Справа № 454/847/13
Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/2696/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Мікуш Ю.Р.,

суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.,

секретар Гацій І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Львіввугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта
«Зарічна» на рішення Сокальського
районного суду Львівської області від
11 липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року ОСОБА_3
звернувся з позовом до ДП
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я внаслідок
отримання під час виконання трудових
обов»язків професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що з липня 1976р. по
січень 1998 року працював на шахтах ДП
«Львіввугілля» в особливо шкідливих та
важких умовах праці, що призвело до
погіршення стану його здоров»я.

В грудні 1997 року Обласною МСЕК
йому вперше встановлено третю групу
інвалідності та зазначено, що ним на 50%
втрачено професійну працездатність. В
січні 2005 року йому пожиттєво
встановлену третю групу інвалідності
та втрату професійної працездатності
на 50%. Внаслідок отриманого
захворювання він втратив нормальні
життєві зв"язки, що вимагає від нього
додаткових зусиль для організації його
життя, при цьому, хвороби тільки
прогресують, немає можливості
повноцінно працювати. З покликанням на
ЗУ "Про охорону праці", ст.ст.153, 173, 237-1
КЗпП України , просив суд ухвалити
рішення, яким стягнути з ДП
"Львіввугілля" в його користь 40000 грн.
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров"я при
виконанні трудових обов"зків внаслідок
професійного захворювання.

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 11 липня 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» на
користь ОСОБА_3 10000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» в дохід
держави судовий збір в розмірі 229 грн. 40
коп.

Рішення оскаржило Державне
підприємство «Львіввугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта
«Зарічна» в особі представника Мисак
І.М. В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення суду є незаконним,
необґрунтованим та ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для його скасування.

Зазначає, що незаконність рішення суду
полягає в тому , що суд першої інстанції
частково задовольняючи позов, дійшов
до висновку про те, що з відповідача
слід стягнути в користь позивача
моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.
Однак, такий висновок суду суперечить
вимогам ч.2 п.11 Правил відшкодування
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров»я, пов»язаним з
виконанням ним трудових обов»язків
(надалі Правил), затверджених
постановою КМУ від 23 червня 1993 року №
472, які діяли на момент встановлення
позивачу стійкої втрати
працездатності МСЕК 19.01.1998 року, в якій
зазначено, що розмір відшкодування
моральної шкоди не може перевищувати 150
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян незалежно від будь-яких інших
виплат. Оскільки розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян станом на 19.01.1998 року становив
15 грн., розмір відшкодування моральної
шкоди не може перевищувати 2 250,00 грн.

Крім цього, в процесі судового розгляду
позивач не надав суду доказів, які б
підтверджували факт заподіяння
моральної шкоди, а суд таких доказів не
здобув.

Зазначає, що відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Аналіз судової практики у
справах про відшкодування моральної
шкоди, завданої у зв»язку з ушкодженням
здоров»я під час виконання трудових
обов»язків» по даній категорії справ
спричинення моральної шкоди у спірних
правовідносинах згідно з вимогами
законодавства не є
матеріально-правовою презумпцією тому
має доводитись не лише сам факт
спричинення моральної шкоди, а й
особливо її розмір, чого судом зроблено
не було.

Відповідно до порядку встановлення
медико - соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров»я, пов»язане з виконанням
трудових обов»язків, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров»я
України від 22 листопада 1995 року №212 (із
змінами внесеними наказом
Міністерства охорони здоров»я України
від 05 серпня 1998 року №238) на МСЕК
покладено серед іншого встановлення
факту спричинення моральної шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
Сокальський районний суд дійшов
неправильного висновку про те, що
позивачу заподіяна моральна шкода,
оскільки доказів, які б підтверджували
факт її заподіяння позивач не надав, а
суд не здобув.

Просить скасувати оскаржуване рішення
суду та ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача,
заперечення представника позивача
ОСОБА_2 на апеляційну скаргу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
частково виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з"ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що дане рішення
суду не в повній мірі відповідає
зазначеним вимогам закону, а саме щодо
визначення розміру відшкодування
моральної шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
моральна шкода позивачу завдана
підприємством під час виконання ним
трудових обов»язків , а тому таку
необхідно стягнути з роботодавця в
розмірі 10 000 грн.

Однак колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду у зв»язку з
наступним.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з позовної заяви позивач
посилається в ній на законодавство, яке
діяло на час виникнення в нього права
на відшкодування шкоди, а саме на
Цивільний кодекс 1963 року, ЗУ «Про
охорону праці», КЗпП України та Правила
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров»я, пов»язами з виконанням ним
трудових обов»язків.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що позивач з 26 липня 1976
року по 21 січня 1998 року працював в
підземних умовах на шахтах ДП
«Львіввугілля» (а.с.8-9).

21 січня 1998 року звільнений з роботи на
підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом
здоров»я. ( а.с.9 зворот).

Згідно з довідкою виданою обласною
МСЕК 23.12.1997 року позивачу ОСОБА_3
встановлено ІІІ групу інвалідності та
50% втрати професійної працездатності.

05 січня 2005 року в результаті повторного
медичного огляду позивачу
безтерміново встановлено ІІІ групу
інвалідності та підтверджено, що
ступінь втрати працездатності
становить 50%.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» роз»яснено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Отже, право на відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я
внаслідок професійного захворювання, у
позивача ОСОБА_3 виникло 23.12.1997 року,
коли висновком Обласної МСЕК йому
вперше встановлено 50% втрати
професійної працездатності.

На цей час спірні правовідносини були
врегульовані ЦК УРСР (в ред. 1963 року) та
Законом України «Про охорону праці» ( в
ред. від 14.10.1992 року).

Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про охорону
праці" (в редакції від 14.10.1992 року)
відшкодування моральної шкоди
провадиться власником, якщо небезпечні
або шкідливі умови праці призвели до
моральної втрати потерпілого,
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Під моральною втратою потерпілого
розуміються страждання, заподіяні
працівникові внаслідок фізичного або
психічного впливу, що спричинило
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначався Правилами відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров»я, пов»язаним з
виконанням ним трудових обов»язків
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 23 червня 1994 р.
№472, на які позивач посилається в своїй
позовній заяві.

Відповідно до ч.11 даних Правил моральна
шкода відшкодовується за заявою
потерпілого про характер моральної
втрати чи висновком медичних органів у
вигляді одноразової грошової допомоги
або в іншій матеріальній формі, розмір
якої визначається в кожному
конкретному випадку на підставі
рішення суду. Розмір відшкодування
моральної шкоди не може перевищувати 150
неоподатковуваних мінімумів громадян
незалежно від інших будь-яких виплат.

В зв»язку з наведеним, колегія суддів
вважає, що ухвалюючи рішення суд не
врахував даних вимог, на які посилався
позивач у свої позовній заяві, а тому це
є підставою для зміни рішення
відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України

Враховуючи вимоги чинного на час
виникнення права у позивача на
відшкодування моральної шкоди
законодавства та те, що у зв"язку із
ушкодженням здоров"я, позивач втратив
професійну працездатність на 50% та став
інвалідом ІІІ групи, позбавлений
можливості повною мірою реалізувати
своє право на працю, постійно відчуває
фізичні болі, та змушений звертатися
до лікарів, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про стягнення моральної
шкоди, однак розмір такої необхідно
зменшити до 2550 грн., що буде відповідати
вищенаведеному законодавству.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України підставами для зміни рішення
суду першої інстанції є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

У зв'язку з цим рішення суду підлягає
зміні в частині розміру відшкодування
моральної шкоди.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст.ст.316,317,319 ЦПК України , колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Львіввугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта
«Зарічна» задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 11 липня 2013 року
змінити, виклавши його резолютивну
частину у такій редакції:

Стягнути з ДП «Львіввугілля» на
користь ОСОБА_3 2550 ( дві тисячі п»ятсот
п»ятдесят) грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
Мікуш Ю.Р.

Судді:
Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.