Справа № 2119/2737/12
Провадження № 4-с/663/12/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНІ

11 червня 2014 року
м. Скадовськ

Скадовський районний суд
Херсонської області в складі:

головуючого судді
Шульги К.М.

секретаря
Молошенко В. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_1 на постанову державного
виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на
постанову державного виконавця про
повернення виконавчого документа, яку
мотивує тим, що 13.08.2013 він звернувся до
відділу ДВС Новомосковського
міськрайонного управління юстиції
Дніпропетровської області із заявою
про примусове виконання рішення
Скадовського районного суду
Херсонської області про стягнення з
ОСОБА_2 на його користь коштів. В
подальшому неодноразово звертався із
заявами щодо повідомлення його про хід
виконання рішення суду та проведені
виконавчі дії, про вжиття заходів по
примусовому виконанню рішення суду.
17.04.2014 він отримав постанову від 31.03.2014
про повернення виконавчого документа.
Вважає зазначену постанову незаконною,
яка підлягає скасуванню, оскільки
державним виконавцем на порушення
вимог ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» не здійснено
всіх необхідних дій та не вжито заходів
для виконання рішення суду, в тому
числі щодо розшуку боржника, а також
розшуку та арешту майна боржника. У
зв'язку з наведеним постанова про
повернення виконавчого документа
стягувану була ним оскаржена
начальнику відділ ДВС
Новомосковського МРУЮ. 08.05.2014 він
отримав постанову про відмову у
задоволенні вимог його скарги про
скасування постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу.
Просить скасувати постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу, винесену 31.03.2014 державним
виконавцем Погорілим Р. С. у
виконавчому провадженні ВП 39352800 по
примусовому виконанню виконавчого
листа № 2119/2737/12 від 15.06.2013, виданого
Скадовським районним судом
Херсонської області про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1; зобов'язати державного
виконавця Погорілого Р. С. звернутися
до суду із заявою про розшук боржника
ОСОБА_2

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримав заявлені вимоги з підстав,
викладених у скарзі, наполягав на її
задоволенні.

Державний виконавець ВДВС
Новомосковського МРУЮ
Дніпропетровської області Погорілий Р.
С. у судовому засіданні вимоги скарги
не визнав, заперечував проти її
задоволення, пояснив, що заявнику
роз'яснено право повторного звернення
до ВДВС та повторного пред'явлення
виконавчого документа до виконання,
зазначивши, що вважає такі дії
раціональними та доцільними.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення учасників
процесу, вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. У пункті 9 частини
третьої статті 129 Конституції України
до основних засад судочинства
віднесено обов'язковість рішень суду.
Виконання судових рішень у цивільних
справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачено статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» завданням
державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Згідно частини першої ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із засобів юридичного захисту
сторін виконавчого провадження при
проведенні виконавчих дій є судовий
контроль за виконанням судових рішень
у цивільних справах, який передбачає,
зокрема, обов'язок суду розглянути
скарги на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби.

Компетенцію судів загальної
юрисдикції щодо розгляду скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби визначеност.383 ЦПК України. За
нормою цієї статті Кодексу сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні
державного виконавця ВДВС
Новомосковського МРУЮ
Дніпропетровської області Погорілого
Р. С. перебувало виконавче провадження
ВП 39352800 щодо примусового виконання
виконавчого листа № 2119/2737/12, виданого
15.06.2013 Скадовським районним судом
Херсонської області про стягнення з
ОСОБА_2 суми заборгованості на користь
ОСОБА_1

31.03.2014 державним виконавцем винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачу на підставі п.2 п.5
ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження».

Також судом встановлено і не
оспорювалося сторонами в судовому
засіданні, що зазначена постанова
державного виконавця була оскаржена
стягувачем начальнику ВДВС
Новомосковського МРУЮ. За результатом
розгляду скарги у скасуванні постанови
відмовлено, що стало підставою для
звернення стягувача зі скаргою до
суду.

З постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу від 31.03.2014
вбачається, що в ході проведення
виконавчих дій державним виконавцем
було встановлено відсутність боржника
за зареєстрованим місцем проживання,
відсутність відомостей про фактичне
місце перебування боржника, а також
відсутність належних боржнику майна,
відкритих розрахункових рахунків, та
інформації щодо накопичення в системі
персоніфікованого обліку відомостей
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Як пояснив в судовому засіданні
державний виконавець, питання про
оголошення розшуку боржника повинно
бути ініційовано стягувачем, який
здійснює фінансування витрат,
пов'язаних з розшуком. Оскільки заявник
із заявою про розшук боржника до ВДВС
не звертався, питання про фінансування
таких витрат не вирішувалось,
відповідно питання про оголошення
розшуку боржника не розглядалось.

Статтею 40 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено,
зокрема, що у разі відсутності
відомостей про місце проживання,
перебування чи місцезнаходження
боржника - фізичної особи державний
виконавець звертається до суду з
поданням про винесення ухвали про
розшук боржника.

Розшук боржника-фізичної особи
здійснюють органи внутрішніх справ.
Розшук оголошується відповідно за
місцем виконання рішення або за
останнім відомим місцем проживання,
перебування, місцезнаходженням
боржника чи місцезнаходженням його
майна, або за місцем
проживання(місцезнаходженням)
стягувача.

Витрати органів внутрішніх справ,
пов'язані з розшуком боржника -
фізичної особи стягуються з боржника
за ухвалою суду.

Отже, судом встановлено, що державним
виконавцем не в повному обсязі
здійснено заходи в рамках виконавчого
провадження, оскільки з поданням про
розшук боржника державний виконавець
не звертався.

Враховуючи вищевикладені обставини в
сукупності, суд вважає, що дії, які
вчинялися державним виконавцем на
виконання своїх повноважень, були
недостатніми для повного, всебічного
та об'єктивного виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах»
роз'яснено, що у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи. Наприклад,
суд може зобов'язати державного
виконавця або іншу посадову особу
державної виконавчої служби здійснити
певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав. При цьому суд не має
права зобов'язувати зазначених осіб до
вчинення тих дій, які згідно із Законом
про виконавче провадження можуть
здійснюватися лише державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби

Порушене право ОСОБА_1 підлягає
поновленню шляхом скасування
постанови про повернення виконавчого
документу стягувачеві. Саме скасування
зазначеної постанови є наслідком
невиконання у повному обсязі
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження» виконавчих дій
в межах виконавчого провадження по
стягненню коштів з боржника ОСОБА_2

При цьому, вимога про зобов'язання
державного виконавця звернутися до
суду із заявою про розшук боржника
задоволена бути не може з підстав,
наведених вище. Разом з тим, державний
виконавець зобов'язаний у повному
обсязі вжити заходів, передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження», для виконання рішення
суду.

Керуючись ст.ст.208-210, 383-387 ЦПК України,
суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного
виконавця задовольнити частково.

Скасувати постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
31.03.2014, винесену державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції Дніпропетровської
області Погорілим Ростиславом
Савелійовичем у виконавчому
провадженні ВП № 39352800 при примусовому
виконанні виконавчого листа № 2119/2737/12,
виданого 15.06.2013 Скадовським районним
судом Херсонської області.

В решті вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Херсонської області
через Скадовський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
п'яти днів з дня її отримання.

Суддя
К. М. Шульга