РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/4051/14-ц

Пров. №2/668/1360/14

27.05.2014 р.

Суворовський районний суд м. Херсона у
складі:

головуючого судді - Гаврилова Д.В.,

при секретарі - Беріл А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому просила поділити між
сторонами у справі квартиру АДРЕСА_1, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
сторони у справі з 30.09.1994 року
перебувають в зареєстрованому шлюбі. З
2007 року шлюбні відносини між сторонами
припиненні і вони проживають окремо,
однак шлюб між ними не розірвано. Під
час шлюбу вони за кошти, подаровані на
свадьбу, придбали на підставі договору
купівлі-продажу спірну квартиру,
договір оформлено на відповідача. У
зв'язку з фактичним припиненням
шлюбних відносин у позивача виникла
потреба поділити спільне сумісне майно
- квартиру, що стало причиною звернення
до суду.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала повністю, просила їх
задовольнити з підстав, зазначених у
позові.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, проти задоволення
позову заперечував, заявив, що квартира
є особистою приватною власністю
відповідача і не підлягає поділу.

Заслухавши учасників процесу,
з'ясувавши обставини справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі
з 30.09.1994 року перебувають в
зареєстрованому шлюбі. За твердженнями
позивача з 2007 року шлюбні відносини між
сторонами припиненні і вони проживають
окремо, однак шлюб між ними не
розірвано.

18.10.1994 року між відповідачем і сім'єю
ОСОБА_3 укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
договір посвідчено державним
нотаріусом Другої Херсонської
державної нотаріальної контори
Боровик С.М. За цим договором
відповідач став власником спірного
нерухомого майна.

Відповідно до чинного на момент
виникнення правовідносин Закону
України «Про власність» (ст. 16) майно,
нажите подружжям за час шлюбу, належить
їм на праві спільної сумісної
власності. Здійснення ними цього права
регулюється цим Законом і Кодексом про
шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ст. 22 КпШС України
(чинного на момент укладення договору
купівлі продажу) майно нажите
подружжям за час шлюбу є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Згідно вимог ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

За змістом наведених нормативних
положень набуття майна за час шлюбу
створює презумпцію виникнення права
спільної сумісної власності в разі не
доведення існування обставин,
передбачених ч.1 ст. 57 СК України, які
відносять набуте під час шлюбу майно до
особистої власності чоловіка або
дружини (договір дарування,
спадкування, придбання майна за
особисті кошті).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна зі сторін зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Представнику відповідача
роз'яснювались положення ст. 60 ЦПК
України, однак жодних доказів на
підтвердження заперечень проти позову
він суду не надав, клопотань про
забезпечення або витребування доказів
не заявляв, проти розгляду справи по
суті не заперечував.

Таким чином, враховуючи викладене, суд
дійшов висновку, що перебуваючи у
зареєстрованому шлюбі, проживаючи
однією сім'єю, маючи спільний побут, за
спільні кошти сторони придбали спірну
квартиру, яку суд вважає спільним
сумісним майном подружжя. При цьому
докази іншого в матеріалах справи
відсутні. Отже, вимоги щодо поділу
спірної квартири, як об'єкту права
спільної сумісної власності подружжя,
є обґрунтованими та за кожною стороною
слід визнати право власності на ?
частину спірної квартири.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд врахував наступне.

Керуючись положеннями ч. 2 ст. 80 ЦПК
України, суд визначив ціну позову в
розмірі 50000 грн. (? від дійсної вартості
квартири - 100000 грн.), за таких обставин
відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» розмір
судового збору має складати 500 грн.

При зверненні до суду позивачем
сплачено 243,6 грн. судового збору.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню судові
витрати, які складаються з судового
збору в розмірі 243,6 грн. Крім того, з
відповідача в дохід держави слід
стягнути суму недоплаченого різницю в
розмірі 256,4 грн.

Керуючись ст. 16 Закону України «Про
власність» ст.ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України,
ст.ст. 57, 60, 63, 68, 70 СК України, ст.ст. 60, 80,
88, 209, 213-218, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя про
поділ спільного сумісного майна
подружжя - задовольнити.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_1, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ??
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1 судові витрати, які
складаються з судового збору в розмірі
243,6 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, в
дохід держави судові витрати, які
складаються з судового збору в розмірі
256,4 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СуддяГаврилов Д. В.