АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5153/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Троян Н. А. Доповідач - Котушенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 10 квітня
2014 року за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з уточненим в ході
розгляду справи позовом (а.с.37) до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позивач вказував на те, що 27 лютого 2007
року між ними було укладено договір, за
умовами якого відповідач отримала
кредит у розмірі 2 000 доларів США у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 19,20 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Посилаючись на порушення відповідачем
вказаних зобов'язань, унаслідок чого
виникла заборгованість станом на 31
серпня 2013 року, яка складається з
заборгованості за кредитом в сумі - 1
066,04 доларів США; за процентами - 1 566,45
доларів США, заборгованість по комісії
за користування кредитом - 224,72 доларів
США, штраф (фіксована частина) - 62,58
доларів США та штраф (процентна
складова) - 142,86 доларів США, а всього 3
062,65 доларів США, що еквівалентно 36 384,29
грн., позивач просив стягнути вказану
суму з відповідача.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 10 квітня 2014 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
як постановленого з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу підлягаючою
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.ст.526, 599 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства і
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що 27
лютого 2007 року між сторонами було
укладено договір, за умовами якого
відповідач отримала кредит у розмірі 2
000 доларів США у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1,6% на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

З боку позичальника мало місце
прострочення платежів по кредиту та
відсоткам, що дало право банку вимагати
стягнення заборгованості за договором.

Під час розгляду справи представник
відповідача подав заяву про
застосування строку позовної давності
(а.с.25-26).

Задовольняючи позов банку, суд виходив
з того, що з моменту укладення договору
до цього часу ніхто із сторін не заявив
про намір його припинення, відповідач
не зверталась з заявою про закриття
картрахунку, а тому строк дії договору
пролонговувався кожен рік.

З таким висновком суду погодитись не
можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

З пояснень представника позивача в
суді апеляційної інстанції
встановлено, що домовленості у сторін
про збільшення позовної давності не
було.

Ухвалюючи рішення суд не врахував, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH); що
дія картки закінчилась 31 березня 2009
року; що останній платіж по кредиту
здійснено у липні 2009 року, а по
процентам - у вересні 2009 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду
з даним позовом згідно штемпелю
вхідної кореспонденції суду 18 вересня
2013 року, тобто з пропуском трирічного
строку для пред'явлення позову, і
поважності причин пропуску цього
строку банком не наведено.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що право банку на отримання
суми боргу по кредитному договору від
відповідача є доведеним, але таке право
не підлягає захисту у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Враховуючи те, що суд не взяв до уваги
наведені обставини, висновки суду
суперечать матеріалам справи,
постановлене судове рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 10
квітня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: