Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1490/14
Головуючий у 1 інстанції: Смолка І.О.
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 11 лютого 2014 року у
справі за позовом колективного
сільськогосподарського підприємства
«Тепличний комбінат» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості

В С Т А Н О В
И Л А:

У жовтні 2013 року КСП «Тепличний
комбінат» звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

В позові зазначено, що у 2011 році
правоохоронними органами розпочато
кримінальне переслідування ОСОБА_2,
який займав посаду генерального
директора, за фактом вчинення у 2010 році
розкрадання коштів державного
підприємства «Тепличний комбінат»,
правонаступником якого вони є. Вироком
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 22 лютого 2012
року відповідача засуджено за скоєння
злочинів, передбачених ч.2 ст.З66, ч.5 ст.
191 КК України. Цим вироком суду
встановлено, що ОСОБА_2 наніс збитки ДП
«Тепличний комбінат» в розмірі 2 247 000,00
грн., які на момент розгляду справи були
погашені шляхом сплати 05.05.2011 р.
відповідачем на користь позивача
коштів у розмірі 100 000,00 грн. та видачі
відповідачем на користь позивача
простого векселю серії АА № 07 98118 від
17.05.2011 року з терміном сплати за
пред'явленням, відповідно до якого
відповідач зобов'язався за вимогою
позивача сплати на користь позивача
грошові кошти в сумі 2 147 000,00 грн.

Далі позивач вказує, що виданий
відповідачем простий вексель серії АА
№ 07 98118 від 17.05.2011 року з терміном сплати
за пред'явленням на суму 2 147 000,00 грн.
видано останнім з порушенням вимог
щодо форми, передбачених Законом
України «Про обіг векселів в України»,
вказаний документ не є цінним папером
(векселем), а має силу боргової
розписки. Відповідачем частково
виконані зобов'язання з погашення
заборгованості, відображеній у
простому векселі серія АА № 07 98118 від 17
травня 2011 року у розмірі 425 000,00 грн. На
момент пред'явлення позову
заборгованість відповідача становила
1 722 000,00 грн. Вимога №14 від 17.01.2013р. про
виконання грошового зобов'язання в
сумі 1 722 000,00 грн. до 30.01.2013 року отримана
відповідачем 28.01.2013 року та відповідач
листом від 28.01.2013 року відмовив у
поверненні залишку заборгованості у
розмірі 1 722 000,00 грн., вказавши зокрема,
що виданий ним вексель має дефект форми
і не має вексельної сили.

Позивачем вказано, що за порушення
виконання грошового зобов'язання у
розмірі 1 722 000,00 грн. за період з 01.03.2013
року по 31.10.2013 року відповідач повинен
сплатити 34 675,89 грн., 3% річних, виходячи
з наступного розрахунку (1 722 000 грн./ 365
днів х 3%) х 245 дні прострочи за період з
01.03.2013 року по 30.10.2013 року.

Посилаючись на викладені обставини,
просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму боргу
1 756 675,89 грн. та судовий збір.

Ухвалою Жовтневого райсуду м.
Запоріжжя від 13 листопада 2013 р. було
задоволено клопотання позивача про
забезпечення позову, накладено арешт
на рухоме і нерухоме майно, а також
грошові кошти, що належать ОСОБА_2 в
межах загальної суми позовних вимог в
розмірі 1 756 675,89 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 11 лютого 2014 року у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
скасування заходів забезпечення
позову відмовлено.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 11 лютого 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь КСП «Тепличний комбінат» 1 756
675,89 грн. заборгованості за простим
векселем АА №0798118 від 17.05.2011 p., який має
силу боргової розписки, з них - 1 722 000,00
грн. - основної заборгованості та 34 675,89
грн. - 3% річних. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь КСП «Тепличний комбінат»
судовий збір.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким у задоволені позову відмовити.

Позивачем надані заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він вважає
доводи апеляційної скарги
безпідставними, а апеляційну скаргу
такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
представників апелянта ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника позивача ОСОБА_5,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні
правовідносини.

Згідно п.1.2. Статуту позивач є
правонаступником майнових прав та
обов'язків державного підприємства
«Тепличний комбінат» (а.с.24).

Вироком Енергодарського міського суду
Запорізької області від 22 лютого 2012р.
відповідача ОСОБА_2, який на час
вчинення злочинних дій займав посаду
генерального директора ДП «Тепличний
комбінат», визнано винним у скоєнні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст.
191 КК України, що полягає у службовому
підробленні, тобто внесенні до
офіційних документів завідомо
неправдивих відомостей, а також
складенні і видачі завідомо
неправдивих офіційних документів, що
спричинило тяжкі наслідки та
привласненні чужого майна в особливо
великому розмірі шляхом зловживання
своїм службовим становищем за
попередньою змовою групою осіб.
Вироком встановлено, що ДП «Тепличний
комбінат» вказаними діями спричинено
матеріальну шкоду у розмірі 2 247 000грн.
та при обранні міри покарання суд взяв
до уваги добровільне відшкодування
спричиненої шкоди (а.с.41-69).

Добровільне відшкодування шкоди
відбулося як сплатою 100 000грн. (а.с.40) так
і шляхом видачі ОСОБА_2 на користь
позивача простого векселю серії АА № 07
98118 від 17.05.2011 року з терміном сплати за
пред'явленням, відповідно до якого
відповідач зобов'язався за вимогою
позивача сплати на користь позивача
грошові кошти в сумі 2 147 000,00 грн.
(засвідчена копія на а.с.37, оригінал
векселю долучений до справи у
засіданні апеляційного суду 04.06.2014р.).

У погашення грошових зобов'язань за
виданим ним векселем відповідачем на
користь позивача сплачено 425 000грн.
(а.с.38-40).

17.01.2013р. за вих. №14 позивачем направлено
вимогу про сплату залишку
заборгованості за простим векселем
серії АА № 07 98118 від 17.05.2011 року у
розмірі 1 722 000грн. в строк 30 днів (а.с.34).

28.01.2013 року відповідач листом відмовив
у поверненні залишку заборгованості у
розмірі 1 722 000,00 грн., вказавши зокрема,
що виданий ним вексель має дефект форми
і не має вексельної сили (а.с35-36).

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про задоволення позову.

Суд першої інстанції при вирішенні
справи правильно застосував такі норми
матеріального права як ст. 5 Закону
України «Про обіг векселів», згідно
якої встановлені вимоги до форми
векселя. Цей Закон вказує, що вексель
підписується від імені фізичних осіб -
власноручно зазначеною фізичною
особою або уповноваженою нею особою, із
зазначенням індивідуального
ідентифікаційного номера з Державного
реєстру фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів, наданого органом доходів і
зборів (крім випадків відсутності
індивідуального ідентифікаційного
номера в осіб, які через свої релігійні
або інші переконання відмовилися від
прийняття індивідуального
ідентифікаційного номера та офіційно
повідомили про це відповідні державні
органи), та даних паспорта громадянина
України або паспортних документів
іноземця векселедавця або трасанта
(серія та номер паспорта громадянина
України або паспортних документів
іноземця, найменування органу, що видав
паспорт громадянина України або
паспортний документ іноземця, та дата
його видачі, місце проживання).

Судом враховано вимоги ст. 194, ч. 2 ст. 196
ЦК України, які визначають поняття
цінного паперу та вказують, що
документ, який не містить обов'язкових
реквізитів цінних паперів і не
відповідає формі, встановленій для
цінних паперів, не є цінним папером.

Судом встановлено, що виданий
відповідачем простий вексель серії АА
№ 07 98118 від 17.05.2011 року з терміном сплати
за пред'явленням, відповідно до якого
відповідач зобов'язався за вимогою
позивача сплати на користь позивача
грошові кошти в сумі 2 147 000,00 грн. видано
останнім з порушенням вимог щодо
форми, передбачених ст.5 Закону України
«Про обіг векселів в України» і
вказаний документ не є цінним папером
(векселем).

Суд першої інстанції врахував
роз'яснення п.п.2,3 постанови Пленуму
Верховного Суду України №5 від 08.06.2007р.
«Про деякі питання практики розгляду
спорів, пов'язаних з обігом векселів»
де вказано, що розглядаючи спори,
пов'язані з обігом векселів, суди мають
перевіряти, чи відповідає документ
формальним вимогам, що дозволяють
розглядати його як цінний папір
(вексель). Перелік обов'язкових
реквізитів для переказного векселя
наведено у ст. 1, а простого - у ст. 75
Уніфікованого закону про переказні
векселі та прості векселі (далі -
Уніфікований закон). Виходячи зі змісту
ч. 2 ст. 196 ЦК України і статей 2, 76
Уніфікованого закону документ, який не
містить обов'язкових реквізитів,
перелічених у вказаних статтях
Уніфікованого закону, не є цінним
папером (векселем), а може мати силу
простої боргової розписки, за винятком
випадків, прямо зазначених в абзацах 2-4
ст. 2, абзацах 2-4 ст. 76 Уніфікованого
закону. Вимога векселедержателя про
виконання вексельного зобов'язання,
пред'явлена на підставі документа, що
не відповідає формі та не містить
обов'язкових реквізитів, підлягає
відхиленню судом незалежно від
пред'явлення позову про визнання
векселя таким, що не має вексельної
сили. Відхилення цієї вимоги не є
перешкодою для пред'явлення
самостійного позову на підставі
загальних норм цивільного
законодавства, зокрема тих, що
регулюють відносини за позикою.

Суд першої інстанції обґрунтовано
визнав наявність між сторонами
правовідносин, які мають регулюватися
нормами матеріального права щодо
позики та задовольнив позов.

Не знайшли свого підтвердження доводи
апеляційної скарги про безпідставну
відмову суду першої інстанції у допиті
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 щодо обставин на
момент складання векселю.

Суд діяв у відповідності до ст. ст. 179
ЦПК України, за якими суд не бере до
уваги докази, які не стосуються
предмету доказування, а предметом
доказування є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Оскільки у справі встановлено, що
виданий відповідачем вищевказаний
вексель через дефект форми не є цінним
папером, а має розглядатися як
документ, що підтверджує відносини за
позикою, то не стосуються предмету
доказування обставини складення
векселю відповідачем і відмова суду у
допиті свідків є правильною та
відповідає вимогам цивільного
процесуального закону.

Переважна більшість доводів
апеляційної скарги стосується
невідповідності рішення суду нормам
законодавства, яке регулює обіг цінних
паперів, зокрема векселів та правил
виконання зобов'язань за векселем.
Проте, ці доводи не спростовують
висновки рішення суду, яким
встановлено, що виданий відповідачем
вищевказаний вексель не є цінним
папером (векселем), оскільки виданий з
дефектом форми. Відповідно,
правовідносини сторін не підлягають
врегулюванню нормами матеріального
права, які застосовуються у спорах щодо
цінних паперів (векселів).

Враховуючи вищезазначені роз'яснення
п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду
України №5 від 08.06.2007р. «Про деякі
питання практики розгляду спорів,
пов'язаних з обігом векселів» суд
першої інстанції дійшов належного
висновку, що вексель має силу розписки
та між сторонами існують
правовідносин, до яких застосовуються
загальні норми цивільного
законодавства, зокрема тих, що
регулюють відносини за позикою.

З викладеного слідує висновок, що
правовідносини, які склалися між
сторонами, містять ознаки та умови
новації боргу.

Так, відповідно до положення ч. 1 ст. 1053
ЦК України за домовленістю сторін борг,
що виник із договорів купівлі-продажу,
найму майна або з іншої підстави, може
бути замінений позиковим
зобов'язанням.

У даній справі борг виник внаслідок
спричинення шкоди позивачу злочином,
скоєним відповідачем і наявність цього
боргу зафіксована документом у вигляді
вищевказаного векселю, виданого
відповідачем.

Отже, сторонами дотримані умови
здійснення новації.

По-перше, є двостороння угода
(домовленість), по-друге, дотримано
форму такого правочину (новаційного
договору), тобто у формі, передбаченій
для укладання договору позики (ч. 2 ст.
1053. ч. 2 ст. 1047 ЦК України) - у даній
справі на підтвердження договору
відповідачем виданий вексель, який у
зв'язку з дефектом форми втратив свою
правову природу і має статус боргового
документа, а по-третє, це дійсність
первинного зобов'язання.

Викладеним спростовуються доводи
апеляційної скарги щодо відсутності
підстав для задоволення позову у
зв'язку з тим, що відповідач не
отримував від позивача грошей у позику
і такого договору не укладав, оскільки
відбулася новація наявного у
відповідача перед позивачем боргу у
позикове зобов'язання, підтверджене
векселем, як борговим документом.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставне стягнення 3% річних,
оскільки це суперечить Закону України
«Про обіг векселів в Україні» не мають
свого підтвердження.

Судом першої інстанції встановлено, що
у зв'язку з дефектом форми виданий
відповідачем вексель не є цінним
папером і врегулював правовідносини
сторін загальними нормами цивільного
законодавства, зокрема тими, що
регулюють відносини за позикою.

Виходячи з правовідносин сторін є
правильним застосування ст. 625 ЦК
України та стягнення з відповідача, як
з боржника, що прострочив виконання
грошового зобов'язання трьох
процентів річних від простроченої суми
на вимогу кредитора.

Доводи апеляційної скарги про
порушення ст. 65 СК України, оскільки до
участі до справи на залучена дружина
відповідача, не спростовують висновки
рішення суду, так як вказана норма
встановлює право подружжя на
розпоряджання майном, що є об'єктом
права їх спільної сумісної власності,
що виходить за межі спору у даній
справі і судом не вирішувалося.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 11 лютого 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: