Справа № 2-2243/11
Провадження № 22ц/782/952/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Гаврилюка
В.К.

суддів: Дмитрієвої Л.Д.,
Околота Г.М.

при секретарі : Борзило О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ровеньківського міського
суду Луганської області від 29 січня 2014
року

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_5, приватний
нотаріус Ровеньківського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_6, про визнання заповіту
недійсним,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2011 року позивачі звернулися
із зазначеним позовом до суду,
посилаючись на правові підстави своїх
вимог, змінюючи та уточнюючи позовні
вимоги, остаточно просили суд заповіт,
складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1
вважати повністю недійсним. Визнати
право власності на 1/2 частину житлового
будинку, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 за ними: ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4. 29.11.2013 року позивачі надали до
суду письмову заяву, в якій просили суд
залишити без розгляду позовні вимоги в
частині визнання права власності на 1/2
частину житлового будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, про що судом
була винесена ухвала від 02.12.2013 року про
залишення позову без розгляду в
частині визнання права власності на 1/2
частину житлового будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Рішенням суду першої інстанції позовні
вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
задоволено, заповіт від 28 березня 2009
року, складений приватним нотаріусом
Ровеньківського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_6, зі слів ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований в реєстрі
за №523, визнано недійсним.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати рішення суду, як незаконне та
необґрунтоване, постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, зазначає, що
судом неповно встановлені обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а тому просить ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення осіб, яки беруть участь у
справі, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України законним і обґрунтованим є
рішення, коли суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно зі ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів. Крім того,
згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на основу своїх
вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом ІНФОРМАЦІЯ_3 помер
ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_2, виданим
повторно Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Ровеньківського міського управління
юстиції Луганській області (а.с. 12).
Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_3 (а.с. 8) ОСОБА_3 народився
ІНФОРМАЦІЯ_4 та його батьками є (мовою
оригіналу) ОСОБА_7 та ОСОБА_10. Згідно
свідоцтва про народження серії НОМЕР_5
(а.с. 9) ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та
його батьками є (мовою оригіналу)
ОСОБА_7 та ОСОБА_10. Згідно свідоцтва про
народження серії НОМЕР_4, виданого
повторно (а.с. 10) ОСОБА_5 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_6 її батьками є ОСОБА_7 і
ОСОБА_10. В подальшому у зв'язку із
реєстрацією шлюбу, ОСОБА_5 змінила
прізвище на «ОСОБА_5». Згідно свідоцтва
про народження серії НОМЕР_6 (а.с. 11)
ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 та його
батьками є (мовою оригіналу) ОСОБА_7 та
ОСОБА_10. Таким чином, позивачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_5 є
дітьми спадкодавця ОСОБА_7, та
відповідно до ст. 1261 ЦК України є
спадкоємцями першої черги за законом.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_7 від
21.02.2003 року, ОСОБА_2 є пенсіонером та
отримує пенсію за віком за списком №1
(а.с. 5). Згідно посвідчення серії НОМЕР_8
від 24.01.2005 року, ОСОБА_3 є пенсіонером та
отримує пенсію за віком за списком №1
(а.с. 6). Згідно пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_9 від 06.12.2006 року, ОСОБА_4 є
пенсіонером з 06.12.2006 року і довічно (а.с.
7). Таким чином, позивачі на момент
смерті спадкодавця ОСОБА_7 були
непрацездатними, а тому відповідно до
ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні,
неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

28 березня 2009 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який
народився: село Шевлягинське
Єланьколеновського району Воронізької
області, що зареєстрований та мешкає за
адресою: АДРЕСА_1, діючи добровільно і
перебуваючи у здоровому розумі та
ясній пам'яті, розуміючи значення своїх
дій, попередньо ознайомлений
нотаріусом з приписами цивільного
законодавства, на випадок своєї смерті
зробив таке розпорядження, в
присутності двох свідків, обраних ним
особисто (ОСОБА_15, ОСОБА_16): усі свої
права та обв'язки, які йому належать на
момент складення цього заповіту, а
також ті права та обов'язки, які можуть
належати йому у майбутньому, та усе
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалось, і взагалі все те, що йому
буде належати на день смерті і на що він
за законом матиме право, а також
належний йому на праві особистої
власності житловий будинок за АДРЕСА_1,
він заповідає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженці м. Ровеньки Луганської
області, (а.с. 41).

У зв'язку з тим, що заповідач ОСОБА_7 з
причини слабкого зору не зміг особисто
прочитати та підписати текст цього
заповіту, то на його особисте прохання
та в його присутності текст заповіту
після прочитання тексту вголос його
свідками ОСОБА_15, ОСОБА_16, власноруч
підписано гр. ОСОБА_17 й свідками. Особу
заповідача встановлено, дієздатність
перевірено. Особу рукоприкладника
ОСОБА_17 встановлено. Заповіт
зареєстровано в реєстрі №523 та
посвідчено приватним нотаріусом
Ровеньківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю. Право
на заповіт здійснюється особисто.
Вчинення заповіту через представника
не допускається.

Пунктом 13 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 03
березня 2004 року №20/5 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 03 березня
2004 р. за №283/8882 (далі - Інструкція),
передбачено, що при вчиненні
нотаріальних дій нотаріуси
встановлюють особу учасників
цивільних відносин, які особисто
звернулися за вчиненням нотаріальних
дій. Установлення особи здійснюється
за паспортом або іншими документами,
які унеможливлюють будь-які сумніви
щодо особи громадянина (паспорт
громадянина України, паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, дипломатичний чи службовий
паспорт, посвідчення особи моряка,
посвідка на проживання особи, яка
мешкає в Україні, але не є громадянином
України, національний паспорт іноземця
або документ, що його замінює,
посвідчення інваліда чи учасника
Великої Вітчизняної війни,
посвідчення, видане за місцем роботи
фізичної особи).

Відповідно до п. 157 Інструкції, заповіт
має бути складений у письмовій формі,
із зазначенням місця і часу складення
заповіту, дати та місця народження
заповідача та підписаний особисто
заповідачем. Нотаріус посвідчує
заповіт, який написаний заповідачем
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів.
Нотаріус може на прохання особи
записати заповіт з її слів власноручно
або за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів. У цьому разі заповіт
має бути вголос прочитаний заповідачем
і підписаний ним, про що зазначається
ним перед його підписом. Якщо заповідач
унаслідок фізичної вади, хвороби або з
будь-яких інших причин не може
власноручно підписати заповіт, за
дорученням заповідача він може бути
підписаний іншою фізичною особою за
правилами, викладеними в пункті 16 цієї
Інструкції. Фізична особа, на користь
якої заповідається майно, не вправі
підписувати заповіт за заповідача.

Відповідно до п. 158 Інструкції, на
бажання заповідача, а також у випадках,
якщо заповідач через фізичні вади не
може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватись
при свідках. Присутність не менш як
двох свідків при посвідченні заповіту
є обов'язковою. Свідками можуть бути
особи з повною цивільною дієздатністю.
Свідками не можуть бути: нотаріус;
особи, на користь яких складено
заповіт; члени сім'ї та близькі родичі
спадкоємців за заповітом; особи, які не
можуть прочитати або підписати
заповіт.

Текст заповіту має містити відомості
про особу свідків, а саме: прізвище,
ім'я, по батькові кожного з них, дату
народження, місце проживання,
реквізити паспорта чи іншого
документа, на підставі якого було
встановлено особу свідка. Свідки, при
яких посвідчено заповіт, зачитують
його вголос та ставлять свої підписи на
ньому.

Як вбачається з тексту заповіту, він
містить наявні орфографічні помилки,
які при складанні заповіту не
допускаються відповідно до вимог
вищезазначеної інструкції. Так,
приватний нотаріус ОСОБА_6 при
посвідченні заповіту не виявила, що в
паспорті прізвище ім'я та по батькові
заповідача зазначено - ОСОБА_7 (а.с. 181), а
ідентифікаційний номер був виданий на
ім'я ОСОБА_7 (а.с. 182).

Окрім того, не надано жодних доказів
того, що ОСОБА_7 на момент складання
заповіту не міг писати та читати, у
зв'язку з чим особисто не міг підписати
заповіт і це зробив рукоприкладник у
присутності свідків. Зокрема, з
пояснень третьої особи - приватного
нотаріуса Ровеньківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, наданих у
судовому засіданні вбачається, що
відповідних документів на
підтвердження наявності певних
фізичних або розумових вад у
заповідача, в матеріалах спадкової
справи не має.

Відповідно до ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 13 червня 2012 року (а.с. 211-212),
рішення Ровеньківського міського суду
Луганської області від 11 квітня 2011 року
про визнання за ОСОБА_7 та ОСОБА_5 права
власності по 1/2 частині за кожним на
житловий будинок АДРЕСА_1 та ухвала
апеляційного суду Луганської області
від 01 лютого 2012 року були скасовані, та
справа направлена на новий розгляд до
суду першої інстанції. На теперішній
час рішення по справі не прийнято, у
зв'язку з чим суд приходить до висновку,
що частка заповідача ОСОБА_7 у спірному
житловому будинку не визначена, а також
на момент посвідчення заповіту - 28
березня 2009 року він не був власником
житлового будинку в цілому, оскільки за
рішенням Ровеньківського міського
суду Луганської області від 24.07.2008 року
(а.с. 189-193) та рішенням апеляційного суду
Луганської області від 24 березня 2009
року (а.с. 194-197) за ним було визнано право
власності на 1/6 частини житлового
будинку АДРЕСА_1

Пізніше, ухвалою Верховного Суду
України від 17 лютого 2010 року (а.с. 198-201),
рішення Ровеньківського міського суду
Луганської області від 24.07.2008 року та
рішення апеляційного суду Луганської
області від 24 березня 2009 року були
скасовані та справа передана на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», заповіт є правочином,
тому на нього поширюються загальні
положення про правочини, якщо у книзі
шостій ЦК немає відповідного правила.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» право на пред'явлення
позову про недійсність заповіту
виникає лише після смерті заповідача.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Для
встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу (стаття
145 ЦПК).

Позивачі в ході судового розгляду
справи клопотання про призначення
посмертної судово-психіатричної
експертизи відносно ОСОБА_7 не
заявляли, а відповідач відмовилась від
проведення експертизи, тому встановити
психічний стан заповідача ОСОБА_7 на
момент складання заповіту, у суду не
було можливості.

Суд дав належну оцінку вказаним
обставинам і дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позову в
зв'язку з тим, що заповіт містить явні
помилки, складений з порушенням
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 3 березня 2004 року
№20/5, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 03 березня 2004 р. за
№283/8882, не підписаний заповідачем, і
відсутні жодні докази того, що він не
мав змоги підписати його особисто, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наведених вище підстав.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта
про незаконність та необґрунтованість
рішення суду слід вважати такими, що не
заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, порушень процесуального
законодавства при розгляді справи та
прийнятті рішення не встановлено, тому
підстав для скасування рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ровеньківського міського суду
Луганської області від 29 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :