Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0616/2-188/12
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пролісок»
про стягнення заборгованості за
кредитним договором за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» на рішення
Новоград-Волинського міськрайонного
суду Житомирської області від 12 лютого
2014 року, -

встановила:

У жовтні 2009 року Акціонерний
комерційний інноваційний банк
«УкрСиббанк» звернувся з вказаним
позовом, в якому просив стягнути
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пролісок» (далі - ТОВ
«Пролісок») заборгованість за
кредитним договором від 13.07.2007 року в
сумі 935269,81 грн.. Зазначав, що 13 липня 2007
року між ним та ОСОБА_2. було укладено
кредитний договір № 0 та
відповідач отримав кошти в сумі 128000
швейцарських франків. ОСОБА_3 та ТОВ
«Пролісок» уклали договір поруки.

Позичальник умови кредитного договору
з лютого 2009 року не виконує і станом на
06 жовтня 2009 року виникла вказана
заборгованість.

В подальшому позов було уточнено і
позивач просив стягнути 140442,75
швейцарських франків (еквівалент у
гривнях - 1144824,53 грн.) заборгованості
станом на 26 жовтня 2010 року.

Ухвалою Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 19 березня 2012 року замінено
позивача на його правонаступника -
Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»).

Повторним заочним рішенням
Новоград-Волинського міськрайонного
суду Житомирської області від 12 лютого
2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ТОВ
«Пролісок» у солідарному порядку на
користь ПАТ «Дельта Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 0 в сумі 113450 швейцарських
франків, що за курсом НБУ станом на
26.10.2010 року становить 924792,10 грн. та
судові витрати в сумі 1820 грн., в рівних
долях.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове - про повне задоволення
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права. Зазначає, що
суд безпідставно відмовив у стягненні
заборгованості по відсотках та пені, не
врахувавши норми ст.ст.525, 526, 1048, 1050 та 1048
ЦК України, які не вимагають розірвання
договору для стягнення вказаних
платежів.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримала апеляційну скаргу
з підстав, зазначених у апеляційній
скарзі.

Представник відповідача (ТОВ
«Пролісок») заперечив у задоволенні
скарги і пояснив, що строк дії договору
не закінчився, а тому немає підстав і
для стягнення заборгованості.

Просив надати йому ще додатковий час
для ознайомлення із справою, оскільки
за наданий судом час протягом 5 годин
він не встиг ознайомитися з нею, однак
колегією суду відмовлено у цьому
клопотанні та вирішено за можливе
проводити розгляд справи з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи,
які беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки. Повістка у
судове засідання, призначене на 06
травня 2014 року, була вручена ТОВ
«Пролісок» 02 квітня 2014 року (а.с.249 т.2).
За клопотанням директора ТОВ
«Пролісок» (а.с.250 т.2) розгляд справи
відкладено на 03 червня 2014 року і
повістка останнім вручена завчасно 20
травня 2014 року (а.с.254), тобто ТОВ
«Пролісок» протягом достатнього часу
(більше двох місяців) мало змогу
визначитися із представником та
додатково ознайомитися із матеріалами
справи, з якої вбачається, що справа
розглядається з жовтня 2009 року і
неодноразовими причинами її
відкладення були неявка представників
ТОВ «Пролісок» в судове засідання (а.с.
74, 80, 99, 105, 114, 127, 137, 161, 177, 184, 233, 252 т.1, а.с.40,
55, 100, 123, 149, 157, 166, 174, 185, 191, 197, 204 т.2), їх
заміна та подання клопотань про
відкладення розгляду справи, в т.ч. і
про ознайомлення із матеріалами справи
у зв'язку із отриманням довіреності за 1
день до судового розгляду (а.с. 131, 189, 249
т.1, а.с.106, 112, 132, 183-184 т.2). Представник ТОВ
«Пролісок» ознайомився із 156 аркушами
тому 1, які містять позовні вимоги та
докази по справі. Інші матеріали справи
складаються із технічних документів
(судових повідомлень, журналів судових
засідань та клопотань тощо і не
стосуються доказів по справі), а тому
колегія суддів, розцінює дії ТОВ
«Пролісок» як зловживання своїми
процесуальними правами та намагання
затягнути розгляд справи понад
встановлені процесуальні строки.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 13 липня 2007 року
між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк»
(правонаступник - ПАТ «Дельта Банк») та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір №
0 (далі - Договір), за яким
відповідач отримав кошти в сумі 128000
швейцарських франків зі сплатою
відсотків у розмірі 8,99 % річних на суму
залишку заборгованості (а.с.22-37 т.1).

Згідно п.1.2.2 Договору кредит виданий
строком до 13 липня 2018 року.

В цей же день між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 і ТОВ
«Пролісок» укладено договори поруки
(а.с.38-43 т.1), за якими останні
зобов'язалися відповідати перед
кредитором за невиконання ОСОБА_2 усіх
його зобов'язань перед кредитором, що
виникли з кредитного договору № 0
від 13 липня 2007 року, в повному обсязі
(п.1.1 Договорів поруки).

Умови кредитного договору ОСОБА_3 з
лютого 2009 року не виконував і станом на
29.10.2010 року утворилася заборгованість в
сумі 140442,75 швейцарських франків, що
становить 1144824,53 грн., з яких : 113450
швейцарських франків (924792,10 грн.)
заборгованість за кредитом, 23730,95
швейцарських франків (193443,76 грн.)
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 866,27
швейцарських франків (7061,43 грн.) пені за
прострочення сплати кредиту, 2395,53
швейцарських франків (19527,24 грн.) пені
за прострочення сплати процентів
(а.с.145-155 т.1).

Судом вірно визначено правовідносини,
що виникли між сторонами.

Однак, задовольняючи частково позов,
суд виходив з того, що стягненню
підлягає тільки заборгованість в межах
основної суми кредиту, оскільки строк
дії договору не закінчився і питання
про його розірвання не ставилося.

Із зазначеним висновком суду
погодитися неможливо, виходячи з
наступного.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним
договором застосовуються положення
норм про позику.

Так, ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з ростроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно довідки-розрахунку (а.с. 6)
заборгованість за кредитним Договором
виникла з лютого 2009 року, а тому 28
квітня 2009 року позивач надіслав
боржникам повідомлення про дострокове
повернення кредиту протягом 30 днів з
дня отримання цієї вимоги, що вручені
боржникам 08 травня 2009 року (а.с.218-222 т.1).
23 жовтня 2009 року позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення всієї суми
заборгованості.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ роз'яснив у п.29
постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
що передбачене статтею 1050 ЦК право
кредитодавця вимагати від
позичальника дострокового повернення
частини кредиту, що залишилася, є
самостійним. Реалізація такого права
жодним чином не залежить від
пред'явлення кредитодавцем вимог про
розірвання кредитного договору
відповідно до положення статті 651 ЦК.

Отже, позивач має право вимагати від
боржника повернення всієї суми
заборгованості з нарахованими
процентами та неустойкою на
прострочену заборгованість незалежно
від наявності строку, на який видано
кредит при простроченні сплати
чергового платежу, та вимоги про
розірвання договору, що також
закріплено і у пунктах 4,6, 5.5 та 11.1
Договору.

Зазначені норми закону судом не було
враховано і помилково стягнуто лише
суму основного боргу.

Окрім цього, слід зазначити і наступне.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Аналогічні вимоги до відповідальності
поручителів визначено у пунктах 1.1, 1.3
та 1.4 договорів поруки.

При цьому, стягуючи суму
заборгованості солідарно одночасно з
усіх боржників, суд не врахував вимоги
ч.3 ст.554 ЦК України, якою визначено, що
тільки особи, які спільно дали поруку,
відповідають перед кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно матеріалів справи кожен з
поручителів особисто визначив свою
відповідальність і ця порука не є
спільною, а тому кожен з поручителів
несе солідарну відповідальність з
позичальником окремо.

На підставі викладеного, рішення суду
про часткове задоволення позову
підлягає скасуванню із ухваленням
нового - про повне задоволення позову
та стягнення усієї суми
заборгованості.

Також, вирішуючи питання про розподіл
судових витрат, суд не звернув увагу на
заяву ПАТ «Дельта Банк» від 21 травня 2013
про стягнення додаткових витрат на
оголошення в пресі про виклик
боржників, за що було сплачено 480 грн.
(а.с.143-148 т.2), та не включив їх до судових
витрат. Загальна сума судових витрат
становить 2300 грн. (1700 грн. судовий збір,
120 грн. витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, 480 грн. витрати,
пов'язані з публікацією в пресі
оголошення про виклик відповідачів).

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 12 лютого 2014 року скасувати,
з ухваленням нового - про повне
задоволення позову.

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
№ 0 від 13 липня 2007 року у розмірі
140442,75 швейцарських франків, з яких : 113450
швейцарських франків заборгованості
за кредитом, 23730,95 швейцарських франків
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 866,27
швейцарських франків пені за
прострочення сплати кредиту, 2395,53
швейцарських франків пені за
прострочення сплати процентів.

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
солідарно з ОСОБА_2, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пролісок»
заборгованість за кредитним договором
№ 0 від 13 липня 2007 року у розмірі
140442,75 швейцарських франків, з яких : 113450
швейцарських франків заборгованості
за кредитом, 23730,95 швейцарських франків
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 866,27
швейцарських франків пені за
прострочення сплати кредиту, 2395,53
швейцарських франків пені за
прострочення сплати процентів.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пролісок»
на користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» судові
витрати по 766,67 грн., з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий Судді