Справа № 344/1369/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1245/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої                    Горейк
о М.Д.

суддів:
Вакарук В.М., Бойчука І.В.

секретаря                    Гавриля
к Є.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, позивачки
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та стягнення аліментів за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 15
квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 15
квітня 2014 року задоволено частково
позов ОСОБА_3. Вирішено шлюб між ОСОБА_3
та ОСОБА_2, зареєстрований 18 листопада
1999 року у відділі реєстрації актів
громадянського стану
Івано-Франківського міськвиконкому
Івано-Франківської області, про що
зроблено відповідний актовий запис за
№1522 - розірвати; малолітню дочку,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити на
проживанні з матір'ю ОСОБА_3; стягувати
з ОСОБА_2 аліменти в користь ОСОБА_3 на
утримання малолітньої дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в
розмірі 2 000 гривень щомісячно до
досягнення дитиною повнолітня. В решті
вимог позову відмовлено. Вирішено
питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що не
відповідає дійсності твердження суду
про те, що він тричі не з’являвся в
судові засідання без повідомлення
причин неявки та з метою затягування
розгляду справи. В судове засідання,
призначене на 05.03.2014 року, він не
з’явився, оскільки йому невідомо було
про розгляд справи, так як жодних
повідомлень з суду він не отримував.
08.04.2014 року він не з’явився в судове
засідання з поважних причин, оскільки
на той час хворів та знаходився на
лікуванні з приводу гіпертонічної
хвороби другого ступеня, з високим
ризиком для здоров’я, ІХС, хронічного
гепатиту та панкреатиту, про що
заздалегідь повідомив суд, подавши
письмову заяву з медичною довідкою. Про
те, що він продовжує хворіти, він подав
в суд заяву від 11.04.2014 року, в якій
просив перенести судове засідання,
призначене на 15.04.2014 року. Наведене
підтверджується листком
непрацездатності, в якому зазначено, що
він дійсно знаходився на лікарняному з
02 по 16.04.2014 року.

Також апелянт вказує, що суд не
врахував наведені ним в запереченні
доводи про збереження сім’ї, надання
строку для примирення, безпідставність
доводів позивачки, а прийняв до уваги
тільки пояснення позивачки. Зокрема, не
відповідають дійсності доводи ОСОБА_3
про те, що він забирає пенсію дочки по
інвалідності, про те, що між ними
склалися неприязні стосунки, а також
про те, що в нього на банківському
рахунку маються грошові кошти в сумі 460
000 грн. В запереченні він вказував, що
гроші дочки забирає та використовує, як
опікун, дружина. Він цих коштів не
використовує, а навпаки матеріально
забезпечує сім’ю. Стосунки з дружиною
у нього були і залишаються нормальними
і добрими, жодних скандалів відносно
дружини він не вчиняє. Що стосується
депозитних рахунків в банку, то такі
належать його матері, він жодного
відношення до цих коштів не має.

Крім того, апелянт зазначає, що
визначений судом розмір аліментів в
сумі 2 000 грн. щомісячно є занадто
обтяжливим для нього, оскільки на даний
час він не працює. Стан його здоров’я
не дозволяє йому виконувати важку
фізичну працю. Стверджує, що на даний
час більше як 500 грн. на утримання
дитини виплачувати не зможе.

З наведених підстав просить рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 15
квітня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу відмовити,
надати йому час до 30 липня 2014 року на
примирення з дружиною, а також зменшити
розмір аліментів на утримання
неповнолітньої дочки ОСОБА_5 до 500 грн.
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття.

В засіданні апеляційного суду апелянт
доводи апеляційної скарги підтримав з
наведених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги заперечила,
просила її відхилити. Рішення суду
першої інстанції вважала законним та
обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким
вимогам відповідає.

Судом першої інстанції установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
сторони зареєстрували шлюб 18 листопада
1999 року у відділі реєстрації актів
громадянського стану
Івано-Франківського міськвиконкому
Івано-Франківської області, про що
зроблено відповідний актовий запис за
№1522 (а.с. 5).

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Дитина є інвалідом по зору з дитинства.
Соціальна допомога на дитину оформлена
на позивача ОСОБА_3, як опікуна, що
підтверджується копією посвідчення
серії ААБ №320640 від 04.11.2013 року (а.с. 7).

За даними довідки до акта огляду МСЕК
Міністерства охорони здоров'я України
серії 10 ААБ №578802 позивач є інвалідом
ІІІ групи загального захворювання (а.с.
7), ніде не працює.

Відповідач в справі на даний час також
хворіє та згідно довідки-обстеження
від 31.03.2014 року має діагноз:
гіпертонічна хвороба ІІ ступеня (а.с. 21).

Судом також установлено зі слів сторін,
що подружжя проживає в однокімнатній
квартирі, яка належить на праві
власності позивачці і не є спільно
нажитим майном подружжя. Відповідач у
власності має двокімнатну квартиру,
яку здає в найм, а виручені кошти в сім'ю
не дає. Відповідно до договору-заяви
№8508/3-13 про банківський строковий вклад
(депозит) «Нові гроші», укладеного 20
листопада 2013 року між ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» та ОСОБА_2,
відповідач вніс на депозит Банку
грошові кошти в сумі 460000 грн. строком до
20 лютого 2014 року. В лютому 2014 року кошти
відповідачем зняті з рахунку і в нього
залишились, на потреби сім'ї не
потрачені. За час користування коштами
вкладу банк нараховував і виплачував
вкладникові проценти за ставкою 22%
річних (п. 2 договору) (а.с. 9).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині
розірвання шлюбу, суд першої інстанції,
взявши до уваги бажання відповідача
зберегти сім’ю, виходив з того, що
позивач категорично не бажає
перебувати у шлюбі з відповідачем, а
тому такий шлюб доцільно розірвати.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

В силу ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу
України шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка. Примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається.

Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного
кодексу України кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
законом.

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного
кодексу України позов про розірвання
шлюбу може бути пред'явлений одним із
подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу
України суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

З урахуванням наведеного та того, що
позивач категорично заперечила проти
збереження шлюбу, оскільки відповідач
часто влаштовує скандали та бійки, в
результаті яких наносить побої як
позивачу так і дитині, суд першої
інстанції вірно дійшов висновку, що
збереження шлюбу суперечитиме
інтересам позивача та їхньої дитини, а
тому шлюб між сторонами доцільно
розірвати. Рішення суду в наведеній
частині відповідає встановленим судом
обставинам і визначеним відповідно до
них правовідносинам.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 в
частині стягнення аліментів на
утримання дитини, суд першої інстанції,
врахувавши стан здоров’я дитини та
сторін, докази на підтвердження
матеріального становища відповідача
та відсутність у нього інших
утриманців, дійшов висновку про
стягнення з останнього аліментів в
користь позивача на утримання
малолітньої дитини у твердій грошовій
сумі в розмірі по 2 000 грн. щомісячно до
досягнення дитиною повноліття.

Такий висновок суду є правильним,
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону.

В силу дії ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно ст. ст. 1, 2 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки зобов'язані
забезпечити дітям умови для
достатнього фізичного, духовного та
культурного розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України
способи виконання обов'язків батьків
щодо утримання дитини за загальним
правилом визначаються за домовленістю
між ними. При відсутності домовленості
між батьками про сплату аліментів на
неповнолітню дитину та ненадання
дитині утримання, той із батьків, з ким
проживає дитина, має право на стягнення
аліментів у судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 СК
України, а також роз’яснень Пленуму
Верховного Суду України, які містяться
в п. 17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ відносно батьківства,
материнства і стягнення аліментів»,
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Оскільки сторони визнали, що
відповідач офіційно не працює, в
матеріалах справи відсутні докази про
те, що він має постійний заробіток, то
суд обґрунтовано дійшов висновку про
те, що з відповідача слід стягувати в
користь позивача аліменти на утримання
їхньої малолітньої дитини в твердій
грошовій сумі.

В силу дії ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції дав належну оцінку
наявним в матеріалах справи доказам
щодо стану здоров'я сторін та їхньої
дитини, матеріального становища
сторін, зокрема, що відповідач має у
власності значні грошові кошти, які
знаходилися на депозитному рахунку в
банку та на які нараховувалися
відсотки, які відповідач зняв у лютому
2014 року і в сім'ю не вніс, що позивач у
зв'язку з інвалідністю ніде не працює, а
також те, що у відповідача немає інших
дітей або осіб, яких він зобов’язаний
утримувати. За наведених обставин суд
обґрунтовано дійшов висновку про те, що
відповідач спроможний сплачувати
аліменти на утримання дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, по 2 000 грн. щомісячно до
досягнення нею повноліття.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, не спростовують
висновки суду першої інстанції, та не
містять підстав для скасування або
зміни судового рішення.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції відповідає встановленим
судом обставинам і визначеним
відповідно до них правовідносинам,
неправильного застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального судом не встановлено.

З огляду на викладене та з урахуванням
положень ст. 308 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 15
квітня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча

Горейко М.Д.

Судді:

Вакарук В.М.

ОСОБА_6