Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2862/14 Головуючий у
1-й інстанції Михайлова А.В.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 15 травня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя ,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася із зазначеним
позовом до суду. В обґрунтування вимог
зазначає, що 17.09.2005 року Комунарським
відділом РАЦС м. Запоріжжя між
сторонами було зареєстровано шлюб,
який рішенням Вільнянського районного
суду Запорізької області від 20 грудня
2013 року було розірвано. За час шлюбу
сторонами було придбано за договором
купівлі-продажу від 05 листопада 2010 року
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
житловою площею 19,3 кв.м., загальною
площею 35,59 кв.м. право власності на
квартиру було оформлено на
відповідача. Просить визнати
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
придбаного за час шлюбу, та визнати за
кожним із співвласників право
власності на 1/2 частину квартири.

Рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 15
травня 2014 року позов задоволено.
Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя та
визнано, що кожному із них належить по 12
частці квартири. Стягнуто на користь
позивача судові витрати пов'язані з
розглядом цивільної справи у розмірі 960
грн. 00 коп..

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
зазначає, що рішення не відповідає
фактичним обставинам справи, ухвалено
з порушенням вимог матеріального та
процесуального права, тому просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача.
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом першої
інстанції, що 17.08. 2005 року Комунарським
відділом РАЦС Запорізького міського
управління юстиції, був зареєстрований
шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
(а.с.6), сторони проживали однією сім'єю.
Під час перебування у шлюбі у сторін
04.03.2006 року народились донька, ОСОБА_4.
(а.с. 7) Рішенням Вільнянського
районного суду Запорізької області від
20 грудня 2013 року шлюб між сторонами
було розірвано. (а.с.15) Під час шлюбу
сторонами було придбано за договором
купівлі-продажу від 05 листопада 2010 року
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
житловою площею 19,3 кв.м., загальною
площею 35,59 кв.м. право власності на
квартиру було оформлено на ОСОБА_2 (а.с.
14), а тому вона є спільною власністю
подружжя.

Колегія судів погоджується
із таким висновком суду першої
інстанції, оскільки він відповідає
обставина справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 60 Сімейного
Кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісно власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку ( доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об"єктом права спільної
сумісної власності подружжя. За
вимогами ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу
України, у разі поділу майна, що є
об"єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Здійснення подружжям права
спільної сумісної власності
регламентовано ст.63 СК України, згідно
з якою дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. Розпоряджання спільним
сумісним майном подружжя може
відбутися шляхом його поділу,
виділення частки. Поділ майна, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
є підставою набуття особистої
власності кожним з подружжя.

За роз'ясненнями п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 11
від 21 грудня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте особою до шлюбу;
набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто; речі індивідуального
користування, в тому числі коштовності,
навіть якщо вони були придбані за
рахунок спільних коштів подружжя;
кошти, одержані як відшкодування за
втрату (пошкодження) речі, що належала
особі, а також як відшкодування
завданої їй моральної шкоди; страхові
суми, одержані за обов'язковим або
добровільним особистим страхуванням,
якщо страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
власністю кожного з них

Вимоги вказаних норм
матеріального права та роз'яснень
постанов Пленуму Верховного Суду
України правильно застосовані судом
першої інстанції, який не встановив
наявності обставин, на підставі яких
мав зробити висновок про належність
спірної квартири до особистої
приватної власності чоловіка.

Відповідач заперечував проти
поділу майна зазначав, що позивач
пропустив трирічний строк позовної
давності для звернення до суду із
позовом про розподіл спільного майна
подружжя, який починається, на його
думку з 05.11.2010 року, тобто з моменту
укладання договору купівлі - продажу
спірної квартири та квартира не є
спільно нажитим майном, оскільки він
придбав квартиру за рахунок коштів,
отриманих від продажу квартири, що
належала його родині та коштів
отриманих ним у борг у матері - ОСОБА_5,
особисто.

Суд першої обґрунтовано не
прийняв до уваги доводи відповідача на
те, що спірна квартира є його особистою
власністю та відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України надав належну оцінку
наданим сторонами доказів.

За правилами ст. 60 СК України
належність майна, придбаного у період
шлюбу до сумісної власності подружжя
презюмується. Отже обов'язок доведення
тих обставин, що певне майно не
належить до спільної сумісної
власності подружжя, покладений саме на
того з подружжя, хто заявив про вказані
обставини.

Належних та допустимих доказів про
придбання майна за власні кошти, як і
факту окремого проживання подружжя у
період шлюбу ОСОБА_2 не надав.

Реєстрація подружжя за різними
адресами не може бути прийнята до уваги
як підтвердження окремого проживання
оскільки вони були зареєстровані за
різними адресами як до шлюбу , так і
після шлюбу, тобто не змінювали
реєстрацію свого проживання. Оплата
комунальних послуг одним із подружжя
як і укладання договорів про
житлово-комунальні послуги також не
свідчать про окреме проживання,
оскільки за правилами ст. 65 СК України
вважається , що одних із подружжя діє
від імені сім'ї.

Досліджені під час судового
розгляду договір купівлі продажу від
28.09.2010 року (а.с. 67-68) та договір займу від
27.10.2010 року (а.с. 69-70) розписка про
отримання коштів від 27.10.2010 року (а.с.74),
договір завдатку від 28.10.2010 року
(а.с.71-74), не підтверджують той факт, що
спірна квартира придбана саме за
особисті кошти ОСОБА_2

Отже суд прийшов правильного
висновку, що майно є спільною власністю
подружжя та доводи апеляційної скарги
з посиланням на докази такі висновки
суду не спростовують.

Постановлене судом рішення є
законним і обґрунтованим, вимоги
матеріального і процесуального права
при розгляді справи додержані.

Доводи апеляційної скарги проте, що
суд вийшов за межі позовних вимог,
ухвалив рішення за вимогами , якими
позивач відмови вився від своїх вимог
суперечить матеріалам справи.

За первісним позовом ОСОБА_3
просила поділити майно, придбане у
період шлюбу, визнати квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя,
як придбану у період шлюбу та визнати
за нею право власності на 1/2 частину
квартири. В уточненому позові (а.с.60)
визнати право власності за кожним із
подружжя по ? частці квартири.

Відмови від позову ОСОБА_2, та
відповідно ухвали суду про прийняття
такої відмови і закриття провадження
відповідно до 174, ч.3 ст. 205 ЦПК України у
справі як проте зазначає в апеляційній
скарзі представник відповідача не має.

Зміна назви позову «поділ майна» на
«розподіл майна» за правилами ч.2 ст. 308
та ч.3 ст. 309 ЦПК України не є підставою
для правильного по суті і
справедливого рішення суду.

Посилання апелянта на те, що
відповідач пропустив строк позовної
давності не узгоджуються ані з законом,
ані з фактичними обставинами справи.

Так, за положеннями ч. 2 ст. 72 СК
України, до вимоги про поділ майна,
заявленої після розірвання шлюбу,
застосовується позовна давність у три
роки. Позовна давність обчислюється
від дня, коли один із співвласників
дізнався або міг дізнатися про
порушення свого права власності. За
таких обставин, немає підстав вважати,
що відповідачем пропущено строк
позовної давності для позову про
визнання права власності на частину
квартири.

Таким чином задовольняючі позов,
дослідивши докази у справі й давши їм
належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212
ЦПК України, а також, врахувавши
обставини справи, обґрунтовано виходив
із того, що спірна квартира є сумісною
власністю подружжя.

Оскільки рішення суді першої
інстанції відповідає матеріалам
справи, ухвалене у відповідності з
вимогами процесуального та
матеріального права, колегія судів не
вбачає підстав для його скасування та
відмови у задоволенні позову як проте
вимагає ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308,313,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 15 травня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді