Справа № 361/9972/13ц Головуючий у І
інстанції Дутчак І.М.Провадження №
22-ц/780/2488/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

08 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Броварського районного суду
Київської області від 26 лютого 2014 року
у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Служба у справах дітей
Дарницької районної в місті Києві
державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року позивачка звернулася
із вказаним позовом та просила
позбавити відповідача ОСОБА_2
батьківських прав щодо їх сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з 28
вересня 2007 року по 28 травня 2010 року
позивачка перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
під час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1
народився син ОСОБА_3.

Позивачка зазначає, що після
розлучення і до теперішнього часу
відповідач жодного разу не виявив
бажання побачити свого сина,
матеріальної допомоги на утримання
дитини не надавав, із сином не бачиться
і не спілкується взагалі, про його
фізичний і духовний розвиток не
піклується, самоухиляється від
обов'язку по утриманню та вихованню
сина, не цікавиться його здоровям та
лікуванням, що, на її думку, свідчить
про його умисне ухилення від виконання
батьківських обов'язків по утриманню
та вихованню дитини та відповідно до п.
2 ч. 1 ст. 164 СК України є достатніми
підставами для позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав.

Рішенням Броварського районного суду
Київської області від 26 лютого 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та письмовий висновок
Дарницької районної в місті Києві
державної адміністрації, обґоворивши
доводи апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
доводи позивачки, що відповідач не
піклувався про сина та участі в його
вихованні у 2012-2013 роках не приймав, чим
ухилявся від виконання своїх
батьківських обов'язків не можуть бути
достатніми підставами для позбавлення
ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки він
сплачує аліменти на утримання сина, а у
спілкуванні з дитиною йому чинилися
перешкоди з боку позивачки.

Однак колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки їх зроблено
без повного і всебічного зясування
всіх обставин справи, прав і обовязків
сторін, їх характеру ставлення до
дитини.

Згідно з ч.2 ст. 141 СК України, розірвання
шлюбу між батьками, проживання їх
окремо від дитини не впливає на обсяг
їхніх прав і не звільняє від обов'язків
щодо дитини; ч.ч. 2,3,4 ст. 150 СК України
передбачено, що батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечити здобуття
дитиною освіти, готувати її до
самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України,
ухилення батьків від виконання
батьківських обов'язків є підставою
для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Частиною 2 статті 157 СК України
передбачено, що той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" роз'яснено, що
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про
права дитини, в усiх дiях щодо дiтей,
незалежно вiд того, здiйснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соцiального
забезпечення, судами, адмiнiстративними
чи законодавчими органами,
першочергова увага придiляється
якнайкращому забезпеченню iнтересiв
дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом cторони з 28 вересня
2007 року перебували у зареєстрованому
шлюбі, який 28 травня 2010 року було
розірвано.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1
від 16.09.2008 року (а.с.5).

Судом вставлено, що син сторін ОСОБА_3
проживає разом із матір'ю, яка
одноособово його утримує, матеріально
забезпечує, займається його вихованням
та піклуванням. Дитина з позивачкою
проживає в м. Києві в трьохкімнатній
квартирі, яка відповідає
санітарно-гігієнічним вимогам і в ній є
всі належні умови для проживання,
розвитку та виховання дитини (а.с. 13,
16,42,43).

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від
дитини в м. Бровари в двокімнатній
квартирі з усіма зручностями (а.с. 50).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з літа 2012
року і до теперішнього часу сина не
бачив вагалі (що підтверджено у
судовому засіданні самим
відповідачем), вихованням та
утриманням сина не займається, не
турбується про його фізичний і
духовний розвиток, жодного разу його не
відвідував, не спілкується з ним, не
проявляє про нього щонайменшої
батьківської турботи (а.с. 41, 184-185).

Дарницька районна в м. Києві державна
адміністрація, на яку покладені
повноваження органу опіки та
піклування, у своєму висновку № 101-9722/02
від 03.12.2013 року, враховуючи інтереси
дитини, достатньо обґрунтовано вважає
за доцільне позбавити ОСОБА_2
батьківських прав відносно сина ОСОБА_3
на підставі одноголосного рішення
комісії з питань захисту прав дитини
(протокол від 28.11.2013 № 22), мотивуючи таке
рішення комісії тим, що батько ОСОБА_2
свідомо нехтує своїми обов'язками,
ухиляється від виховання та навчання
сина, не намагається забезпечити
достатній життєвий рівень сину, не
турбується про стан його здоров'я
(а.с.41,42,184,185). Згідно висновку комісії з
питань захисту прав дитини дарницької
районної в м. Києві державної
адміністрації від21.112013 року, дитина
останній раз бачила батька в грудні 2011
року(а.с.13), а на засіданні цієї комісії
та в суді ОСОБА_2 визнав, що не бачив
сина з літа 2012 року (а.с. 42, 43). Тому
висновок місцевого суду щодо
необґрунтованості висновку органу
опіки та піклування, на думку колегії
суддів, є безпідставним і
невмотивованим.

Відповідно до довідки Дитячого
навчального закладу № 183 від 03.04.2014
року, вихованням дитини ОСОБА_3
займається мати- ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.
187).

З психологічної характеристики
вихованця ДНЗ «Червоні вітрила» -
ОСОБА_3 від 24.09.2013 року вбачається, що
біологічний батько ОСОБА_2 до закладу
не приходив і питанням виховання та
розвитку дитини не цікавився (а.с.12).

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що позивачкою
доведено факт тривалого ухилення
відповідача від виконання своїх
батьківських обов'язків по вихованню
дитини, оскільки з наведених вище
матеріалів справи достовірно
вбачається, що він як батько дитини
безперервно, протягом значного
проміжку часу, свідомо, в
особливо-важливий період розвитку
малолітнього сина ОСОБА_3, жодним чином
не піклувався про його фізичний і
духовний розвиток, навчання,
харчування, медичний догляд та
лікування, що негативно впливає на його
фізичний розвиток, як складову
виховання, взагалі не спілкується з
дитиною хоч в будь-який спосіб, не
виявляє інтересу до її внутрішнього
світу, що необхідно для її нормального
розвитку і самоусвідомлення в
початкові роки життя, а також тривалий
час (більше 1 року) не надавав
матеріальної допомоги на утримання
сина. Сукупність вищенаведених фактів,
колегія суддів розцінює як свідоме
ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх
батьківських обов'язків з виховання
дитини та його винну в цьому поведінку.

У свою чергу відповідачем не доведено
будь-якими належними доказами, що він,
як батько, належним чином виконує свої
батьківські обов'язки або що у нього
для цього існували поважні перешкоди,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами,
із-за яких він не мав реальної
можливості протягом тривалого часу
брати участь у вихованні та утриманні
сина.

Не може бути таким доказом і письмова
заява ОСОБА_2 до Броварського МВ ГУ МВС
України в Київській області від 10.06.2013
року про те, що ОСОБА_1 не дає йому
бачитись з сином ОСОБА_3,оскільки в ній
не зазначено конкретний день, місце,
час та яким саме чином відповідачка
перешкоджає бачитись йому з сином, а
сама заява подана лише у червні 2013 року,
хоча з його слів дитину не бачив з літа
2012 року, що свідчить про суто
формальний зміст цієї заяви(а.с. 47-49) .

Посилання відповідача на те, що
позивачка перешкоджає йому приймати
участь у вихованні, спілкуванні,
піклуванні та утриманні дитини є
необґрунтованими і безпідставними,
оскільки ОСОБА_2 не наведено жодного
конкретного факту, з якого вбачалося б,
що він вчиняв конкретні дії щодо
належного виконання своїх
батьківських обов'язків по вихованню
та утриманню дитини.

Також, колегія суддів не може взяти до
уваги як доказ копії чеків та
квитанцій, наданих суду відповідачем,
оскільки з них не вбачається ким саме
та кому саме купувалися зазначені в них
продукти і товари, а вказані покупки
були здійснені у період - до літа 2012
року (102-130).

Однак, суд першої інстанції
вищевказаного не врахував, в порушення
ст. 213 ЦПК України не звернув увагу
на те, що відповідачем не доведено
будь-якими належними та обґрунтованими
доказами, що він, як батько, належним
чином виконував свої батьківські
обов'язки, а тому рішення місцевого
суду є необґрунтованим та ухваленим з
порушенням вимог матеріального та
процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Також, колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 236, 51
грн. (судовий збір: 114,70 грн. за подачу
позову та 121,80 грн. за подачу
апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Броварського районного суду
Київської області від 26 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
батьківських прав відносно сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 236, 51 грн. (двісті
тридцять шість гривень 51 копійку).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: