Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Матвєйшина О.Б.
Провадження № 22ц/782/1553/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
у складі:

головуючого судді:
Матвєйшиної О.Б.,

суддів: Малієнко
Н.В., Єрмакова Ю.В.,

при секретарі:
Борзило О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 19 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до
відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії, який
надалі уточнювала та в якому послалася,
що у зв'язку з втратою пластикової
зарплатної картки, вона звернулася
письмово до відповідача у червні 2013
року з заявами від 11,12,13,14 числа з
вимогами про заміну картки, потім про
зняття коштів, надання копії договору
банківського рахунку, а потім про
розірвання договору банківського
рахунку, видачі коштів з поточного
рахунку і видалення відомостей про її
особу з бази персональних даних банку,
як суб'єкту персональних даних. Банком
надано дві формальні, незмістовні
відповіді на заяви, якими по суті
відмовлено у їх задоволенні. Просила
суд:

припинити правовідношення і розірвати
договір банківського рахунку між ПАТ
КБ «ПриватБанк» і нею на підставі ч.1 ст.
1075 ЦК України, п. 20.1 Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, яку затверджено
Постановою НБУ № 492 від 12.11.2003року.

Зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» видати
залишок грошових коштів з каси, які
знаходяться на поточному рахунку №
НОМЕР_1 на її ім'я на підставі
пред'явленого паспорту громадянки
України, який посвідчує особу і
ідентифікаційного коду в порядку ч.3
ст.1075 ЦК України, та відповідної
інструкції.

Зобов'язати відповідача закрити
поточний рахунок № НОМЕР_1.

Зобов'язати відповідача як володільця
і розпорядника бази персональних даних
знищити (видалити) всі її персональні
дані, як суб'єкту персональних даних на
підставі п.6 ч.2 ст.8 та в порядку
відповідно до п.2 ч.2 ст.15 ЗУ «про захист
персональних даних».

Визнати незаконними дії посадових осіб
по відмові розірвання договору
банківського рахунку між ПАТ КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_2 і відмові видати
залишок грошових коштів на підставі
пред'явленого паспорту громадянки
України, який посвідчує особу та
ідентифікаційного коду, за заявою в
порядку ст.. 1075 ЦК України, та
відповідної Інструкції.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 19 березня 2014 року
відмовлено у зв'язку з
необґрунтованістю в задоволенні
позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк»
про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 з
рішенням суду не згодна. Вважає його
незаконним, необґрунтованим та таким,
що винесено без дотримання принципу
верховенства права з порушенням норм
матеріального права. Просить його
скасувати та ухвалити нове, яким:

визнати незаконними дії відповідача по
відмові у розірванні договору
банківського рахунку і відмові видати
залишок грошових коштів на підставі
пред'явленого паспорту громадянки
України, який посвідчує особу та
ідентифікаційного коду, за заявою в
порядку ст.. 1075 ЦК України та
відповідної Інструкції.

зобов'язати відповідача як володільця
і розпорядника бази персональних даних
знищити (видалити) всі її персональні
дані, як суб'єкту персональних даних в
порядку, відповідно до п.2 ч.2 ст. 15 ЗУ
«Про захист персональних даних».

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, та
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до
наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що судом у
повному обсязі вказані вимоги закону
дотримано.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що виходячи з норм
законодавства про банки та банківську
діяльність, викладених в тексті
оскаржуваного рішення, позивачем
ОСОБА_2 не доведено, що працівники банку
при вирішенні питання про закриття
поточного рахунку на її ім'я,
розірвання договору, та відмові у
видаленні з бази персональних даних її
персональних даних, діяли всупереч
вимог закону, також позивачем не
надано суду жодного письмового доказу,
який би підтверджував відкриття нею
поточного рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Такі висновки є правильними.

Згідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори.

Відповідно до ст..7 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» банки мають право відкривати
своїм клієнтам вкладні (депозитні),
поточні та кореспондентські рахунки.

Відповідно до п. 6.7 Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, затвердженої
Постановою Правління Національного
Банку України від 12.11.2003 року № 492,
юридична особа для здійснення деяких
видів виплат (заробітної плати,
дивідендів, стипендій, пенсій,
соціальної допомоги, повернення
надлишково сплачених сум тощо) має
право відкрити поточні рахунки
фізичним особам, уклавши з банком
договір про відкриття поточних
рахунків на користь фізичних осіб.

Юридична особа для відкриття рахунків
фізичним особам через свого
представника подає до банку документи,
засвідчені в установленому порядку,
які дають змогу банку ідентифікувати
фізичних осіб. Видаткові операції за
таким рахунком здійснюється після
звернення фізичної особи до банку
(зокрема для отримання грошей або
платіжної картки), пред'явлення нею
документів, які дають змогу банку
ідентифікувати клієнта, укладання
договору банківського рахунку та в
разі потреби - заповнення картки із
зразками підписів.

Згідно зі ст.. 1066 ЦК України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Відповідно до ст.. 1067 ЦК України
договір банківського рахунка
укладається для відкриття клієнтові
або визначеній ним особі рахунка у
банку на умовах, погоджених сторонами.

Судом першої інстанції
встановлено, що відповідачем на ім'я
позивачки було відкрито картковий
рахунок № НОМЕР_2 на підставі договору
№ 1733, при цьому позивачкою на
адресу банку надані персональні дані
добровільно. У зв'язку з втратою
пластикової зарплатної картки, вона
звернулася письмово до відповідача у
червні 2013 року з заявами від 11,12,13,14
числа з вимогами про заміну картки,
потім про зняття коштів, надання копії
договору банківського рахунку, а потім
про розірвання договору банківського
рахунку, видачі коштів з поточного
рахунку і видалення відомостей про її
особу з бази персональних даних банку,
як суб'єкту персональних даних. Однак
їй у цьому було відмовлено.

Згідно зі ст.. 1068 ЦК України банк
зобов'язаний за розпорядженням клієнта
видати або перерахувати з його рахунка
грошові кошти в день надходження до
банку відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Відповідно до ст.. 1075 ЦК України
договір банківського рахунка
розривається за заявою клієнта у
будь-який час.

Залишок грошових коштів на
рахунку видається клієнтові або за
його вказівкою перераховується на
інший рахунок в строки і в порядку,
встановлені банківськими правилами.

Судом встановлено, що під час розгляду
справи за взаємною домовленістю
сторін вказаний договір було
розірвано 28 лютого 2014 року та закрито
картковий рахунок № НОМЕР_2 на ім'я
позивачки з видачею позивачці залишку
коштів у сумі 1710 гр.

Таким чином, суд дійшов правильного
висновку про те, що в позові в цій
частині повинно бути відмовлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не врахував, що банком вимагалися
від неї додаткові дані для її
ідентифікації, які не передбачені
діючими банківським положеннями, на
увагу не заслуговують, оскільки з
наданих позивачкою відповідей
відповідача на її звернення не
вбачається, що відповідач вимагав від
неї додаткових відомостей, тому суд
правильно дійшов висновку про
недоведеність порушення з боку
відповідача діючого законодавства про
банківську діяльність, до того ж на
момент винесення рішення суду вказані
вимоги позивачки були відповідачем
задоволено добровільно, тобто спірні
питання врегульовано.

Крім того, судова колегія вважає за
необхідне зауважити, що вимоги
визнати незаконними дії відповідача по
відмові у розірванні договору
банківського рахунку і відмові видати
залишок грошових коштів на підставі
пред'явленого паспорту громадянки
України, який посвідчує особу та
ідентифікаційного коду, за заявою в
порядку ст.. 1075 ЦК України та
відповідної Інструкції , відповідно до
ст.. 16 ЦК України не є належним способом
захисту порушених прав позивачки, а
тому вони не можуть бути задоволені.

Судом також встановлено, що під час
укладення з відповідачем договору та
відкриття карткового рахунку,
позивачкою необхідні для цього
персональні дані були надані
відповідачеві добровільно, вони
відповідачем використовувалися
виключно для формування кредитної
справи та обслуговування карткового
рахунку.

Відповідно до діючих Положення про
здійснення банками фінансового
моніторингу, затвердженого Постановою
Правління НБУ №189 від 4.05.2003 року ,
Закону України „ Про банки і
банківську діяльність у разі
укладення договору банківського
рахунку, до яких відноситься укладений
між сторонами договір, банком
формується певна справа, в якій
знаходяться всі надані клієнтом
документи та персональні відомості
про нього, яка зберігається у
встановленому порядку банком протягом
визначеного законодавством України
строку.

Таким чином, суд дійшов правильного
висновку, що і в цій частині позовних
вимог також має бути відмовлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
неї є право вимагати знищення
відповідачем всіх її персональних
даних, на увагу не заслуговує.

Знищення кредитної справи та
персональних даних клієнта після
спливу строку договору або після
розірвання його, на вимогу клієнта, не
передбачено.

Згідно зі ст.. 8 Закону України „ Про
захист персональних даних" суб'єкт
персональних даних має право
пред'явити вмотивовану вимогу щодо
зміни або знищення своїх персональних
даних будь-яким володільцем та
розпорядником цієї бази, якщо ці дані
обробляються незаконно чи є
недостовірними.

У даному випадку свої персональні дані
позивачка надала відповідачеві
добровільно, даних про те, що сплив
строк для їх зберігання відповідачем
або ним її дані використовуються
незаконно, у справі немає.

Інші приведені в апеляційній скарзі
доводи відповідача не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та не спростовують їх, містять у собі
суб'єктивне тлумачення позивачкою
положень правових норм.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 307,
статті 308 ЦПК України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З мотивів викладених вище, колегія
суддів вважає, що судом повно і
всебічно з'ясовані обставини справи,
висновки відповідають цим обставинам і
набутим доказам, характер
правовідносин між сторонами
визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
при розгляді спору не порушені,
застосовані правильно. По справі
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що спір вирішено
неправильно.

Керуючись ст. 303,307,308,313,314,315 ЦПК України,
судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Луганська від 19 березня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Це рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно, та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий :

Судді: