Справа № 459/5603/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/1788/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивача ОСОБА_2 та його
представника адвоката ОСОБА_3,
представника відповідача Тодорович
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонграді
Львівської області на рішення
Червноградського міського суду
Львівської області від 20 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонграді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійних захворювань,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_2
9000 (дев'ять тисяч), 00 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійних захворювань.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Рішення оскаржили позивач ОСОБА_2
та відповідач ВВД ФССНВ у
м.Черовнограді.

Позивач ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі зазначає, що не погоджується з
рішенням суду. Стверджує, що
пропрацював у шкідливих умовах праці 27
років і 7 місяців, що негативно вплинуло
на стан його здоров'я внаслідок чого
він став інвалідом. Зазначає, що
Конституцією України проголошено
право громадян на належні та безпечні
умови праці та соціальний захист, що
включає право на забезпечення в разі
повної, часткової або тимчасової
непрацездатності. В 2005 році Львівською
обласною МСЕК йому встановлено ІІІ
групу інвалідності та 45% втрати
професійної працездатності, що
підтверджується відповідними
довідками. Незважаючи на те, що він
знаходиться на пенсії внаслідок стану
здоров'я повинен постійно лікуватися.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд
необ'єктивно дослідив докази та оцінив
ступінь заподіяної моральної шкоди, а
тому виніс необґрунтоване рішення.
Просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким стягнути в його користь 45
тисяч грн. моральної шкоди спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійних захворювань.

Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
м.Червонграді Львівської області в
особі начальника Р.Сташкевич. в
апеляційній скарзі зазначає, що вважає
рішення таким, що ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Судом не взято до уваги, що
відповідно до п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд проводить
виплати по відшкодуванню моральної
шкоди за наявності факту заподіяння
цієї шкоди. П.3 ст.34 даного Закону
передбачено, що моральна шкода
відшкодовується на підставі заяви
потерпілого з викладом характеру
заподіяної моральної шкоди та за
поданням відповідного висновку
медичних органів. Стверджує, що довідка
МСЕК про відсоток стійкої втрати
працездатності є тільки підставою для
розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Стверджує, що
позивачем не надано жодних медичних
документів, які підтверджували
наявність факту спричинення йому
моральної шкоди, а саме підтверджували
перенесений стрес чи депресію, в
результаті отриманого ушкодження
здоров'я. Суд не врахував того, що під
час прийому на роботу позивачу було
відомо про шкідливі та небезпечні
умови праці та її наслідки, однак
продовжував працювати, що призвело до
стійкої втрати працездатності. Крім
цього вважає, що суд не врахував того,
що у позивача наявні загальні
захворювання, а відтак не встановлено,
що саме від професійного захворювання
він терпить фізичний біль та відчуває
незручності у веденні домашнього
господарства. Не враховано, що на час
стійкої втрати працездатності позивач
вже був звільнений з роботи за власним
бажанням, а також те, що з часу
встановлення стійкої втрати
працездатності позивач отримує
щомісячні страхові виплати. Зазначає,
що оскільки позивач частково втратив
працездатність та йому протипоказана
робота в шкідливих умовах праці він
може працювати на інших посадах, які не
пов'язані з впливом шкідливих факторів.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ВВДФССНВВ та ПЗ у м.
Червонограді Тодорович О.В. на
підтримання доводів своєї апеляційної
скарги та заперечення на апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_2, заперечення
позивача та його представника на
апеляційну скаргу відповідача та
пояснення на підтримання доводів своєї
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що позивач з 04 серпня 1975
року працював в шахті
«Червоноградська» ДП «Львіввугілля»
та 24 листопада 2003 року був звільнений
за власним бажанням (а.с.8 зворот).

Актом розслідування професійного
хронічного захворювання від 10 червня
2005 року встановлено, що позивач
отримав професійне захворювання
внаслідок шкідливих умов праці (а.с.11-12).

Відповідно до довідки Серії ЛВА-1 №136727
виданої Обласною МСЕК №3 ОСОБА_2
безтерміново встановлено ІІІ групу
інвалідності та зазначено, що йому
протипоказана важка фізична праця в
умовах дії пилу , а також рекомендовано
лікування у терапевта (а.с.16).

Згідно з довідкою Серії ЛВА-2 №009263 від
13.07.2005 року виданою Обласною МСЕК №3
визначено, що ступінь втрати
професійної працездатності позивача
становить 45% безтерміново (а.с.17).

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ "Про охорону
праці" відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Згідно п. п. "є" п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" (в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин) передбачено
надання позивачу соціальних послуг і
виплат, у тому числі відшкодування
моральної шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Згідно із ч.4 ст. 14 ЗУ "Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності" до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 "Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
роз'яснено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п.4.1
цього ж рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного цивільного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності( в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що шкоду здоров'ю позивача було
завдано в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці на протязі 27
років і 7 місяців, де він втратив 45 %
професійної працездатності, та
внаслідок цього став інвалідом третьої
групи. Дані обставини призвели до
втрати ним нормальних життєвих
зв'язків та вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, чим йому і заподіяно
моральну шкоду.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням конституційної
значимості здоров'я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, положень ст. 23
ЦК України, роз'яснень

Постанови Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 (з наступними
змінами) "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" висновки суду щодо
розміру відшкодування моральної шкоди
на думку колегії суддів в повній мірі
відповідають обставинам справи і є
обґрунтованими, а відтак доводи
позивача про необ»єктивну оцінку судом
доказів не приймаються до уваги.

Доводи апеляційної скарги
відповідача про те, що довідка МСЕК про
відсоток втрати працездатності не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди, спростовуються п.4.1
рішення Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року де зазначено, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують, судом
правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України в м.
Червонограді Львівської області
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 20 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :
Мікуш Ю.Р.

Судді:
Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.