона сама не
могла прочитати зміст заповіту. По
приїзду, нотаріус встановив її особу та
обсяг цивільної дієздатності, з,ясував
чи орієнтується вона в ситуації і потім
тільки проводив матеріальну дію -
посвідчував заповіт. Якби у нього виник
сумнів з приводу її психічного стану чи
недієздатності, то заповіт він би не
посвідчував. ОСОБА_8 хотіла щоб її
доглядали, щоб була якась душевна
підтримка. На час його приїзду, свідки
вже були у неї в будинку. ОСОБА_8
заповідала все своє майно окрім
грошових заощаджень ОСОБА_2

Свідки по справі: ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтвердили факт
проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_8, а також те,
що вона доглядала ОСОБА_8, прасувала їй
білизну, готувала їжу, обробляла
земельну ділянку, проводила ремонт в
будинку. Ніхто з родичів баби їй не
допомагав і не приїздив до неї.

Свідки по заповіту: ОСОБА_17, ОСОБА_19
ОСОБА_20 пояснили суду, що для складання
заповіту їх позвала ОСОБА_8 Бабуся була
спокійна, при свідомості. Заповіт
складався на ОСОБА_2, яка проживала з
бабусею і доглядала її. Заповісти майно
на ОСОБА_2 було волевиявленням ОСОБА_8,
яка була розумною, освіченою жінкою і
на неї ніхто не тиснув при складанні
заповіту. Вона писала вірші, які
друкувались у пресі. ОСОБА_19 двічі
зачитував зміст заповіту вголос.
ОСОБА_17, як соціальний працівник також
зазначила, що ніхто з родичів з боку
позивачки, як і сама ОСОБА_1 до бабусі
не приїздили і не надавали їй ніякої
допомоги в тому числі не відвідували її
у лікарні.

Заслухавши пояснення позивачки,
представника позивачки, відповідачку,
її представника, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає заявлений
позов є обґрунтованим і таким, що
підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що Відповідно до
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування» п.6
«Правило абзацу другого частини
третьої статті 1224 ЦК стосується особи,
яка зобов'язана була утримувати
спадкодавця згідно з нормами Сімейного
кодексу України. Факт ухилення особи
від виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця встановлюється судом за
заявою заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 доглядала ОСОБА_8 і виконувала
всі необхідні роботи по дому та по
господарству, що підтвердили в
судовому засіданні всі зазначені
свідки.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК
стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до СК не були зобов'язані утримувати
спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування. З
огляду на викладене, вбачається, що
ОСОБА_8 на час складання заповіту на
ОСОБА_2 була при здоровому глузді,
усвідомлювала значення своїх дій і
керувала ними. А твердження
представника позивачки про
неадекватність поведінки ОСОБА_8 є
надуманими і такими, що не відповідають
дійсності. Окрім того стороною
позивача суду не надано жодних доказів
про наявність яких - небудь хвороб у
ОСОБА_8

Суд також звертає увагу на те, що
позивачка ОСОБА_1 з 2011 року взагалі не
спілкувалась з ОСОБА_8 і лише в січні 2014
року через пів року після її смерті
через суд встановила факт родинних
відносин з померлою. Суттєвим є ї те, що
не один із попередніх двох заповітів,
які складала ОСОБА_8 не мали ніякого
відношення до позивачки ОСОБА_1 і що
даний заповіт не оскаржується особою,
на яку попередньо був складений другий
заповіт - це ОСОБА_10.

Вимога про усунення спадкоємця від
права на спадкування може бути
пред'явлена особою, для якої таке
усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки,
одночасно з її позовом про одержання
права на спадкування з підстав,
визначених у частині другій статті 1259
ЦК. Однак ОСОБА_1 не опікувалася
спадкодавцем, не забезпечувала її
матеріально і взагалі не надавала їй
ніякої допомоги.

Посилання позивачки на ст. 225 ЦК України
суд вважає надуманими, а тому підстав
для визнання заповіту недійсним не
вбачає.

Встановлені судом обставини також
стверджуються:

-ксерокопією паспорта позивачки
ОСОБА_1;

-ксерокопією свідоцтва по смерть
ОСОБА_8;

-ксерокопією спадкової справи №403/2013 до
майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_8 з
наявною у справі ксерокопією заповіту
від 16.05.2012 року, яким ОСОБА_8 заповідає
все своє майно ОСОБА_2;

-іншими матеріалами справи.

Таким чином, з огляду на викладені
обставини у справі, заявлений ОСОБА_1
позов до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним на переконання суду не може
бути задоволений.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 88, 208, 209, 212, 214, 215,
218 ЦПК України, ст.ст. 202-214, 215-236, 1233-1267, 1268,
1269 ЦК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову
до ОСОБА_2, третя особа Баришівська
районна державна нотаріальна контора
Київської області про визнання
заповіту недійсним, складеного ОСОБА_8
на ОСОБА_2, посвідченого 16.05.2013 року
державним нотаріусом Баришівської
районної державної нотаріальної
контори Київської області Маховкою
Володимиром Володимировичем,
зареєстровано в реєстрі за №2-291 серія
ВРР №902327.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня проголошення рішення
до апеляційного суду Київської області
через Баришівський районний суд
Київської області.

Суддя Баришівського районного суду
В. М. Єременко