Справа № 456/1554/13
Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/1940/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.,

суддів: Копняк
С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря:
Олексіва О.А.,

з участю: представника банку Лилика
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 04
листопада 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Перший український міжнародний банк"
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
і договором поруки та звернення
стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 04
листопада 2013 р. позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 солідарно
на користь ПАТ «Перший український
міжнародний банк» заборгованість за
кредитний договором № 6589676 від 04.07.2008 р.
в розмірі 1224021,60 грн., з яких: 661985,15 грн.
заборгованість за простроченою сумою
кредиту, 346977,57 грн. заборгованість за
непогашеними відсотками за
користування кредитом, 133567,63 грн. пеня
за порушення строків виконання
зобов'язань за кредитним договором,
6619,85 грн. загальна заборгованість за
сумою штрафу за порушення обов'язків,
передбачених п.4.3.2-4.3.6 кредитного
договору, 74871,40 грн. загальна
заборгованість за сумою штрафу за
невиконання умов страхування
предметів застави.

Звернено стягнення на нерухоме майно,
що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та яке
передано в іпотеку ПАТ «Перший
український міжнародний банк» згідно
договору іпотеки від 04 липня 2008 р., а
саме: житловий будинок «А-1» загальною
площею 307,8 кв.м., житловою площею 92,5
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, на погашення боргу за
кредитним договором № 6589676 від 04.07.2008 р.,
шляхом проведення прилюдних торгів з
початковою ціною для подальшої
реалізації, встановленої незалежним
експертом-оцінювачем, а саме: ринкової
вартості нерухомого майна на момент
реалізації.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що у зв'язку з не зазначенням
судом, що вартість майна повинна бути
визначена на стадії оцінки цього майна
під час проведення виконавчих дій, а не
будь-який інший час, може призвести до
оцінки переданого в іпотеку майна за
заниженою вартістю не у процесі його
реалізації виконавчою службою, а у
будь-який інший час зацікавленим
експертом, а не безсторонньо обраним
органом ДВС. Вказує, що одночасне
звернення стягнення на предмет іпотеки
та стягнення заборгованості за
кредитним договором можливе лише тоді,
коли особа позичальника є відмінною
від особи іпотекодавця. Проте у даному
випадку він є одночасно позичальником
і іпотекодавцем, тому вважає, що має
місце неналежний спосіб захисту судом
цивільних прав позивача, оскільки на
відповідачів покладено виконання в
натурі значно більшого кола обов'язків.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи, що
стверджується наявними у справі
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення (а.с.
189-191).

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника банку Лилика В.В. на
заперечення скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом установлено, що 04 липня 2008 р. між
банком і ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 6589676, відповідно до
умов якого останній отримав кредит в
розмірі 74000,00 доларів США на придбання
житлового будинку по АДРЕСА_1, зі
сплатою за користування кредитом 13,99%
річних, з кінцевим строком повернення 04
липня 2028 року. 31 серпня 2009 р. між банком
і ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №
7969623 до кредитного договору, згідно п.1
якої сторони дійшли згоди про
додаткове надання, відповідно до умов
кредитного договору, позичальнику
другої частини кредиту в розмірі 661985,15
грн., що еквівалентно частині
заборгованості за предметом в
іноземній валюті в розмірі 77606,70
доларів США за курсом 8,53 грн. за 1 долар
США, які позивач отримав згідно
меморіальних ордерів № 464290421 від 04
липня 2008 р. та № 645269011 від 31 серпня 2009 р.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 04.07.2008 р.
укладено договір іпотеки № 6589692,
посвідчений приватним нотаріусом
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим № 2784, а
04.07.2008 р. укладений договір про внесення
змін до договору іпотеки, посвідчений
приватним нотаріусом Стрийського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим № 2386, відповідно до якого
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїм майном
поручились перед банком за виконанням
ОСОБА_3 кредитних зобов'язань. Згідно з
умовами договору в іпотеку позивачу
передано нерухоме майно - житловий
будинок «А-1» загальною площею 307,8 кв.м.
житловою площею 92,5 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1

Також, з метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором між банком та ОСОБА_5
укладений договір поруки № 6604335 від
04.07.2008 р., згідно з яким ОСОБА_5
поручилась перед банком за виконання
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором. Крім того, 31.08.2009 р. між
банком та ОСОБА_5 укладена додаткова
угода № 7970088 до договору поруки № 6604335
від 04.07.2008 р. Відповідно до умов п.1.2. та
статті 2 договору поруки ОСОБА_5
зобов'язалась перед позивачем
відповідати за виконання ОСОБА_3
зобов'язань, що випливають з кредитного
договору № 6589676 від 04.07.2008 р. У разі
порушення ОСОБА_3 зобов'язань, що
впливають з кредитного договору ОСОБА_3
та ОСОБА_5 відповідають перед позивачем
як солідарні боржники (п.1.3. договору
поруки).

Проте, як підтверджено зібраними та
дослідженими матеріалами справи,
ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань за
договорами, а саме не дотримувався
зобов'язань перед банком щодо
повернення кредитів та нарахованих
відсотків відповідно до графіків
погашення кредитів, чим порушив умови
зазначених договорів та норми чинного
законодавства.

Згідно з п.3.2.1. кредитного договору
ОСОБА_3 зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами в розмірі
та в строки, передбачені графіком
повернення кредиту, і сплатити
проценти за користування кредитом,
визначені в підпунктах 3.1.2., 3.1.3.
кредитного договору.

Відповідно до підпункту 1 п.3.5.7.
кредитного договору, затримання сплати
частини кредиту та/або сплати
процентів за користування кредитом на
строк понад 1 календарний місяць є
подією, настання якої надає позивачу
право вимагати дострокове повернення
всього кредиту разом із нарахованими
процентами. Відповідно до п.3.5.8.
кредитного договору боржник
зобов'язаний виконати таку вимогу в
строк не пізніше 30 календарних днів з
дня її отримання, а у випадку
невиконання - у позивача виникає право
розпочати стягнення суми
заборгованості за кредитним договором,
зокрема, в судовому порядку.

Відповідно до п.5.2. кредитного договору
у разі порушення ОСОБА_3 строків
виконання зобов'язань з повернення
кредиту та/або сплати процентів за
користування кредитом, той
зобов'язаний сплатити на вимогу банку
пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що
діяла у відповідний період, від суми
прострочених зобов'язань за кожен день
прострочення.

Пунктом 5.5. кредитного договору
передбачено, що за кожен випадок
порушення позичальником обов'язків,
передбачених п.п. 5.4, 5.6 договору він
зобов'язаний на користь банку сплатити
штраф у розмірі 1% від суми одержаного
кредиту. Пунктом 4.3.5. кредитного
договору встановлено обов'язок
позичальника при отриманні від банку
вимоги про дострокове повернення
кредиту повернути його в повному
обсязі достроково разом із
нарахованими процентами за
користування кредитом і штрафними
санкціями в порядку і строки,
передбачені кредитним договором.

Згідно з п.4.3.1. кредитного договору
ОСОБА_3 зобов'язався протягом строку
дії кредитного договору щорічно, до
дати закінчення періоду страхування
поновлювати дію договору страхування.
Згідно з п. 5.4 кредитного договору за
кожний випадок порушення
позичальником обов'язків щодо
поновлення діх договору страхування,
передбачених п.4.3.1. кредитного
договору, ОСОБА_3 зобов'язаний сплатити
на вимогу позивача штраф у розмірі 10%
від мінімальної страхової суми. В
порушення умов договору після
укладення із ЗАТ «Страхова компанія
«АХА Страхування» договору
добровільного страхування майна
громадян № 23-иг/09 ЛВ-СА від 03.07.2009 р.
строк дії якого закінчився 03.07.2010 р.
ОСОБА_3 страховий договір не переуклав,
документів, що б ствердили
переукладення договору позивачу не
подав.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до розрахунку
заборгованості станом на 30.05.2012 р.
заборгованість перед позивачем за
Кредитним договором № 6589676 від 04.07.2008 р.
становить 1224021,60 гривень, з яких:
заборгованість за простроченою сумою
кредиту - 661985,15 грн., заборгованість за
непогашеними відсотками за
користування кредитом - 346977,57 грн., сума
пені за порушення строків виконання
зобов'язань - 133567,63 грн., загальна
заборгованість за сумою штрафу за
порушення обов'язків, передбачених
п.4.3.2-4.3.6 Кредитного договору - 6619,85 грн.,
загальна заборгованість за сумою
штрафу за невиконання умов страхування
предметів застави - 74871,40 грн. (а.с. 75-76).

В пунктах 38, 39, 41, 42 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що у випадку якщо іпотекодержатель не
реалізував способів позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки, зокрема, шляхом
укладення договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, який
передбачив би передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки у рахунок виконання
основного зобов'язання (стаття 37 Закону
України «Про іпотеку»), він має право
звернутися до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до статті 39 цього Закону, а
не з позовом про визнання права
власності на нерухоме майно. Наявність
договору про позасудове врегулювання
звернення стягнення на предмет іпотеки
не позбавляє іпотекодержателя права
звернення стягнення на предмет іпотеки
в судовому порядку. Резолютивна
частина рішення суду в разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як ст. 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК.
Зокрема, у ньому в обов'язковому
порядку має зазначатись: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки, спосіб
реалізації предмета іпотеки - шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки, початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації (при цьому суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій). При
цьому суд не може одночасно звернути
стягнення на предмет іпотеки та
стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України «Про іпотеку»
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця). При
вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Згідно ч.1 ст.35 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотеко- держатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Банк направляв відповідачам
листи-вимоги про дострокове повернення
суми кредиту та процентів за
користуванням кредитом чи усунення
порушень кредитного договору: ОСОБА_3 -
лист від 16.11.2009 р., отриманий останнім
20.11.2009 р. (а.с.51), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - листи
від 18.11.2009 р., отримані 18 та 19 березня 2010
р. (а.с.59,73).

Ураховуючи суму заборгованості та
вартість майна, що передано в іпотеку,
суд дійшов вірного висновку, що принцип
співмірності суми заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна
не порушується.

Беручи до уваги вищенаведене, суд
першої інстанції підставно
задовольнив позовні вимоги ПАТ «Перший
український міжнародний банк».

Доводи апеляційної скарги судова
колегія вважає неспроможними, оскільки
вони знайшли свою обґрунтованість і
оцінку в рішенні суду.

Відповідно до ст.ст. 33, 35, 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення на
предмет іпотеки.

Іпотекодержатель має право звернутися
у будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду в установленому
законом порядку.

Твердження апелянта про те, що суд не
може одночасно звернути стягнення на
предмет іпотеки та стягнути суму
заборгованості за кредитним договором,
спростовується роз'ясненнями у ч.2 п.42
Постанови № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» де вказано,
що суд не може одночасно звернути
стягнення на предмет іпотеки та
стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. Винятком є
ситуація, коли особа позичальника є
відмінною від особи іпотекодавця з
урахуванням положення статті 11 Закону
України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК
щодо заставодавця).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини у справі, подані
сторонами докази та правильно визначив
характер спірних правовідносин,
рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам.

Апелянтом не подано належних та
допустимих доказів для спростування
рішення суду першої інстанції, які б
мали доказове значення та
заслуговували на увагу, чи порушень
норм матеріального і процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування рішення відповідно до ст. 309
ЦПК України.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 04
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.