АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва, поданою через представника
СміликТетяну Миколаївну, на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 04 листопада 2013 року в справі за
позовом Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2013 року КП по утриманню
житлового господарства Дніпровського
району м. Києва звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому, з
урахуванням зменшення розміру
позовних вимог, просило стягнути
солідарно з відповідачів
заборгованість за житлово - комунальні
послуги у розмірі 7 396, 35 грн.,
посилаючись на те, що останні
ухиляються від належного виконання
покладених на них зобов'язань по
своєчасному внесенню плати за
користування квартирою.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 04.11.2013 року в позові
відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
КП по утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва через
представника подало апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове про задоволення
позову в повному обсязі. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, судом
не взято до уваги, що укладення
договору про реструктуризацію
заборгованості за житлово-комунальні
послуги від 29.09.2010 року строком на 5
років є з боку відповідачів визнанням
такої заборгованості, а тому перебіг
позовної давності переривається. Крім
того, судом не перевірено
достовірність розрахунків.

У судовому засіданні представник
апелянта Смілик Т.М. підтримала
апеляційну скаргу та просила її
задовольнити.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/5331/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Галаган
В.І.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Представники
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, ОСОБА_7
просили апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін посилаючись на його
законність та обґрунтованість.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився,
про день та час розгляду справи
повідомлений у встановленому законом
порядку,причини неявки не повідомив, у
зв`язку з чим колегія суддів вважає за
можливе розгляд справи у його
відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 належала на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_2,
ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва про
право власності на житло від 11.02.1997
року.

Згідно з договором дарування частини
квартири від 03.04.1998 року ОСОБА_8
подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар Ѕ
частину цієї квартири.

Згідно з довідкою ф. 3, виданою ЖРЕО № 409
від 26.04.2013 року у зазначеній квартирі
зареєстровані: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач надав розрахунок, згідно з яким
заборгованість відповідачів за
житлово - комунальні послуги та по
квартплаті з 01.01.1997 року по 01.10.2013 року
складає 7 396, 35 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачами у липні 2013 року сплачено
заборгованість у розмірі 7 559, 17 грн. та
позивач не надав доказів наявності
іншої заборгованості за житлово -
комунальні послуги.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам та нормам
матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово - комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Згідно з п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.1992
року № 572 власник квартири зобов`язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги,
встановлені договором або законом.

Позивач вже звертався до суду з позовом
до відповідачів про стягнення
заборгованості за житлово - комунальні
послуги, яка станом на 01.11.2012 року
складала 7 106,20 грн. та згідно з рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 11.12.2012 року, яке набрало законної
сили така заборгованість стягнута з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку.

Доводи представника апелянта, що те, що
ця заборгованість стягнута лише по
одному особовому рахунку колегія
суддів вважає надуманими, оскільки
позов заявлено про солідарне стягнення
з обох співвласників квартири.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що за період з 01.11.2012 року за
житлово - комунальні послуги
нараховано 5 308,19 грн., а сплачено 11 651,31
грн.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильних висновків про те, що
позивачем не надано належних доказів
наявності у відповідачів
заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що
така заборгованість існує з 01.01.1997 року
суперечить вимогам ст.ст. 71, 75, 76, 80 ЦК
УРСР, згідно з якими загальний строк
для захисту права за позовом особи,
право якої порушено (позовна давність)
встановлювався в три роки та позовна
давність застосовувалась незалежно
від заяви сторін, а закінчення строку
позовної давності до пред`явлення
позову було підставою для відмови в
позові.

Згідно з п. п 1, 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України цей
Кодекс набирає чинності з 01.01.2004 року.
ЦК України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності ЦК
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов`язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

А тому вимоги про стягнення
заборгованості з 01.01.1997 року суперечать
вимогам вищезазначених норм.

Крім того, ОСОБА_3 стала співвласником
квартири лише 03.04.1998 року і не може
відповідати по боргам попереднього
власника квартири.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим і не може бути скасоване
з підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Дніпровського району м.
Києва відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 04 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді