Справа № 466/3107/13
Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/2613/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

при секретарі Гацій
І.І.

З участю: прокурора Лящук І.Т.,
представника Шевченківської РА
Цибруха Я.В., представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 06 лютого 2014 року у справі за
позовом прокурора Шевченківського
району м. Львова в інтересах держави в
особі Львівської міської ради,
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, третіх осіб: ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»,
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції про
визнання реєстрації права власності та
договору купівлі-продажу недійсним,
витребування майна, зобов»язання до
вчинення дій та зустрічним позовом
ОСОБА_3 до прокурора Шевченківського
району м. Львова в інтересах Львівської
міської ради, Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської
ради, ОСОБА_5, третіх осіб: ОКП ЛОР «БТІ
та ЕО», приватного нотаріуса
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції про визнання права власності
на майно ,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 06 лютого 2014
року позов задоволено частково.

Зобов»язано ОСОБА_3 звільнити земельну
ділянку площею 0,0050 га що знаходиться у
АДРЕСА_1 шляхом знесення нежитлової
будівлі площею 47,3 кв. м.

У решті позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до прокурора Шевченківського
району м. Львова в інтересах Львівської
міської ради, Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
ОСОБА_5 про визнання права власності на
нежитлову будівлю відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_3- ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає рішення суду незаконним,
необґрунтованим та таким, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Стверджує, що під час розгляду справи,
суд вважав встановленими обставини,
які насправді не були доведені жодними
доказами.

Задовольняючи позов прокурора в
інтересах держави від імені Львівської
міської ради, судом не здобуто, а
позивачем не представлено жодних
доказів, які б підтверджували
порушення державних інтересів, тобто
інтересів територіальної громади
міста Львова.

Зазначає, що укладаючи договір
купівлі-продажу відповідачу ОСОБА_3 не
було і не могло бути відомо, що право
власності на відчужуване майно ОСОБА_5
набуто на підставі незаконного
рішення, а відтак він є добросовісним
набувачем, що є підставами для
задоволення зустрічного позову на
підставі ст.ст. 330,388 ЦК України.

Вказує на те, що зобов»язавши
відповідача звільнити спірну земельну
ділянку шляхом знесення нежитлової
будівлі, районний суд фактично
позбавляє його права власності на
вищевказане майно, яке він набув як
добросовісний набувач.

Крім цього, стверджує, що суд
неправомірно не застосував до даних
правовідносин ст.79-1 ЗК України. Вважає,
що неправомірно притягнуто до участі у
даній справі реєстраційну службу
Львівського МУЮ, оскільки така є лише
структурним підрозділом та не є
юридичною особою.

Просить скасувати оскаржуване рішення
суду та ухвалити нове рішення, яким у
первісному позові відмовити повністю,
зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення з приводу
апеляційної скарги прокурора Лящука
І.Т., який представляє та діє в
інтересах Львівської міської ради,
заперечення з приводу апеляційної
скарги представника Шевченківської РА
Цибруха Я.В., вивчивши матеріали
цивільної справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 16.03.2012 року в справі №2а-2347/12
задоволено позов ОСОБА_5 про визнання
права власності на нежитлову будівлю
магазину площею 47,3 кв.м по АДРЕСА_1

Із листа Шевченківського районного
суду м. Львова на ім»я прокурора
Шевченківського району м. Львова від
12.03.2013р. Б-5 зазначено, що вище вказана
цивільна справа в алфавітних
покажчиках цивільних та
адміністративних справ за 2012 р. не
зареєстрована та не перебувала на
розгляді (а.с.10).

У відповідності до підробленого
рішення суду ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»
провело реєстрацію права власності за
ОСОБА_5 на приміщення магазину площею
47,3 кв.м. по АДРЕСА_1

Згідно договору купівлі- продажу від
10.04.2012 року ОСОБА_5 продала ОСОБА_3
приміщення магазину площею 47,3 кв.м по
АДРЕСА_1

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ст.396 ЦК України особа,
яка має речове право на чуже майно, має
право на захист цього права, у тому
числі і від власника майна, відповідно
до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно статті 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту , або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, за умови надання
земельної ділянки у встановленому
порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що вимоги про звільнення
земельної ділянки шляхом демонтажу
будівлі магазину є підставними,
оскільки магазин побудований на
земельній ділянці, яка перебуває у
власності територіальної громади
міста, яку представляє Львівська
міська рада. Дозволів на побудову
магазину ОСОБА_5 не отримувала.

За таких обставин, висновок суду в цій
частині позовних вимог відповідає
матеріалам справи та ґрунтується на
вимогах закону.

Твердження апелянта, що спірна
земельна ділянка є земельною ділянкою,
яка виділялася ОСОБА_7 під встановлення
торгівельного кіоску і на таку
оформлявся договір оренди землі між
Львівською міською радою та ОСОБА_7, не
може прийматися судом до уваги, так як
ОСОБА_5, яка здійснила самочинне
будівництво, питання про надання
земельної ділянки міська рада не
вирішувала.

Постановляючи рішення, суд не звернув
увагу на положення п.17 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України ( про правовий режим
самочинного будівництва) від 30.03.2012
року №6 , що позов може бути пред»явлено
до особи, яка здійснила самочинне
будівництво, як про знесення забудови,
так і про знесення забудови за рішенням
суду самим власником (користувачем)
земельної ділянки за рахунок особи,
яка здійснила самочинне будівництво, з
одночасним відшкодуванням
підтверджених витрат на його знесення.

Матеріалами справи встановлено, що
самочинне будівництво здійснене
ОСОБА_5 та вона є відповідачем по
справі, а відтак рішення суду в частині
покладення обов»язку на ОСОБА_3 про
знесення самочинного будівництва слід
скасувати та ухвалити нове рішення про
покладення обов»язку звільнення
земельної ділянки шляхом знесення
самочинного будівництва на ОСОБА_5

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Керуючись ст. ст.. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 06 лютого 2014 року в
частині зобов»язання ОСОБА_3 звільнити
земельну ділянку площею 0,0050 га, що
знаходиться у АДРЕСА_1 шляхом знесення
нежитлової будівлі площею 47,3 кв.м
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення згідно якого: зобов»язати
ОСОБА_5 звільнити земельну ділянку
площею 0,0050 га, що знаходиться у АДРЕСА_1
шляхом знесення нежитлової будівлі
площею 47,3 кв. м.

В решті рішення суду залишити без мін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі двадцяти
днів з дня набрання рішенням законної
сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді:
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин