АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22ц-791/2372/2014 р.
Головуючий в І інстанції: Миргород
Доповідач: Полікарпова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року серпня місяця 13 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

ГоловуючогоПолікарпової
О.М.СуддівБазіль Л.В. Прокопчук Л.П.При
секретаріМироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Бериславського
районного суду Херсонської області від
04 липня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за
договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулaся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 19.03.2014 року між нею
та відповідачкою ОСОБА_6 укладено
договір позики. Згідно цього договору
ОСОБА_6 отримала від неї гроші в сумі 33400
грн., про що було підписано договір
безпроцентної позики. Отримання грошей
відповідачкою підтверджено розпискою,
яка є невід'ємною частиною договору
безпроцентної позики. Відповідачка
взяла на себе зобов'язання здійснити
остаточний розрахунок щодо повернення
суми позики не пізніше 01 червня 2014 року.
Однак з настанням строку повернення
боргу його не повернула. Просила суд
стягнути з відповідачки борг в розмірі
33400 грн.

Рішенням Бериславського районного
суду Херсонської області від 04 липня 2014
року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_5 подала на нього
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм процесуального
та матеріального права, просила
рішення суду скасувати і ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_6 з грудня 2013 року по травень 2014
року працювала у позивачки в магазині
побутової хімії без офіційного
оформлення.

19.03.2014 року між позивачкою та
відповідачкою було укладено договір
безпроцентної позики, відповідно до
якого позивачка та відповідачка
узгодили умови передачі позики та її
повернення, а саме, що 19.03.2014 року ОСОБА_6
отримала від ОСОБА_5 гроші в розмірі 33400
грн., отримання грошей відповідачкою
підтверджено розпискою (а.с.3, 4).

Суд вважав, що надана позивачем ОСОБА_5
та досліджена судом розписка від 19.03.2014
року про боргові зобов'язання
відповідачки ОСОБА_6 є неналежним
доказом, оскільки між сторонами
фактично виникли інші, відмінні від
позики, правовідносини.

Із вказаними висновками суду
погодитися не можливо, виходячи з
наступного.

Ч. 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що у
випадках, коли договір позики має бути
укладений у письмовій формі, рішення
суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків для підтвердження
того, що гроші або речі насправді не
були одержані позичальником від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачка 19.03.2014 року написала
розписку про отримання у борг від
позивачки грошової суми у розмірі 33400
грн. (а.с.3, 4).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

З огляду на викладене, слід вважати
доведеним той факт, що між сторонами
виникли правовідносини, які випливають
з договору позики.

Таким чином, апеляційну скаргу
позивача слід задовольнити, рішення
суду першої інстанції - скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову у повному обсязі.

Керуючись ст. 303, 307 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Бериславського районного суду
Херсонської області від 04 липня 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
борг в сумі 33400.00 грн., та витрати по
сплаті судового збору в сумі 501 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: