Провадження № 2/255/500/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого - судді Орєхова О.І.,

при секретарі - Ангеліній Н.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Петрової
О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Донецьку цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» про
стягнення страхового відшкодування та
штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовною заявою до публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» про
стягнення страхового відшкодування та
штрафних санкцій, посилаючись на
наступні обставини.

26.12.2006р. між нею та ЗАТ «ПУМБ» був
укладений кредитний договір №5148599.

Предметом договору були грошові
кошти у сумі 99000 грн. У якості
забезпечення цього кредитного
договору був укладений договір
іпотеки. Предметом іпотеки була
однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

15.01.2009р. між нею та відповідачем був
укладений договір УBG №0004937
добровільного страхування від
нещасного випадку. За цим договором
відповідач на підставі правил
добровільного страхування від
нещасних випадків №102 від 19.01.2007р. брав
на себе зобов'язання у разі настання
страхового випадку виплатити третій
особі у справі страхову виплату в межах
страхової суми згідно з умовами
договору (п. 1.1. договору страхування).

Відповідно до п. 5.1. договору
страхування - страхова сума на поточний
рік страхування становила 75596 грн.

27.09.2009р. здійснюючи прибирання у
квартирі, вона, стоячи на стільці та
витираючи пил на квітах, оступилася та
впала. Падаючи, вона вдарилася головою
об будівельне сміття, яке знаходилося у
пакетах (там були рештки залізних
рейок, на які кріпиться гіпсокартон,
куски плитки та ін.). Вона відразу
втратила свідомість.

Її чоловік на їхньому автомобілі
відвіз її до ДОКТМО, де вона й була
госпіталізована

до нейрохірургічного відділення. На
лікуванні вона перебувала з 27.09.2009р. по
23.10.2009р. Лікарями їй був встановлений
діагноз: «Тяжелая сочетанная ЧМТ - ушиб
головного мозга 1 степени с
левосторонним гемипарезом,
субарахноидальное кровоизлияние,
перелом основания черепа (пирамидка
правой височной кости), левосторонняя
гемианопсия, ушибленная рана правой
теменно-затылочной области, растяжение
связочного аппарата шейного отдела
позвоночника».

Після виписки з лікарні вона
продовжувала лікуватися за місцем
проживання. 25.11.2009р. в лікарні за
місцем проживання в неї стався
загальносудорожний напад із втратою
свідомості, після якого вона була
госпіталізована до нейрохірургічного
відділення ДОКТМО де проходила
лікування з 25.11.2009р. по 22.12.2009р. Лікарями
їй був встановлений діагноз: «Тяжелая
сочетанная ЧМТ - ушиб головного мозга 1
степени с левосторонним гемипарезом,
субарахноидальное кровоизлияние,
перелом основания черепа (пирамидка
правой височной кости), с левосторонней
гемианопсией, посттравматической
сенсоневральной тугоухостью справа,
посттравма-тической энцифалопатией с
наличием частых общесудорожных и
джексоновских эпиприпадков, развитием
ВСД по гипертоническому типу,
астеническим синдромом». Після виписки
з лікарні вона продовжувала лікування
за місцем проживання і 05.01.2010р. їй була
встановлена 2 група інвалідності.

Відповідно до п. 6.1.6. договору
страхування - для отримання страхової
виплати страхувальник в разі настання
страхових випадків, вказаних в п. 2.2.
договору страхування зобов'язаний
протягом 2-х робочих днів надати
страховику письмову заяву про настання
страхового випадку.

Страховий випадок з нею стався
27.09.2009р. Страхова компанія була нею
повідомлена 29.09.2009р., про що є копія її
заяви з відповідною відміткою.

Відповідно до п.8.8.1. договору
страхування - при постійній втраті
загальної працездатності
застрахованою особою внаслідок
нещасного випадку при встановленні їй
інвалідності 2 групи здійснюється
виплата у розмірі 75% страхової суми.

Після встановлення їй 2-ї групи
інвалідності та зібрання всіх
документів, які вказані у договорі, а
саме 06.01.2010р. вона подала відповідачеві
заяву на виплату їй суми страхового
відшкодування. Відповідачем їй була
здійснена виплата суми страхового
відшкодування у вигляді 0,1% від
страхової суми, а у виплаті 75% від
страхової суми їй в усній формі було
відмовлено.

Як вказано вище, відповідно до п. 5.1.
договору страхування - страхова сума на
поточний рік страхування становила 75596
грн. 75%: від цієї суми становить 56697 грн.

Відповідно до п. 8.З. договору
страхування - протягом 5 робочих днів з
дня отримання всіх документів і
відомостей про обставини настання
страхового випадку, страховик складає
страховий акт та приймає рішення про
виплату (або відмову у виплаті)
страхової суми. У разі прийняття
рішення про відмову у виплаті
страхової суми, страховик у п'ятиденний
термін з дня прийняття такого рішення
повідомляє застраховану особу
(страхувальника, вигодо набувача) в
письмовій формі з обґрунтуванням
причин відмови.

Оскільки повний пакет документів до
страхової компанії був зданий 06.01.2010р. -
у

страхової компанії було 5 робочих днів
та ще 5 днів для повідомлення її у
письмовому вигляді про причини відмови
у виплаті 75% від страхової суми, тобто з
17.01.2010р. страхова компанія порушила
свої зобов'язання.

Договором страхування (п. 6.5.4.)
передбачені також штрафні санкції за
несплату страховиком суми страхового
відшкодування, а саме пеня у розмірі 0,1 %
простроченого платежу за кожний день
прострочення, якщо страхова виплата не
здійснена у встановлений договором
термін з вини страховика, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який нарахована пеня.

Відповідно до доданого до позову
калькулятора розрахунку
заборгованості і штрафних санкцій за
період з 17.01.2010р. по 20.11.2013р. сума пені
становить 34 240,93 грн., а 3% річних за цей
же період - 6 542,68 грн.

19.09.2011р. вона повністю виконала свої
зобов'язання перед банком за вказаним
вище кредитним договором і з цих причин
не заявляє банк у справі як третю особу.

Тільки 01.11.2012р. від відповідача вона
отримала відмову у виплаті їй суми
страхового відшкодування за вказаним
вище ризиком.

Свою відмову відповідач
аргументував тим, що вона мала другий
договір страхування зі страховою
компанією «АХА Страхування» відносно
одного й того ж об'єкту страхування.

Дійсно, підставою для її звернення
до суду з позовом до страхової компанії
«АХА Страхування» послугував один і
той нещасний випадок. Який стався з нею
27.09.2009р.

Дійсно, на день настання страхового
випадку діяли два договори страхування
з двома різними страховими компаніями
за двома різними банківськими
кредитами. Відповідно до ухвали
апеляційного суду Донецької області
від 27.05.2013р. апеляційний суд прийшов до
висновку, що вказані вище договори
страхування мають різні об'єкти
страхування, і саме з цих підстав вона
вважає, що її позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Вважає за необхідне зазначити, що
наприкінці вересня 2012 року з
аналогічною позовною заявою вона
зверталася до суду з позовом, але через
хворобу не могла відвідувати судові
засідання, і тому суд ухвалою від
07.02.2013р. залишив її позов без розгляду.
Ще після відкриття провадження у 2012
році відповідачем була оскаржена
ухвала про відкриття провадження, але
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 13.12.2012р. апеляційна скарга
відповідача була залишена без
задоволення.

Відповідно до вимог норм ст.268 ч. 1 п. 5
- позовна давність не розповсюджується
на вимогу страхувальника
(застрахованої особи) до страховика про
здійснення страхової виплати і
страхового відшкодування).

Просила суд стягнути з відповідача
на користь позивача суму страхового
відшкодування у розмірі 56697 грн.,
стягнути з відповідача на користь
позивача суму штрафних санкцій у
розмірі 40783,61 грн., яка складається з
34240,93 грн. - пеня і 6542,68 грн. - 3% річних,
судові витрати, пов'язані з розглядом
справи у суді - покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги,
надала пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві та просила
суд задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі, так як є цілком
обґрунтованими.

Представник відповідача Петрова
О.В., яка діє на підставі довіреності в
судовому засіданні заперечувала проти
позовних вимог позивача ОСОБА_1 та
просила суд відмовити позивачу в
задоволенні вимог в повному обсязі.
Просила суд застосувати строк позовної
давності.

Додала додаткові пояснення до
позовної заяви, з яких вбачається, що
ПАТ «УСК Гарант-Авто» переглянуло
рішення страхової компанії стосовно
відмови у доплаті суми страхового
відшкодування та прийняло рішення
відповідно до якого, доплата суми
страхового відшкодування буде
здійснено у розмірі 49 061,80 гривень, але
доплату страхового відшкодування на
користь ОСОБА_1 призупинено у зв»язку з
розглядом цивільної справи у суді до
винесення відповідного рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги позивачки ОСОБА_1 підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизначених або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Судом встановлені наступні
обставини.

Встановлено, що 26.12.2006 року між
ОСОБА_1 та ЗАТ «Перший Український
Міжнародний Банк» був укладений
кредитний договір №5148599.

Предметом договору були грошові
кошти у сумі 99 000 гривень.

У якості забезпечення цього
кредитного договору був укладений
договір іпотеки. Предметом іпотеки
була однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

15.01.2009 року між ОСОБА_1, як
Страхувальник, ВАТ «Українська
страхова компанія «Дженералі Гарант»,
як Страховик та ЗАТ «Перший
Український Міжнародний Банк», як
Вигодонабувач, де між сторонами був
укладений договір УBG №0004937
добровільного страхування від
нещасного випадку.

Відповідно до п. 1.1 договору
добровільного страхування об»єктом
страхування є майнові інтереси, що не
суперечать законодавству України,
пов»язані з життям і здоров»ям
Застрахованої особи.

Страхування здійснюється згідно з
Правилами добровільного страхування
від нещасних випадків, № 102 від 19 січня
2007 року, що передбачає виплату
страхової суми ( її частини ) у вигляді
0,1% від страхової суми за кожний день
тимчасової непрацездатності та
залежно від групи інвалідності.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного
договору, Страховий ризик - це
несподівана та ненавмисна подія, що з
певною ймовірністю може відбутись в
період дії договору страхування,
внаслідок якої є ушкодження здоров»я
Застрахованої особи або її смерть.

Відповідно до п. 5.1. договору
страхування - страхова сума на поточний
рік страхування становила 75 596 гривень.

Відповідно до п. 6.5.4 цього договору
Страховик зобов»язаний сплатити
Страхувальнику пеню у розмірі 0,1%
простроченого платежу за кожний день
прострочення, якщо страхова виплата не
здійснена у встановлений договором
термін з вини Страховика. Але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який нараховано пеню.

Згідно із п. 6.7.1 договору
страхування, Вигодонабувач має право
на отримання страхового відшкодування
у сумі, що не перевищує розмір
заборгованості Страхувальника перед
Вигодонабувачем за Кредитним
договором.

Пунктом 8.1 договору страхування
передбачено, що при настанні
страхового випадку Застрахована особа
протягом двох робочих днів повідомляє
про це Страхувальника та передає йому
необхідні документи відповідно до р. 7
цього договору.

Згідно до п. 8.5 зазначеного договору,
виплата страхової суми ( її частини )
здійснюється Застрахованій особі (
Вигодонабувачу, спадкоємцю ) впродовж
семи робочих днів з дня прийняття
рішення про виплату страхової суми ( її
частини ) у сумі, що перевищує розмір
заборгованості Страхувальника за
Кредитним договором, укладений між
Страхувальником та Вигодонабувачем.

Відповідно до п.8.8.1. договору
страхування - при постійній втраті
загальної працездатності
застрахованою особою внаслідок
нещасного випадку при встановленні їй
інвалідності 2 групи здійснюється
виплата у розмірі 75% страхової суми.

Пунктом 8.8.2 цього договору
передбачено, що у разі тимчасової
втрати працездатності здійснюється
виплата - 0,1 відсотка від страхової
суми, але не більше, ніж 50 відсотків від
страхової суми за весь час тимчасової
непрацездатності.

Відповідно до п. 8.12 договору
страхування, страхове відшкодування,
що має бути сплачене за Договором,
сплачується вигодонабувачу в рахунок
погашення існуючої заборгованості
Страхувальника за Кредитним договором,
якщо інше не було письмово погоджено
між Страховиком, Ситрахуввальником та
Вигодонабувачем. При цьому,
Страхувальник не звільняється від
виконання зобов»язань за Кредитним
договором в строки, передбачені
зазначеним Кредитним Договором.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин вчиняється у формі,
встановленій законом, має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

З договору УBG №0004937 добровільного
страхування від нещасного випадку від
15 січня 2009 року вбачається, що вказаний
договір підписаний сторонами. Отже,
вказаний договір був прочитаний та
підписаний сторонами.

Таким чином, своїми підписами
сторони письмово підтвердили та
закріпили те, що вони діяли свідомо,
були вільні в укладенні договору,
вільні у виборі контрагента та умов
договору.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, а згідно
ст. 627 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору (свобода
укладення договору).

На підставі ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК
України, є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, укладаючи договір УBG
№0004937 добровільного страхування від
нещасного випадку та його підписавши
свідчить про те, що сторонам всі умови
даного Договору цілком зрозумілі і
вони вважають їх справедливими по
відношенню до них.

Встановлено, що 27.09.2009 року
здійснюючи прибирання у квартирі,
позивачка ОСОБА_1, стоячи на стільці та
витираючи пил на квітах, оступилася та
впала. Падаючи, вона вдарилася головою
об будівельне сміття, яке знаходилося у
пакетах (там були рештки залізних
рейок, на які кріпиться гіпсокартон,
куски плитки та ін.), де відразу
втратила свідомість.

Встановлено, що після цього,
позивачка ОСОБА_1 була доставлена до
ДОКТМО, де остання була до
нейрохірургічного відділення та на
лікуванні перебувала з 27.09.2009 р. по
23.10.2009 р. та лікарями останній був
встановлений діагноз: «Тяжелая
сочетанная ЧМТ - ушиб головного мозга 1
степени с левосторонним гемипарезом,
субарахноидальное кровоизлияние,
перелом основания черепа (пирамидка
правой височной кости), левосторонняя
гемианопсия, ушибленная рана правой
теменно-затылочной области, растяжение
связочного аппарата шейного отдела
позвоночника».

Після виписки з лікарні позивачка
продовжувала лікуватися за місцем
проживання.

25.11.2009 року в лікарні за місцем
проживання у позивачки стався
загальносудорожний напад із втратою
свідомості, після якого остання була
госпіталізована до нейрохірургічного
відділення ДОКТМО де проходила
лікування з 25.11.2009 року по 22.12.2009 року,
був встановлений діагноз: «Тяжелая
сочетанная ЧМТ - ушиб головного мозга 1
степени с левосторонним гемипарезом,
субарахноидальное кровоизлияние,
перелом основания черепа (пирамидка
правой височной кости), с левосторонней
гемианопсией, посттравматической
сенсоневральной тугоухостью справа,
посттравма-тической энцифалопатией с
наличием частых общесудорожных и
джексоновских эпиприпадков, развитием
ВСД по гипертоническому типу,
астеническим синдромом». Після виписки
з лікарні позивачка продовжувала
лікування за місцем проживання і 05.01.2010
року їй була встановлена 2 група
інвалідності.

Встановлено, що звернувшись до
страхової компанії, останній було
відмовлено у виплаті страхового
відшкодування, мотивуючи тим, що
позивачка мала другий договір
страхування зі страховою компанією
«АХА Страхування» відносно одного й
того ж об»єкту страхування.

Відповідно до ухвали апеляційного
суду Донецької області від 27.05.2013 року,
апеляційний суд прийшов до висновку, що
вказані договори страхування мають
різні об»єкти страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що в подальшому
страховою компанією відповідача
позивачці ОСОБА_1 було виплачено
частково страхове відшкодування у сумі
7 635,20 гривень, що підтверджується
наявним в матеріалах справи платіжним
дорученням № 589 від 23 березня 2010 року.

Посилання представника відповідача
на те, що позивачем було пропущено
строк позовної давності та звертаючись
до суду з клопотанням про застосування
строку позовної давності, до суд
виходить з наступного.

Пунктом 5 частини першої ст. 268 ЦК
України передбачено, що позовна
давність не поширюється на вимогу
страхувальника ( застрахованої особи )
до страховика про здійснення страхової
виплати ( страхового відшкодування ).

А отже, в цій частині посилання
відповідача на застосування строку
позовної давності є безпідставні.

Стосовно посилань представника
відповідача на те, що позивач не має
права на отримання суми страхового
відшкодування, оскільки згідно умов
договору добровільного страхування
Вигодонабувачем є ЗАТ «ПУМБ», який має
право на отримання такої суми, але суд
не може погодитися з такими доводами
виходячи з наступного.

Згідно із п. 6.7.1 договору
страхування, Вигодонабувач має право
на отримання страхового відшкодування
у сумі, що не перевищує розмір
заборгованості Страхувальника перед
Вигодонабувачем за Кредитним
договором.

Згідно до п. 8.5 зазначеного договору,
виплата страхової суми ( її частини )
здійснюється Застрахованій особі (
Вигодонабувачу, спадкоємцю ) впродовж
семи робочих днів з дня прийняття
рішення про виплату страхової суми ( її
частини ) у сумі, що перевищує розмір
заборгованості Страхувальника за
Кредитним договором, укладений між
Страхувальником та Вигодонабувачем.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1, яка є
страхувальником виконала свої
зобов»язання перед Вигодонабувачем
ЗАТ «ПУМБ», що підтверджується наявним
в матеріалах справи листом з Банку № DON
- 21/2095 від 20.09.2011 року, в якому зазначено,
що ОСОБА_1 19.09.2011 року повністю виконала
свої зобов»язання за кредитним
договором № 5148599 від 26.12.2006 року.

Тому, враховуючи наведене, суд
вважає, що позивачка ОСОБА_1 має право
на отримання страхового відшкодування
за договором добровільного
страхування від нещасних випадків УBG
№0004937 від 15 січня 2009 року.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона (
страховик ) зобов»язується у разі
настання певної події ( страхового
випадку ) виплатити другій стороні (
страхувальникові ) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму (
страхову виплату ), а страхувальник
зобов»язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Предметом договору страхування,
згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону з відшкодування
шкоди, завданої страхувальником (
страхування відповідальності ).

Відповідно до ч. 1 ст. 984 ЦК України
страховиком є юридична особа, яка
спеціально створена для здійснення
страхової діяльності та одержала у
встановленому порядку ліцензію на
здійснення страхової діяльності.

Страхувальником може бути фізична
або юридична особа ( ч. 2 ст. 984 ЦК України
).

Встановлено, що ВАТ «Українська
страхова компанія «Дженералі Гарант»
було перейменовано у ПАТ «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто».

Оскільки, п.8.8.1. договору страхування
- при постійній втраті загальної
працездатності застрахованою особою
внаслідок нещасного випадку при
встановленні їй інвалідності 2 групи
здійснюється виплата у розмірі 75%
страхової суми, а в судовому засіданні
було встановлено, що позивачці була
встановлена 2 група інвалідності
внаслідок нещасного випадку, то суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивачки в частині стягнення з
відповідача суму страхового
відшкодування у розмірі 56 697 гривень є
цілком обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню та з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума у розмірі 49 061,80
гривень з урахуванням часткової сплати
( 75 596 гривень ( страхова сума за
договором ) * 75% ( процент страхового
відшкодування при встановлені 2 групи
інвалідності ) - 7 635,20 гривень ( сума
виплаченого 23.03.2010 року страхового
відшкодування ).

Крім того, незважаючи на те, що в
судовому засіданні представник
відповідача заперечувала проти
позовних вимог позивача, однак надавши
до суду додаткові пояснення, з яких
вбачається, що ПАТ «УСК Гарант-Авто»
переглянуло рішення страхової
компанії стосовно відмови у доплаті
суми страхового відшкодування та
прийняло рішення відповідно до якого,
доплата суми страхового відшкодування
буде здійснено у розмірі 49 061,80 гривень,
але доплату страхового відшкодування
на користь ОСОБА_1 призупинено у
зв»язку з розглядом цивільної справи у
суді до винесення відповідного
рішення.

Отже, з зазначених письмових
пояснень, які були додатково додані до
суду, суд приходить до висновку, що в
частині позовних вимог щодо стягнення
страхового відшкодування відповідач
ПАТ «Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» фактично визнало в цій
частині вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Стосовно позовних вимог позивачки
ОСОБА_1 в частині стягнення з
відповідача штрафних санкцій, а саме
пені у сумі 34 240,93 гривень за період з
17.01.2010 року по 20.11.2013 року, то суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 547 ЦК України,
правочин щодо забезпечення виконання
зобов»язання ( в тому числі щодо
неустойки ) вчиняється у письмовій
формі.

Неустойкою ( штрафом, пенею ) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов»язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов»язання за
кожен день прострочення виконання ( ч. 1
та ч. 3 ст. 549 ЦК України ).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 551 ЦК України
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Як визначено у п. 6.5.4 цього договору
Страховик зобов»язаний сплатити
Страхувальнику пеню у розмірі 0,1%
простроченого платежу за кожний день
прострочення, якщо страхова виплата не
здійснена у встановлений договором
термін з вини Страховика. Але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який нараховано пеню.

Враховуючи порушення відповідачем
зобов»язань а договором добровільного
страхування від нещасних випадків, суд
дійшов висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача пені є
обґрунтованою.

Водночас судом враховано подану
заяву відповідача про застосування
строку позовної давності в частині цих
позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 258 ЦК України
спеціальна позовна давність в один рік
застосовується, зокрема до вимог про
стягнення пені.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня у сумі 7 022,26
гривен , а саме за один рік до звернення
до суду у межах строку позовної
давності ( розрахунок проведено згідно
калькулятору підрахунку
заборгованості і штрафних санкцій ).

Стосовно вимог позивача про
стягнення з відповідача 3% річних за
період, що вказаний позивачем у
позовній заяві у сумі 6 542,68 гривень, то
суд визнає такі вимоги обґрунтованими
та вважає, що зазначена сума позивача
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов»язання, на вимогу
кредитора зобов»язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням, процентів річних та
процентів за користування чужими
грошовими коштами є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отримані
компенсації ( плати ) від боржника за
користування утриманими ним грошовими
коштами, належним до сплати
кредиторові.

Тому, позовні вимоги позивача в
частині стягнення 3% річних є цілком
обґрунтованими та такими, що
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача у сумі 5 661,60 гривень (
розрахунок проведено згідно
калькулятору підрахунку
заборгованості і штрафних санкцій ).

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судові витрати у
сумі 617,45 гривень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 203, 256, 258, 268, 526, 547, 551, 610,
611, 626, 627, 629, 638, 979, 980, 984 ЦК України, ст.ст.
1, 3, 5, 10, 11, 15, 30, 60, ч.ч. 1, 3 ст. 61, 88, 209 212-215, 218
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» про
стягнення страхового відшкодування та
штрафних санкцій, - задовольнити
частково.

Стягнути з відповідача публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» на
користь позивача ОСОБА_1 страхове
відшкодування у сумі 49 061,80 гривень, 3%
річних у сумі 5 661,60 гривень, пеню у сумі
7 022,26 гривень та судовий збір у сумі 617,45
гривень, а всього 62 363,11 гривень (
шістдесят дві тисячі триста шістдесят
три гривні одинадцять копійок ).

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана до апеляційного
суду Донецької області через даний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення надруковано в нарадчій
кімнаті в одному примірнику.

Суддя
О.І. Орєхов