Справа №1411/292/2012 27.05.2014 27.05.2014 27.05.2014
Провадження №22-ц/784/1536/14
Головуючий у 1-й інстанції
апеляційного суду Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Лівінського І.В., Яворської
Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Романенко Ю.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідачки-
Філевського Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за
апеляційною скаргою

ОСОБА_5, ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного
суду Миколаївської області від 24
березня 2014 року

за
позовом

ОСОБА_5, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про
відшкодування вартості безпідставно
набутого майна та відшкодування
моральної шкоди ,

В С Т А Н О
В И Л А:

У жовтні 2011 року ОСОБА_5, ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_4 про відшкодування вартості
безпідставно набутого майна та
відшкодування моральної шкоди.

Позивачі вказували, що 20 травня 2006 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено
договір про намір, за яким вони
домовилися в майбутньому укласти
договір купівлі-продажу будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В цей же день ОСОБА_4 отримав аванс у
розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно
5100 грн. та як спадкоємець будинку після
смерті свого батька, зобов'язався
оформити документи щодо власності на
будинок.

Після цього позивачі з дозволу
останнього почали проживати в будинку
та добудовувати його.

Проте, ОСОБА_4 так і не оформив
документи на будинок в порядку
спадкування, договір купівлі-продажу з
ними не уклав.

У 2007 році вони дізналися, що будинок на
праві власності належить його сестрі
ОСОБА_6, яка не бажає укладати з ними
договір купівлі-продажу.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6
безпідставно користується їх майном
та благами, які вони використали на
добудування та поліпшення будинку,
своєю недобросовісною поведінкою
відповідачі заподіяли їм моральної
шкоди, уточнивши свої позовні вимоги та
посилаючись на положення статей 1212, 1213
ЦК України, позивачі остаточно просили
стягнути з ОСОБА_6 на їх користь у
рівних частках кожному 102 274 грн.17 коп.-
вартість безпідставно набутого майна з
урахуванням індексу інфляції на
товари та послуги, стягнути з ОСОБА_7 на
їх користь на відшкодування моральної
шкоди по 1700 грн. кожному та з ОСОБА_6 на
їх користь по 1700 грн. кожному.

Рішенням Жовтневого районного
суду Миколаївської області від 24
березня 2014 року, ухвалою цього суду від
22 квітня 2014 року про усунення описки, у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та
ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просили рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
позивача та його представника,
відповідача та представника
відповідачки, перевіривши скаргу в
межах доводів апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом, 09 квітня
2006 року відкрилася спадщина на
будинок та земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1, які належали ОСОБА_9.

Спадкоємцями майна були
відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6

20 травня 2006 року між сином
спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була
досягнута домовленість про майбутнє
укладення договору купівлі-продажу
вищевказаного будинку, на
підтвердження чого ними підписано
договір про наміри укласти в
подальшому договір купівлі-продажу
будинку за 10000 доларів США, що на той час
дорівнювало 51000 грн. Після чого ОСОБА_4
отримав від ОСОБА_5 аванс у розмірі 1000
доларів США.

Після укладення договору про
наміри позивачі вселилися у житлове
приміщення, розташоване за вказаною
адресою, та почали добудовувати
будинок та здійснювати його
поліпшення.

Між тим, договір купівлі-продажу
будинку між позивачами та
відмовідачем ОСОБА_4 не був укладений.

Рішенням Жовтневого районного
суду Миколаївської області від 12 липня
2011 року, зміненого рішенням
апеляційного суду Миколаївської
області від 4 жовтня 2011 року, з ОСОБА_4
стягнуто на користь позивачів по 3992
грн. 50 коп. кожному переданого авансу в
1000 доларів США (з розрахунку по курсу
НБУ на час вирішення справи). Цим же
рішенням стягнуто відшкодування
моральної шкоди в сумі 850 грн.

Пред'являючи даний позов, позивачі
посилалися на те, що на момент
отримання ОСОБА_6 у власність спірного
житлового будинку, його вже було
добудовано, відокремити використані
на будівництво матеріали в даний час
неможливо, а тому є підстави для
відшкодування нею вартості
будівельних матеріалів та проведених
будівельних робіт згідно зі
ст.ст.1212,1213 ЦК України, оскільки нею це
майно набуто безпідставно.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Обов'язковими умовами для
виникнення зобов'язання з
безпідставного збагачення є: - набуття
або збереження майна; - набуття або
збереження майна за рахунок іншої
особи (збільшення або збереження майна
у особи є наслідком втрати або
недоотримання цього майна іншою
особою); - відсутність правової
підстави для набуття або збереження
майна за рахунок іншої особи.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Відповідно до ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Рішенням Жовтневого районного
суду Миколаївської області від 27
червня 2007 року за ОСОБА_6 визнано
право власності на спірний будинок в
порядку спадкування після смерті
батька ОСОБА_9 (а.с.187).

Як стверджують позивачі добудова
будинку була проведені до набуття
відповідачкою права власності на
житловий будинок.

Але, будь-яких підстав, за яких
позивачі мали передбачене законом
право на проведення будівельних робіт
у будинку до укладення договору
купівлі-продажу матеріали справи не
містять, а укладений 20 травня 2006 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договір про наміри
придбати спірний будинок є нікчемним,
оскільки цей правочин не було укладено
у формі, встановленій для основого
договору, а саме не дотримано вимог по
його нотаріальному посвідченню ( ч.1
ст.220, ч.1 ст.635,ст.657 ЦК України), що
встановлено рішеннямми Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 12 липня 2011 року та рішенням
апеляційного суду Миколаївської
області від 4 жовтня 2011 року ( а.с. 24-25)

Майно не може вважатися набутим
чи збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Тобто у разі, коли поведінка
набувача, потерпілого, інших осіб або
подія утворюють правову підставу для
набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК
України може бути застосована тільки
після того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

З врахуванням викладеного можна
дійти висновку про те, що отримання
ОСОБА_6 у власність майна в порядку
спадкування є достатньою та належною
правовою підставою набуття майна, так
як це узгоджується з нормами
спадкового права та права власності (
розділ 1 книги третьої та книги шостої
ЦК України), а тому відсутні підстави
для покладання на відповідачку
цивільно-правової відповідальності із
застосуванням ст.ст. 1212,1213 ЦК України.

Вимагати від власника майна
відшкодувати необхідні витрати на
утримання, збереження майна, здійснене
ними, можливо лише на підставі ст.390 ЦК
України, але не за ст.1212 ЦК України.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
суд першої інстанції вірно відмовив у
задоволенні даного позову, колегія
суддів в силу ст.308 ЦПК України не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що ОСОБА_6 знала і про договір, який
було укладено з між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, і
про проведення ними будівельних робіт
не заслуговують на увагу, оскільки в
основному зводяться до незгоди з
висновком суду щодо відмови у
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_2
відхилити, а рішення Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 24 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: