АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
Справа № 2029/9626/12.
Головуючий 1 інст.: - Клименко А.М.
Провадження №22-ц/790/3217/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: стягнення боргу.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
14 травня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
головуючого - судді: -
суддів: - Бобровського
В.В., Шевченко Н.Ф.,
при секретарі: - Гелашвілі
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 21 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 - про
стягнення боргу за договором позики,
У жовтні 2012 року ОСОБА_6 в особі
свого представника, звернувся в суд із
вказаним позовом, який уточнив у
В обґрунтування своїх вимог
посилався на те, що 1 вересня 2008 року він
та ОСОБА_8 уклали договір позики,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_9, згідно з яким
він надав в борг ОСОБА_8 27 500 доларів США,
які остання зобов'язалася повернути
йому не пізніше 1 лютого 2009 року у
порядку та строки передбачені
договором, а саме: - не пізніше 1 грудня
2008 року - 625 доларів США; не пізніше 1
січня 2009 року - 625 доларів США; не
пізніше 1 лютого 2009 року -26 250 доларів
Пунктом 3 договору поруки вони
передбачили, що за прострочення
виконання зобов'язання по поверненню
боргу позичальник сплачує на користь
позикодавця неустойку в розмірі 500 грн.
за кожний день прострочки: при
виникненні права вимоги дострокового
виконання зобов'язання за цим
договором - з дня виникнення такого
права; при прострочці сплати
останнього повернення - починаючи з 1
березня 2009 року. При цьому вони
домовилися, що для вимог про стягнення
зазначеної неустойки має
застосовуватися збільшений строк
позовної давності тривалістю 1 000 днів.
Крім того, 1 вересня 2008 року він та
ОСОБА_8 уклали договір про задоволення
вимог іпотекодержателя як засіб
забезпечення виконання зобов'язань за
договором позики від 1 вересня 2008 року,
предметом якого являлася квартира
АДРЕСА_1, що належала на праві приватної
Відповідно до пункту 1 вказаного
договору при виникненні у нього як
іпотекодержателя права звернення на
предмет іпотеки, він мав право за
власним вибором продати предмет
іпотеки (відповідно до ст. 38 Закону
України «Про іпотеку») або обернути
його у свою власність (в порядку ст. 37
Закону України «Про іпотеку) в рахунок
виконання зобов'язання забезпеченого
28 жовтня 2008 року ОСОБА_8 частково
повернула йому борг в розмірі 650
доларів США, 4 січня 2009 року в розмірі 650
доларів США, 10 березня 2009 року в
розмірі 630 доларів США, а всього 1930
Неповернутим залишився борг в
розмірі 25 570 доларів США.
У зв'язку з цим, 18 серпня 2009 року
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_9 вчинено виконавчий напис за р.
№2283, яким запропоновано стягнути з
ОСОБА_8 на його користь заборгованість
за договором позики від 1 вересня 2008
року в розмірі еквівалентному 27 500
На підставі договору про задоволення
вимог іпотекодержателя він набув право
власності на квартиру АДРЕСА_1, що
належала ОСОБА_8 та 16 вересня 2009 року
зареєстрував право власності на
вказану квартиру на свої ім'я в КП
«Харківське міське бюро технічної
Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 25
листопада 2011 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 21 березня 2012 року, визнано
таким, що не підлягає виконанню
виконавчий надпис приватного
нотаріуса Харківського МНО ОСОБА_9,
вчинений 18 серпня 2009 року за р. №2283 на
договорі позики від 1 вересня 2009 року,
укладеному між ним та ОСОБА_8; визнано
недійсним договір про задоволення
вимог іпотекодержателя від 1 вересня 2008
року , укладений між ним та ОСОБА_8,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_9 за р. №285;
скасовано державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 на його
ім'я.

У зв'язку з цим, у жовтні 2012 року він
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_8 про
стягнення боргу за договором позики.

Вважав, що він пропустив строк
позовної давності на звернення з
позовом в суд з поважних причин,
оскільки вважав, що грошові
зобов'язання за договором позики були
виконані ОСОБА_8 за рахунок набуття ним
права власності на квартиру позивачки
передану йому в іпотеку.

Посилаючись на вказані обставини
ст. ст. 192, 267, 526, 530, 533, 536, 625, 629, 1048 -1050 ЦК
України, ОСОБА_6 просив суд визнати
поважними причини пропущення ним
позовної давності на звернення в суд з
позовом за захистом порушеного права,
стягнути з ОСОБА_8 на його користь
заборгованість за договором позики
від 1 вересня 2008 року в розмірі
еквівалентному 25 570 доларам США за
курсом НБУ на день ухвалення судом
рішення, проценти за користування
позикою на рівні облікової ставки НБУ в
розмірі еквівалентному 12 277 доларів
США за курсом НБУ на день ухвалення
судом рішення, три проценти річних від
простроченої суми боргу в розмірі
еквівалентному 3 898 доларів США курсом
НБУ на день ухвалення судом рішення, а
всього грошовий борг еквівалентний 41
745 доларам США; неустойку в розмірі 500
000 грн.; понесені ним та документально
підтверджені судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_8 в особі свого
представника, позов не визнала.

