Справа №488/6935/13-ц 17.04.2014 17.04.2014 17.04.2014
Провадження №22-ц/784/1331/14 Головуючий
першої інстанції Циганок В.Г.
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів - Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі Орельській Н.М.,

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 11 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3) про визнання трудового
договору укладеним, поновлення на
роботі, стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу та покладення
обов'язків,

В С Т А Н О В И Л А:

20 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до ФОП ОСОБА_3, в якому
фактично просив визнати укладеним
трудовий договір між ним та
відповідачем, поновити його на роботі
на посаді охоронця, стягнути 10 800 грн.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та зобов'язати відповідача
внести відповідні записи до трудової
книжки.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що з 1 грудня 2008 року по 5 жовтня 2011
року працював охоронцем у відповідача,
охороняючи території ДП
,,Миколаївський річковий порт". Для
цього він писав заяву про прийняття на
роботу і віддав трудову книжку та
фотокопію паспорту ОСОБА_3 Проте наказ
про його зарахування на роботу виданий
не був.

За вказаний період йому щомісячно
виплачувалась заробітна плата: з
1 грудня 2008 року - по 750 грн.; з 1 червня 2009
року - по 800 грн., а з 1січня 2010 року до 5
жовтня 2011 року - по 920 грн. Однак, 5 жовтня
2011 року відповідач незаконно звільнив
його з роботи не видавши наказу про
звільнення з роботи і не зробивши
відповідних записів у трудовій книжці.

Посилаючись на викладене позивач
просив суд задовольнити його позов.

Рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 11 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неповне з'ясування
місцевим судом обставин, що мають
значення для справи, просив рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, за змістом ст. 24 КЗпП України та
роз'яснень, викладених у п. 7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року ,,Про
практику розгляду судами трудових
спорів", укладення трудового договору
оформляється наказом або
розпорядженням власника підприємства
або уповноваженого ним органу.
Фактичний допуск до роботи вважається
укладенням трудового договору
незалежно від того, чи було прийняття
на роботу належним чином оформлене,
якщо робота проводилася за
розпорядженням чи з відома власника
або уповноваженого ним органа.

При вирішенні питання про те, працювала
особа за трудовим договором чи
виконувала роботу за
цивільно-правовою угодою, відповідно
до ст. 21 КЗпП України визначальним для
трудового договору є те, що особа за
угодою з роботодавцем зобов'язується
виконувати роботу, визначену цією
угодою, з підляганням внутрішньому
трудовому розпорядку, а останній
зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором та угодою сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 вже звертався до суду з
аналогічним позовом до ТОВ ,,БЕКО-ЛТД"
про встановлення факту перебування у
трудових відносинах з цим товариством
у період з 1 грудня 2008 року по 5 жовтня 2011
року, тобто за той же період часу про
який іде мова і в даному позові. Проте
заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 10
жовтня 2013р., залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 13 листопада 2013 року, в
задоволенні цього позову було
відмовлено, оскільки судами було
встановлено, що в указаний час позивач
перебував із вказаним товариством у
цивільно-правових відносинах,
підтверджених письмовими договорами і
видатковими касовими ордерами про
отримання позивачем винагороди на
виконання послуг по спостереженню за
виконанням робіт на території
річкового порту. При цьому це
товариство сплачувало за позивача
страхові внески до Пенсійного фонду
України.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справах, що набрало
законної сили, не доказується при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особи, щодо
якої встановлено ці обставини.

З матеріалів перевірок, проведених за
заявами позивача Новобузьким
відділенням Баштанської міжрайонної
державної податковою інспекції
Миколаївської області державної
служби (22 червня 2012 року), Новобузьким
районним центром зайнятості (17 лютого
2012 року), Територіальною державною
інспекцією з питань праці у
Миколаївській області (24 лютого і 31
травня 2012 року), вбачається, що порушень
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_5
не було встановлено; за спірний період
часу він найману працю не
використовував; передбачений п. 6 ч.І ст.
24 КЗпП України письмовий трудовий
договір безпосередньо з ОСОБА_2 та ФОП
ОСОБА_3 не укладався і відсутні
документи, які б підтвердили роботу
позивача у ФОП ОСОБА_3

У трудовій книжці ОСОБА_2 останнім
записом значиться робота охоронцем в
ЧП ,,Барс-1" у період з 21 листопада 2007
року по 29 листопада 2008 pоку (звільнений
за власним бажанням).

Таким чином суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позивач не
довів укладення трудового договору з
відповідачем, а тому обґрунтовано
відмовив у задоволенні всіх позовних
вимог.

Посилання апелянта на фальшивість
наданих відповідачем письмових
документів безпідставні, оскільки
спростовані матеріалами перевірок
фінансових, податкових та контролюючих
органів.

Інші доводи апеляційної скарги, які
зводяться до переоцінки доказів,
указані висновки місцевого суду не
спростовують, а тому не можуть бути
підставою для скасування правильного
по суті судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 11 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: