АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/918/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Трюхан Г. М. УХВАЛА
08 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоТрюхан Г. М. суддівМіщенко
С. В. , Сіренко Ю. В. при секретаріРибасюк
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м.Черкаси від 18 лютого
2014 року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості,
Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів, -
в с т а н о в и л а :
В квітні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду із вказаним позовом
до ОСОБА_6, посилаючись на те, що 24 січня
2008 року між сторонами було укладено
кредитний договір №CSXRF110700062 ,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит в розмірі 4 158 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 5,04% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
ОСОБА_6 належним чином не виконував
умов договору, внаслідок чого у нього
утворилась заборгованість, яка станом
на 5 квітня 2013 року складає 33 811 грн. 51
Просили суд стягнути з ОСОБА_6 на
користь Банку заборгованість за
кредитним договором №CSXRF110700062 від 24
січня 2008 року у розмірі 33 811 грн. 51 коп.
та судові витрати у розмір 338 грн. 12 коп.
В судовому засіданні представник
позивача уточнила позовні вимоги та
просила стягнути з відповідача
заборгованість в розмірі 32 826 грн. 92 коп.
та судові витрати.
Рішенням Соснівського районного суду
м.Черкаси від 18 лютого 2014 року позов
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення з
слідуючих підстав.

Судом в ході розгляду справи
встановлено, що 24 січня 2008 року між
банком та ОСОБА_6 було укладено договір
№CSXRF110700062, на підставі якого він
отримав кредит у розмірі 4158 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 24 січня
2009 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) складає між
ним і банком Договір, про що свідчить
підпис відповідача у заяві.

Згідно із вимогами ст. ст. 526, 527, 530 ЦК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідач зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконав.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за
кредитним договором відповідач станом
на 5 квітня 2013 року має перед банком
заборгованість в сумі 32 826 грн. 92 коп.,
яка складається з: заборгованості за
кредитом - 4 158 грн.; заборгованості по
процентам за користування кредитом в
сумі 114 грн. 76 коп.; заборгованість по
комісії за користування кредитом - 1 496
грн. 88 коп.; пені за несвоєчасність
виконання зобов'язання за договором в
сумі 25 017 грн.91 коп.; штрафу (фіксована
частина) в сумі 500 грн.; штрафу
(процентна складова) в сумі 1 539 грн. 37
коп., що стало причиною звернення банку
до суду.

Задовольняючи позовні вимоги банку,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що даний кредитний
договір складається із: заяви
позичальника, Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт).

Про згоду відповідача на укладення
договору саме в такій формі та
ознайомлення відповідача з Умовами
надання споживчого кредиту свідчить
його підпис на заяві. Зокрема, із тексту
заяви вбачається, що він згоден, що така
заява разом із запропонованими
ПриватБанком Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) складає між
ним та банком договір про надання
банківських послуг, і зобов'язався про
всі зміни повідомляти банк не пізніше 15
днів з моменту їх виникнення. Своїм
підписом він підтвердив факт про
надану йому повну інформацію про умови
кредитування в ПриватБанку, а також
його місцезнаходження та інше.

Власним підписом в Заяві позичальника
відповідач засвідчив і згоду, і
ознайомлення з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт).

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Ст. 610 цього Кодексу визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений
строк(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору .

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Оскільки, зазначений договір чи окремі
його положення сторонами не
оскаржувалися та недійсними в судовому
порядку не визнавалися, вони є діючими
для сторін, а виконання договору є
обов'язковим.

Заявляючи вимогу про застосування до
вимог банку про стягнення боргу строку
позовної давності, відповідач фактично
визнав наявність у нього боргу перед
банком, зважаючи на те, що відповідно до
вимог ст. 267 ЦК України строк позовної
давності застосовується у випадку
порушення права позивача за умови
спливу строку позовної давності,
встановленого для захисту такого
права.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості по кредитному договору,
останній платіж відповідач здійснив 21
січня 2009 року в сумі 352 грн. 14 коп.

В ході розгляду справи за клопотанням
представника відповідача була
проведена судово-економічна
експертиза. Відповідно до висновку
№1300/13-23 від 27 грудня 2013 року експерт
підтвердила правильність нарахування
заборгованості по кредиту, відсоткам
за кредитом, а також заборгованості по
комісії за користування кредитом,
штраф (фіксована частина).

Районний суд правомірно не взяв до
уваги п.5 висновку експерта, оскільки
відповідно до умов надання споживчого
кредиту фізичним особам «Розстрочка»
(Стандарт) 2007 року, які діяли на момент
укладання договору п.5.3 при порушення
позивальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж 30
днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми позову, однак експерт при
надання відповіді на запитання суду
брав до уваги умови надання кредиту 2009
року, які не діяли на момент укладення
кредитного договору.

Колегія суддів приходить до висновку
про те, що суд, ухвалюючи рішення про
стягнення суми боргу з відповідача,
обґрунтовано виходив з того, що строк
позовної давності позивачем не
пропущений, оскільки відповідно до п.
5.5. Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) термін позовної давності по
вимогах про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлюється
сторонами тривалістю у 5 років. Сторони
у письмовій формі домовились про
збільшення строку позовної давності
стосовно стягнення заборгованості за
кредитом та неустойки до 5 років, що не
заборонено статтею 259 ЦК України.

Так, останній платіж на погашення суми
боргу був здійснений відповідачем 21
січня 2009 року, а позов до суду про
стягнення суми боргу поданий банком 18
квітня 2013 року, тобто в межах 5-ти
річного строку позовної давності,
встановленого договором між сторонами,
тому суд прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що строк позовної
давності банком не пропущений.

Колегія суддів також вважає вірним
висновок суду стосовно правомірності
вимоги позивача про стягнення з
відповідача нарахованої пені, оскільки
п.5.4 умов надання споживчого кредиту
фізичним особам «Розстрочка»
(Стандарт) 2007 року, нарахування
неустойки за кожен випадок порушення
зобов'язань, передбаченої п. 5.1, 5.2, 5.3
здійснюється протягом 3 років з дня,
коли відповідне зобов'язання повинно
бути виконане позичальником, що й було
зроблено банком за період з 24 січня 2008
року по 28 лютого 2011 року.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про обґрунтованість вимог банку і
стягнення заборгованості, адже
позивачем доведено факт неналежного
виконання відповідачем зобов'язання за
кредитним договором та надано
відповідний розрахунок суми
заборгованості, що відповідачем не
спростований.

Позичальник порушив свої зобов'язання
за вказаним договором та не виконав їх
належним чином, в зв'язку з чим
позивачем проведено нарахування як
відсотків за користування коштами так
і штрафних санкцій, розмір яких
визначений в Умовах надання споживчого
кредиту фізичним особам «Розстрочка»
(Стандарт).

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції вірно
застосовано норми матеріального права
та ухвалено рішення з додержанням
положень чинного законодавства, а
доводи апелянта в апеляційній скарзі
були предметом розгляду в суді першої
інстанції, інших підтверджень щодо
незаконності рішення, які б давали
можливість скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення у справі апелянтом не наведені.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів судової палати,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду
м.Черкаси від 18 лютого 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після її
проголошення але може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з часу
проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :