РІШЕННЯ

іменем
України

11 серпня 2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області в складі:

головуючого судді -
Бережної Н.М.,

при секретарі -
Байрачній А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Змієві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, третя особа - ОСОБА_6,

встановив:

27.05.2014 року Зміївським районним судом
Харківської області було ухвалено
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- задоволені.

26.06.2014 року ухвалою Апеляційного суду
Харківської області дану цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 повернено до
Зміївського районного суду
Харківської області для усунення
недоліків, а саме судом першої
інстанції не було вирішено питання
стосовно виселення відповідачів, а
також резолютивна частина рішення
Зміївського районного суду
Харківської області від 27.05.2014 року не
відповідає вимогам ст. 39 ЗУ «Про
іпотеку» та п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд,
що ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо стосовно якої - не будь позовної
вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено
рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи,
суд дійшов висновку про необхідність
ухвалення додаткового рішення по
справі.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 42 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 «Про практику
застосування судами законодавства про
вирішення спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» резолютивна
частина рішення суду у разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як ст. 39 ЗУ «Про
іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215
ЦПК України. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки, початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.

Мотивувальна частина рішення
Зміївського районного суду
Харківської області від 27.05.2014 року
містить посилання на норми
законодавства, враховуючи які суд
дійшов висновку про можливість
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та в
рахунок погашення заборгованості за
договором позики від 06.10.2008 року б/н в
сумі 107000 (сто сім тисяч) грн. звернення
стягнення на житловий будинок літ А-1,
загальною площею 116,10 кв. м, житловою
площею 32,40 кв. м та надвірні будівлі:
сарай літ. В, убиральня літ. Г, огорожа
номер 1, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки (на підставі договору
іпотеки від 08 жовтня 2008 року б/н) ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з укладанням від імені
Відповідачів договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням ОСОБА_1 всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

Однак, в резолютивній частині
вказаного вище рішення не зазначена
початкова ціна предмета іпотеки для
його подальшої реалізації.

На підставі вищевикладеного, суд
вбачає підстави для ухвалення
додаткового рішення для вирішення
цього питання.

Крім цього, судом першої інстанції не
вирішено позовні вимоги щодо виселення
відповідачів.

Відповідно до ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Громадянам, яких виселяють з
жилих приміщень, одночасно надається
інше постійне жиле приміщення, за
винятком виселення громадян при
зверненні стягнення на жилі
приміщення, що були придбані ними за
рахунок кредиту (позики) банку чи іншої
особи, повернення якого забезпечене
іпотекою відповідного жилого
приміщення. Постійне жиле приміщення,
що надається особі, яку виселяють,
повинно бути зазначено в рішенні суду.
Звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду. Виселення
громадян при зверненні стягнення на
жилі приміщення, що були придбані ними
за рахунок кредиту (позики) банку чи
іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення, є підставою для
надання цим громадянам жилих приміщень
з фондів житла для тимчасового
проживання відповідно до статті 132-2
цього Кодексу. Відсутність жилих
приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених
статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне
припинення виселення громадянина з
жилого приміщення, яке є предметом
іпотеки, у порядку, встановленому
частиною третьою цієї статті.

Таким чином, враховуючи, що житловий
будинок АДРЕСА_1, був придбаний
відповідачами до укладення договору
позики від 06.10.2008 року, кошти надавалися
ОСОБА_6 не на придбання житлового
будинку, а також враховуючи той факт, що
позивачем не було надано відповідачам
іншого житла, позовні вимоги щодо їх
виселення не підлягають задоволенню.

За наведених обставин суд вважає
необхідним ухвалити додаткове рішення
по справі.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд -

вирішив:

Ухвалити по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, третя особа - ОСОБА_6, додаткове
рішення.

Перший та другий абзаці резолютивної
частини рішення Зміївського районного
суду Харківської області від 27 травня
2014 року викласти в наступній редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, третя
особа - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
договором позики № б/н від 06.10.2008 року в
сумі 107000 грн. звернути стягнення на
житловий будинок літ А-1, загальною
площею 116,10 кв. м, житловою площею 32,40 кв.
м та надвірних будівель: сарай літ. В,
убиральня літ. Г, огорожа номер 1, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки № б/н від
08.10.2008 року.) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
(АДРЕСА_2, іпн: НОМЕР_1) з укладанням від
імені Відповідачів договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, а також наданням ОСОБА_1
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу.»

Резолютивну частину рішення
Зміївського районного суду
Харківської області від 27 травня 2014
року додати абзацем четвертим
наступного змісту:

«В іншій частині позову - відмовити.».

Абзаци четвертий та п'ятий
резолютивної частини рішення
Зміївського районного суду
Харківської області від 27 травня 2014
року відповідно вважати абзацами
п'ятим та шостим.

Додаткове рішення суду може бути
оскаржено в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-ти денний строк апеляційної
скарги з дня отримання додаткового
рішення.

Головуючий: