АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1519/2014р.
Головуючий в І інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 26 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Вербицької Л.І.

Суддів: Радченка С.В.

Слюсаренко О.В.

при секретарі: Сікорі О.В.

за участю прокурора Пуляєва І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
прокурора Комсомольського району м.
Херсона, який діє в інтересах держави в
особі Державної податкової інспекції у
м. Херсоні та Херсонської міської ради
на рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 22 серпня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Херсонської міської ради про визнання
права власності в порядку набувальної
давності,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування заявлених вимог позивач
посилалася на те, що у липні 1987 року
вона з ОСОБА_3 вирішили укласти договір
купівлі-продажу будинку, розташованого
у АДРЕСА_1, який належав останньому на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 24 липня 1974
року. В забезпечення виконання даного
зобов'язання нею ОСОБА_3 було надано
грошову суму в розмірі 8 000,00 рублів, про
що складено відповідну розписку. У
грудні 1997 року ОСОБА_3 помер і договір
купівлі-продажу будинку укладено не
було. Спадкоємці ОСОБА_3 правом на
прийняття спадщини не скористалися.
Його дружина ОСОБА_4 в присутності
нотаріуса засвідчила, що ніяких
майнових претензій на будинок, що
розташований в АДРЕСА_1, не має.

Оскільки, починаючи з 1987 року та по
сьогоднішній день, вона з сім'єю
постійно та відкрито проживає у
спірному будинку, сплачує комунальні
послуги, здійснює поточний ремонт та
піклується за його технічний стан,
ОСОБА_2, з підстав, визначених ст.344 ЦК
України, просила суд визнати за нею
право власності на будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 22 серпня 2013 року
позовні вимоги задоволено, визнано за
ОСОБА_2 право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі прокурор
Комсомольського району м. Херсона,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, а також на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, та вважаючи,
що з ухваленням даного рішення
порушуються інтереси держави в особі
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні та Херсонської міської ради,
просить рішення скасувати і ухвалити
нове, яким у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Письмових заперечень на скаргу до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимог, суд
першої інстанції виходив з наявності
підстав, визначених ст.344 ЦК України,
для визнання за позивачем права
власності на житловий будинок, та їх
доведеності.

Проте такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що відповідно до
п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для
скасування рішення і ухвалення нового
рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до розписки від 07.07.1987
року ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_3 8000
рублів в рахунок вартості будинку
АДРЕСА_1. Вказана розписка була
посвідчена державним нотаріусом 1-ї
Печорської державної нотаріальної
контори Республіки Комі (а.с.6). Спірний
будинок належав ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 24.07.1974 року, посвідченого
нотаріусом 2-ї Херсонської державної
нотаріальної контори ОСОБА_5 Право
власності відповідно зареєстроване в
БТІ Херсонської області 24.07.1974 року
(а.с.5). Відповідно актового запису № 596
зробленого 19.12.1997 року Г/о ЗАГС г. Печори
Республіки Комі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3
помер (а.с.7).

Матеріали справи не містять доказів
прийняття спадщини спадкоємцями.

Дружина померлого, ОСОБА_4, надала заяву
про відмову від спадщини в частині
спірного будинку, яка посвідчена
державним нотаріусом 1-ї Печорської
державної нотаріальної контори
Республіки Комі 14.09.1998 року (а.с.6 зв.).
Відомості щодо наявності інших
спадкоємців відсутні.

Згідно ч.1 ст.344 ЦК особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Давність володіння є добросовісною,
якщо особа при заволодінні майном не
знала і не повинна була знати про
відсутність у неї підстав для набуття
права власності.

Позивач підставами позову зазначає
угоду, укладену у 1987 році про придбання
у майбутньому спірного житлового
будинку, виконання нею своїх обов'язків
та сплату обумовленої між сторонами
вартості нерухомого майна.

Договір купівлі-продажу нерухомого
майна з дотриманням вимог закону щодо
такого виду правочинів сторони не
укладали.

Аналіз ст.344 ЦК України, зокрема частини
3, дає підстави вважати, що ці правила не
застосовуються у випадках, коли
володіння майном здійснювалось на
підставі договірних зобов'язань,
оскільки право власності у володільця
за давністю виникає поза волею і
незалежно від волі колишнього
власника.

Застосування набувальної давності
передбачає відсутність титулу
(підстави) для виникнення права
власності в момент захоплення
(заволодіння) чужою річчю. У разі якщо
існує інша підстава для виникнення
права власності у момент заволодіння
(наприклад, спадкування), а сторона
посилається на строк набувальної
давності, слід визнати, що стороною
вибрано невірний спосіб захисту, тобто
такий, який не відповідає специфіці
правовідносин, що виникли.

Таким чином суд внаслідок порушення
норм матеріального права дійшов
помилкового висновку про задоволення
позову з заявлених підстав.

Фактичні обставини за яких позивачці
переданий будинок, її проживання і
реєстрація у вказаному будинку не може
свідчити про добросовісне заволодіння
позивачкою даним чужим майном та
наявність підстав для набуття права
власності за набувальною давністю.

Враховуючи, що ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, то будь-які договірні
відносини між ним та позивачкою
припинилися. Спадкоємці після
померлого або інші можливі власники
належного померлому майна невідомі, а
тому підстав для застосування ст.344 ЦК
України у суду не було.

Крім того, відповідно до ст.214 ЦПК
України право власності за набувальною
давністю може бути набуто на майно, яке
належить на праві власності іншій
особі. Отже, встановлення власника
майна є однією з обставин, що має
юридичне значення, і підлягає
доведенню під час вирішення судом
спору.

Як вбачається з матеріалів інвентарної
справи, станом на 15.08.1973 рік жила площа
спірного будинку становила 23,8 кв.м.
(а.с.35 інвентарної справи), а станом на
31.07.1984 рік жила площа становила 50,6 кв.м.
(а.с.33 інвентарної справи).

Відповідно до зведеного акту вартості
будівель і споруд, що міститься в
матеріалах інвентарної справи (а.с.46
інвентарної справи) станом на 31.07.1984 рік
літня кухня літ. Б має статус
самовільного будівництва. Судом першої
інстанції не досліджено та не
встановлено коли саме та ким
проводилось будівництво.

Відповідно до технічного паспорту на
домоволодіння від 17.06.2013 року проведено
збільшення габаритних розмірів
житлового будинку літ. «А» на 1,20*3,60 (а.с.4
інвентарної справи).

Відповідно до ст. 376 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
об'єкт самочинного будівництва не може
бути визнано судом, оскільки цією
нормою передбачено особливий порядок
набуття права власності на нерухоме
майно, що збудоване або будується на
земельній ділянці, не відведеній для
даної мети, або без належного дозволу
чи належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних норм і
правил.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що допущені
судом першої інстанції порушенням норм
матеріального закону призвели до
неправильного вирішення справи, що
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
є підставою для скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Слід також зазначити, що позивачкою
обрано невірний спосіб захисту з
огляду на обставини відповідно до яких
вона володіє нерухомим майном.

Керуючись ст.ст.344,376 ЦК України, ст. ст.
303. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 , ст. 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора
Комсомольського району м. Херсона, який
діє в інтересах держави в особі
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні та Херсонської міської ради
задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 22 серпня 2013 року
скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Херсонської міської ради відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: