Cправа № 621/656/14-ц
Провадження №
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

14.05.2014 року Зміївський районний
суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Нестерцової
Н.В.

при секретарі - Подмарковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Змієві цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

11.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики.

У позові вказано, що 11.03.2011 року було
укладено договір позики на суму 2200 грн.
у простій письмовій формі зі строком
повернення боргу 12.05.2011 року.

12.05.2011 року між ним та відповідачем було
укладено договір позики на суму 800 грн.
в простій письмовій формі зі строком
повернення боргів 12.06.2011 року.

Таким чином, загальна сума боргу
складає 3000 грн.

Після закінчення строку повернення
боргу відповідач позики не повернув та
ухиляється від виконання зобов'язань.

Позивач, посилаючись на вимоги ст.
ст.1046,1048, ч.2 ст.625 ЦК України, просить
суд стягнути 3000 грн. боргу за договором
позики, інфляційні втрати в сумі 147,30
грн., 3% річних за прострочення
повернення позики в сумі 245,33 грн. та
проценти за користування грошовими
коштами 601,88 грн.

Позивач до суду не з'явився, його
представник - адвокат ОСОБА_3
звернулась із заявою в якій просила
розглянути справу за її відсутності, на
задоволенні позову наполягала, у
випадку неявки відповідача
постановити заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_2, який належно
повідомлявся про розгляд справи,
повторно в судове засідання не
з'явився, заперечень за позовом не
надав.

У разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється. Тому, суд розглядає
справу відповідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК
України і постановлює заочне рішення
на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази, що містяться в
матеріалах справи, дійшов висновку, що
позов обґрунтований та підлягає
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідно до договору позики від
11.03.2011 року, який було укладено між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1
передав, а ОСОБА_2 отримав у позику 2200
грн. та зобов'язувався повернути позику
12.05.2011 року. 12.05.2011 року ОСОБА_1 передав,
а ОСОБА_2 отримав у позику додатково 800
грн. та зобов'язався повернути позику
12.06.2011 року. ( а.с.6)

Згідно розписки від 11.03. та 12.03.2011 року
ОСОБА_2 отримав загалом 3000 грн. та взяв
зобов'язання у разі невиконання умов
позики сплати 20% від суми за кожний
місяць прострочки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України,
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Ст.1048 ЦК України передбачає, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюється договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти) у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Вимоги щодо форми укладання договору
позики між сторонами відповідно до
вимог Закону дотримано.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим до виконання.

Таким чином, оскільки відповідач не
виконав взяті на себе зобов'язання по
поверненню грошових сум в розмірі 3000
грн., суд дійшов до висновку, що позов
ОСОБА_1 підлягає задоволенню з
урахуванням вимог ч.2 ст.625 ЦК України
щодо обов'язку сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Тобто, в період з 12.05.2011 року по 01.02.2014
року 3% річних становить 245,33 грн.;
інфляційні збитки за той же період
складають 104,91 грн.; неустойка із
загальної суми дорівнює 601,88 грн. на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Тому суд задовольняє позов в межах
заявлених вимог.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
належить стягнути понесені ним та
документально підтвердженні судові
витрати по справі, а саме сплачену суму
судового збору в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. ч.2 ст.625, 629, 1047,1048, 1049 ЦК
України, ст.ст.10,11,60,61,88,209, 212-215,224-232 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000
грн. за договором позики, 245,33 грн. - 3%
річних від простроченої суми, 104,91 грн.
інфляційних витрат та 601,88 грн.
неустойки за період з 12.05.2011 року по
01.02.2014 року , 243,60 грн. судових витрат по
оплаті судового збору, а всього 4195 (
чотири тисячі сто дев'яносто п'ять)
грн.72 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд шляхом подання
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Головуючий: