Номер провадження: 22-ц/785/5499/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення
Київського районного суду м. Одеси від
15.04.2013 року, -

встановила:

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_3, в якому, з
урахуванням уточнень до позовної
заяви, просив стягнути з відповідачки
заборгованість за договором позики у
розмірі 96000 грн., що еквівалентно 12000
доларам США, відсотки за користування
позики у розмірі 51 648 грн., що
еквівалентно 6451 доларам США, а також
судовий збір.

В обґрунтування заявленого позову
позивач посилається на те, що 05.11.2007
року відповідачка - ОСОБА_3 позичила у
нього для розвитку свого бізнесу, під
розписку, грошові кошти у розмірі 12000
доларів США, на один рік, які
зобов'язалась повернути в строк і з
відсотками у розмірі 2% від суми
щомісячно - 2 880 доларів США. Вся сума к
поверненню складає 14880 доларів США.

23.11.2008року договір позики було
продовжено на один рік на тих самих
умовах, тобто до 05.11.2009 року, що
підтверджується розпискою від 23.11.2008
року.

З урахуванням того, що відповідачкою не
було повернуто борг у встановлений у
розписці від 23.11.2008 року термін, позивач
звернувся до суду з зазначеним позовом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 15.04.2013 року позов
задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договором позики у
розмірі 12000 доларів США, що за курсом
Національного банку України складає
96000 грн., відсотки за користування
грошовими коштами у розмірі 6451 долар
США, що за курсом Національного банку
України складає 51648 грн. Вирішено
питання про судові витрати.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог про стягнення з
відповідача відсотків за користування
грошовими коштами у розмірі 51648 грн.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, сторони, що
з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції посилався на те, що
05.11.2007 року ОСОБА_3 взяла у позивача -
ОСОБА_2 в борг грошові кошти у розмірі
12000 доларів США, на один рік.
Зобов'язалась повернути гроші в строк і
з відсотками у розмірі 2% від суми
щомісячно, а саме: 2880 доларів США. Вся
сума к поверненню складає 14880 доларів
США.

Даний факт підтверджуються копією
розписки від 05.11.2007 року, яка наявна в
матеріалах справи (а.с. 3).

23.11.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продовжили
договір від 05.11.2007 року на один рік, на
тих самих умовах, до 05 листопада 2009
року, відсотки рахувати від суми 14880
доларів США. Вся сума к поверненню
складає: у відсотках 3571 доларів США +
основна заборгованість у розмірі 14880
доларів США, разом загальна сума
складає 18451 долар США.

Даний факт підтверджується копію
розписки від 23.11.2008року (а.с. 3), однак до
теперішнього часу відповідачка свої
зобов'язання щодо повернення грошей не
виконала.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір
позики - це угода, за якою одна особа
(позикодавець) передає іншій особі
(позичальникові) безоплатно або за
певну винагороду у власність гроші або
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або рівну
кількість речей того ж роду і якості.
Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або з інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Борговим документом, що підтверджує
укладання договору позики між
відповідачем та позивачем є розписка,
яка посвідчує передання йому
визначеної грошової суми. Таким чином,
так як договір позики це односторонній
договір, то у відповідача виник
обов'язок повернути позикодавцю
грошові кошти у такій самій сумі,
відповідно до ст. 1049 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України
передбачено, що якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами ч.1 та ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу та три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В порушення вищезазначених приписів
закону та договору позики (розписки),
відповідачкою не було повернуто у
строк, зазначений у розписці від 23.11.2008
року, ОСОБА_2 позику, а саме: грошові
кошти у розмірі 12 000 доларів США, що за
курсом Національного банку України
складає 96 000 грн., що є істотним
порушенням умов договору, внаслідок
якого друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору,
позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики у
сумі 12000 доларів США, що за курсом
Національного банку України складає 96
000 грн., є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3
відсотків за користування грошовими
коштами у розмірі, що встановлені у
розписках від 05.11.2007 року та від
23.11.2008року, судом першої інстанції
задоволені у розмірі 6 451 доларів США,
що за курсом Національного банку
України складає 51 648 грн.

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення
з ОСОБА_3 на його користь витрат по
сплаті судового збору, оскільки ОСОБА_2
є інвалідом першої групи та відповідно
до Закону України «Про судовий збір»
звільнений від сплати судового збору,
при поданні позову, судовий збір не
платив, а відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК
України, якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

В зв'язку з наведеним судові витрати
були стягнені з відповідача в доход
держави у розмірі 1476, 48 грн.

Колегія погоджується з зазначеними
висновками суду першої інстанції.

Зазначення в апеляційній скарзі, що суд
невірно визначив суму основного
зобов'язання, оскільки 12000 доларів США
повинні були розраховуватися за курсом
станом на 17.11.2011 року, а не станом на час
ухвалення рішення, є помилковим,
оскільки суд правомірно визначив суму
яка підлягає поверненню станом на час
ухвалення рішення.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд
першої інстанції помилково стягнув на
користь позивача як фізичної особи
відсотків за користування грошовими
коштами відповідно до умов договору,
оскільки Закон України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», містить вичерпний
перелік суб'єктів, на яких поширюється
дія цього Закону, та визначено, що
фінансові послуги надаються
фінансовими установами та фізичними
особами суб'єктами підприємницької
діяльності, а тому позивач мав право
тільки на стягнення 3% річних від
простроченої суми відповідно до
положень ст. 625 ЦК України, колегія
вважає помилковими.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (стаття 625 ЦК
України).

На підставі наведеного колегія вважає,
що суд першої інстанції порушень норм
матеріального та процесуального права
не допустив, а наведені в апеляційній
скарзі доводи, висновки суду першої
інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 відхилити. Заочне рішення
Київського районного суду м. Одеси від
15.04.2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

О.Д. Варикаша

В. А. Станкевич