АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

11 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Кирилюк Г.М.

при секретарі: Гура А.А..,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 25 лютого 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод в
здійсненні права власності та
виселення і зустрічним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним та
таким, що укладений під впливом тяжкої
обставини,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва від 25.02. 2014 року первісний позов
задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_4 із
квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,яка є
представником ОСОБА_4 за довіреністю,
ставиться питання про скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
нового про відмову у задоволенні
первісного позову та задоволення
зустрічного позову в повному обсязі.
Апеллянт посилається на порушення
судом норм матеріального та
процессуального права. Зазначає, що суд
безпідставно долучив до справи
постанову про закриття кримінального
провадження, яка містить неправдиві
данні та не надав їй належну оцінку; не
урахував покази свідків про те, що
ОСОБА_4 у спірній квартирі не
проживають та безпідставно виселив їх;
не прийняв до уваги, що договір
купівлі-продажду квартири був
укладений ОСОБА_4 під впливом тяжких
обставин.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4, її
представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримали з підстав наведених в ній.

ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу
задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5
вважали,що спір вирішений судом
правильно, апеляційну скаргу слід
відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду в цій частині, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову та задовольняючи первісний
позов, суд виходив з того, що укладений
між сторонами договір купівлі-продажу
квартири відповідає вимогам закону. Та
обставина, що він був укладений під
впливом тяжких обставин на вкрай
невигідних для продавця умовах не
доведена. З часу відчужження квартири
ОСОБА_4 та члени її родини втратили
право на користування нею, а тому
порушене право нового власника
підлягає захисту шляхом виселення
попереднього власника та її сина, що
надасть можливість ОСОБА_3 зняти їх з
реєстраційного обліку, оскільки
добровільно таких дій вони не вчинили.

Колегія суддів з такими висновками
суду погоджується і вважає їх
правильним.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом 26.09.2012 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір
купівлі-продажу однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 відповідно до якого
ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 придбав в неї
цю квартиру у власність за ціною 333 988
грн.

При цьому оцінка квартири була
проведена суб'єктом оціночної
діяльності ТОВ «Оціночна компанія
Місто» на замовлення ОСОБА_4

Договір укладений сторонами у
письмовій формі, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 4322. Право власності
ОСОБА_3 на придбану квартиру
зареєстровано в КП Київське БТІ.

Укладаючи вказаний Договір
купівлі-продажу квартири сторони
погодили усі істотні умови договору та
підписали його власноруч, без будь яких
застережень.

Обгрунтовуючи свої вимоги про визнання
Договору недійсним, ОСОБА_4 посилалася
на те, що цей договір укладений нею під
впливом тяжких обставин на вкрай
невигідних для неї умовах, а саме - у
зв'язку із скрутним фінансовим
становищем та неможливостю сплатити
борг та відсотки за договором позики
укладеним з нею ОСОБА_3 раніше.

Разом із цим судом установлено, що
договір позики укладений між сторонами
не передбачав сплати процентів за
користування грошима, на час укладення
договору купівлі-продажу спірної
квартири, борг був вже повернутий, а
договір іпотеки - розірваний у зв'язку
із погашенням боргу .

Належних та допустимих доказів на
підтвердження своїм твердженням про
наявність тяжких обставин ОСОБА_4 не
подано до суду першої інстанції, не
долучено таких й до апеляційної скарги.

Вартість квартири визначалася за
звітом суб'єкту підприємницької
діяльності з якою сторони погодилися,
цей звіт ними не оспорювався.

Зі змісту договору убачається ,що усі
кошти за квартиру ОСОБА_4 отримала до
підписання договору, що підтверджено
її власноручним підписом.

Виходячи з такого колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відсутність підстав для
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним з підстав вказаних
ОСОБА_4

Відповідно до п.10 Договору ОСОБА_4
зобов'язалася до 26.12.2012 року звільнити
спірну квартиру.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач позбавлений можливості
повноцінно користуватися своєю
власністю у зв'язку з перешкодами, що
чиняться йому відповідачами.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачі за первісним позовом
добровільно виселилися зі спірної
квартири й не було потреби ухвалювати
рішення про їх виселення, не можуть
бути взяті до уваги, ураховуючи, що їх
дії свідчать про інше, а саме: вони
оспорюють договір купівлі-продажу
квартири, не визнаючи за новим
власником права на квартиру, не знялися
з реєстрації в ній, не звільнили
повністю від своїх речей, не передали
ключі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційні
скарги не містять.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 755/7845/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 6270
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Антипова Л.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.