Просила суд застосувати до спірних
правовідносин трирічний строк
позовної давності та у задоволенні
позову ОСОБА_6 відмовити.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 21 березня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8
судові витрати в розмірі 3 927 грн. 65 коп.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню з підстав,
передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову з
таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив з того, що ОСОБА_6 пропустив
трирічний строк позовної давності на
звернення з позовом до суду за захистом
свого порушеного права, а підстави для
задоволення його заяви про визнання
поважними причини пропущення ним
позовної давності та поновлення
строку на звернення з позовом до суду
відсутні.

Проте погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки він дійшов його
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що
законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України
гривня. Іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК
України грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу.

З матеріалів справи вбачається, що 1
вересня 2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8
уклали договір позики, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_9 за р. №2848, згідно з яким ОСОБА_6
передав у власність ОСОБА_8 27 500 доларів
США, а остання зобов'язалася повернути
йому грошові кошти не пізніше 1 лютого
2009 року у порядку та строки передбачені
договором, а саме: - не пізніше 1 грудня
2008 року - 625 доларів США; не пізніше 1
січня 2009 року - 625 доларів США; не
пізніше 1 лютого 2009 року - 26 250 доларів
США.

Пунктом 3 договору позики сторони
передбачили, що за прострочення
виконання зобов'язання по поверненню
боргу позичальник сплачує на користь
позикодавця неустойку в розмірі 500 грн.
за кожний день прострочки: при
виникненні права вимоги дострокового
виконання зобов'язання за цим
договором - з дня виникнення такого
права; при прострочці сплати
останнього повернення - починаючи з 1
березня 2009 року. При цьому сторони
домовилися, що для вимог про стягнення
зазначеної неустойки має
застосовуватися збільшений строк
позовної давності тривалістю 1 000 днів (
а. с. 7).

Крім того, 1 вересня 2008 року ОСОБА_6
та ОСОБА_8 уклали договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_9 за р. №2850, як
засіб забезпечення виконання
зобов'язань за договором позики від 1
вересня 2008 року.

Пунктами 1, 6 вказаного договору
сторони передбачили, що при виникненні
у іпотекодержателя права звернення на
предмет іпотеки, яким є квартира
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_8, іпотекодержатель має право за
власним вибором продати предмет
іпотеки (відповідно до ст. 38 Закону
України «Про іпотеку» та в порядку
пункту 6 цього договору) або обернути
його у свою власність (в порядку ст. 37
Закону України «Про іпотеку) в рахунок
виконання зобов'язання забезпеченого
цією іпотекою зобов'язання. Вибір
іпотекодержателем останнього варіанту
задоволення своїх вимог достатньо
підтверджуватиметься його заявою про
державну реєстрацію за ним права
власності на предмет іпотеки на
підставі цього договору.

Право звернення стягнення на
предмет іпотеки виникає у
іпотекодержателя при невиконанні
іпотекодавцем зобов'язання по
поверненню позики за договором позики
(але не раніше 1 березня 2009 року), або
достроково - згідно з правилами пункту 3
договору позики. Право звернення
стягнення на предмет іпотеки виникає у
іпотекодержателя після вчинення
виконавчого надпису нотаріуса на
договорі позики, який визначить суму,
належну до стягнення ( а. с.56-57).

Позичальник ОСОБА_8 частково
виконала свої зобов'язання за
договором позики, повернувши ОСОБА_6 28
жовтня 2008 року борг в розмірі 650 доларів
США, 4 січня 2009 року в розмірі 650 доларів
США, 10 березня 2009 року в розмірі 630
доларів США, а всього повернула 1930
доларів США.

Неповернутим залишився борг в
розмірі 25 570 доларів США.

18 серпня 2009 року приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_9 вчинено
виконавчий напис на договорі позики
від 1 вересня 2008 року за р.№2283, яким
запропоновано стягнути з ОСОБА_8 на
користь ОСОБА_6 заборгованість за
договором позики в сумі еквівалентній
27 500 доларів США (а. с. 7).

На підставі договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, в порядку,
передбаченому ст. 37 Закону України «Про
іпотеку», ОСОБА_6 набув право
звернення стягнення на передане йому в
іпотеку майно, в рахунок виконання
зобов'язання забезпеченого цією
іпотекою.

Відповідно до посвідченого приватним
нотаріусом факту звернення
іпотекодержателя з заявою про
державну реєстрацію за ним права
власності на предмет іпотеки та
поданого договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, 16 вересня 2009
року КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації»
зареєструвало за ОСОБА_6 право
власності на передану йому в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 58).

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 25
листопада 2011 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 21 березня 2012 року, визнано
таким, що не підлягає виконанню
виконавчий надпис приватного
нотаріуса Харківського МНО ОСОБА_9,
вчинений 18 серпня 2009 року за р. №2283 на
договорі позики від 1 вересня 2009 року,
укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_8;
визнано недійсним договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
від 1 вересня 2008 року, укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_8, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_9 за р. №285; скасовано державну
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6 ( а. с.68-76).

У зв'язку з цим, у жовтні 2012 року
ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_8 про стягнення боргу за
договором позики.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 18 червня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 7 серпня 2013 року позов задавлено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
борг за договором позики в розмірі 327 329
грн. 33 коп., судові витрати 3 219 грн. ( а. с.
107-112).

Ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року рішення суду
та ухвалу апеляційного суду скасовано,
а справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції (а. с.194-195).

Відповідно до ст. ст. 256, 257, п.1 ч. 2 ст.
258, 259 ЦК України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).
Позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Згідно ч. 5 ст. 261, ч. 3 ст. 267 ЦК
України за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту ( ч. 5 ст. 267 ЦК
України).

Відповідно до умов договору позики
від 1 вересня 2008 року, укладеного між
ОСОБА_6 та ОСОБА_8, остаточний
розрахунок позичальником повинен був
здійснений не пізніше 1 лютого 2009 року.

Таким чином, початок перебігу строку
позовної давності за вказаним
договором почався 1 лютого 2009 року та
скінчився 1 лютого 2012 року.

ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за
договором позики лише 5 жовтня 2012 року,
тобто після сплину трьох років.

В уточнених позовних вимогах від 6
березня 2014 року ОСОБА_6 просив суд
визнати поважними причини пропущення
ним позовної давності на звернення з
позовом в суд за захистом своїх
порушених прав, поновивши йому строк
на зверненням з позовом в суд.

При цьому вказував, що в період з 16
вересня 2009 року по 21 березня 2012 року
він являвся власником квартири
АДРЕСА_1, яка перейшла у його власність
на підставі договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, укладеним між
ним та ОСОБА_8 У зв'язку з цим, він
вважав, що грошові зобов'язання за
договором позики від 1 вересня 2008 року
виконані ОСОБА_8 за рахунок набуття ним
права власності на квартиру позивачки
передану йому в іпотеку та вважав, що
його права не порушуються. Після
ухвалення судом рішення про визнання
таким, що не підлягає виконанню
виконавчий надпис приватного
нотаріуса Харківського МНО ОСОБА_9,
вчинений на договорі позики від 1
вересня 2008 року, визнання недійсним
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, скасування
державної реєстрації на іпотечну
квартиру на його ім'я, він змушений був
звернутися в суд з позовом про
стягнення заборгованості за договором
позики.

Наведене свідчить, що ОСОБА_6 з
поважних причин пропустив строк
позовної давності на звернення з
позовом до суду та його порушене право
підлягає захисту.

Суд першої інстанції не дав
належної оцінки причинам пропущення
ОСОБА_6 позовної давності, помилково
визнав, що вони є не поважними, та
безпідставно відмовив йому у
задоволенні вимог про поновлення
строку на звернення з позовом до суду
за захистом порушеного права.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає за необхідне скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що на час розгляду справи
неповернутий борг відповідачки перед
позивачем за договором позики від 1
вересня 2008 року становить 25 570 доларів
США.

Офіційний курс гривні до долара США
станом на 14 травня 2014 року
встановлений Національним банком
України на рівні 1164 грн. за 100 доларів
США.( а. с. 273-275).

Еквівалент 25 570 доларів США,
станом на 14 травня 2014 року, становить
297 634 грн. 80 коп.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_6 має
право на отримання від ОСОБА_8
процентів за користування його
грошовими коштами.

Позивачем наведено розрахунок
процентів за користування його
коштами в залежності від встановленої
Національним банком України облікової
ставки з 1 вересня 2008 року по 6 березня
2014 року.

Облікова ставка Національного
банку України у період 1 вересня 2008
року по 15 червня 2009 року становила -12,0 %;
з 15 червня 2009 року по 12 серпня 2009 року -
11%; з 12 серпня 2009 року по 8 червня 2010 року
-10,25 %; з 8 червня 2010 року по 8 липня 2010
року - 9,5 %; з 8 липня 2010 року по 10 серпня
2010 року - 8,5 %; з 10 серпня 2010 року по 23
березня 2012 року -7,75%; з 23 березня 2012 року
по 10 червня 2013 року - 7,5%; з 10 червня 2013
року по 13 серпня 2013 року -7,0%; з 13 серпня
2013 року по 6 березня 2014 року - 6,5% ( а.
с.211-212).

Таким чином, розмір процентів за
користування відповідачкою позикою в
період з 1 вересня 2008 року по 6 березня
2014 року становить 12 277 доларів США ( а. с.
207).

Еквівалент 12 277 доларів США,
станом на 14 травня 2014 року, становить
142 904 грн. 28 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купує населення для невиробничого
споживання, а ціни в Україні
встановлюються в національній валюті -
гривні. Таким чином, норма щодо сплати
боргу з урахування встановленого
індексу інфляції поширюється лише на
випадки прострочення виконання
грошового зобов'язання, яке визначене
договором у гривні.

З урахуванням викладеного, позивач
має право на отримання трьох процентів
річних від простроченої суми.

Відповідачка прострочила
виконання грошового зобов'язання в
період з 6 лютого 2009 року по 10 березня
2009 року ( 32 дні) на суму 26 200 доларів США
та з 10 червня 2009 року по 6 березня 2024
року (1822 дні) на суму 25 570 доларів США (а.
с. 208).

Таким чином, три проценти річних
від проспореної суми боргу становлять 3
898 доларів США.

Еквівалент 3 898 доларів США, станом
на 14 травня 2014 року, становить 45 372 грн.
72 коп.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання, яка
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Пунктом 3 договору позики від 1
вересня 2008 року сторони передбачили, що
за прострочення виконання зобов'язання
по поверненню боргу позичальник
сплачує на користь позикодавця
неустойку в розмірі 500 грн. за кожний
день прострочки: при виникненні права
вимоги дострокового виконання
зобов'язання за цим договором - з дня
виникнення такого права; при
прострочці сплати останнього
повернення - починаючи з 1 березня 2009
року. При цьому сторони домовилися, що
для вимог про стягнення зазначеної
неустойки має застосовуватися
збільшений строк позовної давності
тривалістю 1 000 днів.

Загальний розмір неустойки за
договором позики становить 500 000 грн.
(1000 днів х 500 грн.)

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Матеріали справи свідчать, що
розмір неустойки за договором позики
перевищує розмір основного боргу,
процентів за користування позикою на
рівні облікової стави НБУ, трьох
процентів річних від простроченої суми
боргу, а тому судова колегія вважає за
необхідне зменшити розмір неустойки
(штрафу), яка підлягає стягненню з
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 до 50 000 грн.

З урахуванням викладеного, судова
колегія вважає за необхідне частково
задовольнити позов ОСОБА_6 та стягнути
з ОСОБА_8 на його користь
заборгованість за договором позики від
1 вересня 2008 року в розмірі 297 634 грн., 80
коп., що за курсом НБУ станом на 14
травня 2014 року становить 25 570 доларів
США, проценти за користування позикою
на рівні облікової ставки НБУ в розмірі
142 904 грн., 28 коп., що за курсом НБУ
станом на 14 травня 2014 року становить 12
277 доларів США, три проценти річних від
простроченої суми боргу в розмірі 45 372
грн., 72 коп., що за курсом НБУ станом на 14
травня 2014 року становить 3 898 доларів
США, неустойку в розмірі 50 000 грн., а
всього 535 911 грн. 80 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Позивачем сплачено при зверненні з
позовом в суд судовий збір за подання
позовної заяви в розмірі 3 219 грн.,
судовий збір за подання апеляційної
скарги в розмірі 1827 грн., а всього 5 046
грн. ( а. с. 1, 237).

Вказані судові витрати підлягають
стягнення з відповідачки на користь
позивача у зв'язку з ухваленням судом
рішення суду на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст.307,
п. п. 3,4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316,
317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в
и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 21 березня
2014 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про
стягнення боргу за договором позики
задовольнити - частково.

Визнати поважними причини
пропущення позовної давності ОСОБА_6 на
звернення з позовом в суд до ОСОБА_8 про
стягнення боргу за договором позики та
поновити йому строк на звернення з
позовом до суду.

Стягнути з ОСОБА_8 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
заборгованість за договором позики від
1 вересня 2008 року в розмірі 297 634 грн., 80
коп., що за курсом НБУ станом на 14
травня 2014 року становить 25 570 доларів
США, проценти за користування позикою
на рівні облікової ставки НБУ в розмірі
142 904 грн., 28 коп., що за курсом НБУ
станом на 14 травня 2014 року становить 12
277 доларів США, три проценти річних від
простроченої суми боргу в розмірі 45 372
грн., 72 коп., що за курсом НБУ станом на 14
травня 2014 року становить 3 898 доларів
США, неустойку в розмірі 50 000 грн., а
всього 535 911 (п'ятсот тридцять п'ять
тисяч дев'ятсот одинадцять) грн. 80
(вісімдесят) коп.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
судові витрати в розмірі 5 046 (п'ять
тисяч сорок шість) грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: