АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 595/155/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Федорончук В.Б. Провадження
№ 22-ц/789/476/14 Доповідач - Загорський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Демковича Ю. Й., Козака І. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

за участі ОСОБА_1, представника Банку

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на
рішення Бучацького районного суду від
20 лютого 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за дебіторськими
рахунками,-

ВСТАНОВИЛА:

27.01.2014 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
(далі Банк) звернулося з вказаним
позовом. Вимоги аргументовано тим, що
до Департаменту Безпеки Західного ГРУ
по Тернопільському регіоні надійшла
заява ОСОБА_3 щодо незаконного списання
з її зарплатної карти 500 грн. в рахунок
погашення заборгованості по кредитній
картці, яку вона не оформляла та не
отримувала.

Перевіркою встановлено - 08.06.2006
року на ОСОБА_3 оформлено кредитний
договір по програмі "Кредитний конвеєр"
та випущено кредитну картку з лімітом
350 грн.

Кошти з карти зняті - 20.06.2007 року
але встановити особу, яка зняла кошти
не можливо, оскільки пройшло багато
часу, однак Банк пов'язує зняття коштів
з відповідачами, оскільки вони
притягнуті до відповідальності за
аналогічним випадком зняття коштів з
картки ОСОБА_4

Заборгованості Банком було
перенесено на дебіторські рахунки
відповідачів і оскільки банк вважає
вину відповідачів доведеною просить
стягнути з них вказані заборгованості.

Рішенням Бучацького районного
суду від 20.02.2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про задоволення позову,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і порушення норм процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Вказує, що суд
першої інстанції безпідставно вважав,
що вина відповідачів не доведена,
оскільки такі твердження
спростовуються матеріалами справи
згідно яких відповідачі притягувалися
до відповідальності.

В судовому засіданні представник
Банку апеляційну скаргу підтримав.

ОСОБА_1, апеляційну скаргу
заперечив і вказав, що позивачем
пропущено строк позовної давності і
про це заявлялося в суді першої
інстанції, що до вказаної
заборгованості відповідачі відношення
не мають. Зазначив, що ОСОБА_2 до
кримінальної відповідальності не
притягувалася і Банком не наведено
доказів її вини.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення, дослідивши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строки позовної
давності, що є підставою для відмови в
задоволенні позову.

Судом зазначено, що позивач у
січні 2009 року знав про залишення без
розгляду його цивільного позову і він
має право на звернення до суду в
порядку цивільного судочинства, а тому
строки позовної давності минули.

З висновком суду слід погодитися,
оскільки він підтверджений
матеріалами справи та достатньо
мотивований.

Судом встановлено, що постановою
прокурора Бучацького району від 28.08.2007
року порушено кримінальну справу за
фактом привласнення працівниками
Бучацького відділення ТФ ПриватБанк -
3900 грн. шляхом втручання в роботу
електронно-обчислювальних машин за
ознаками злочинів передбачених ч.2 ст.
191, ч.1 ст. 361 КК України (а.с. 13).

Постановою слідчого прокуратури
Бучацького району від 29.03.2008 року
виділено із матеріалів кримінальної
справи матеріали, що стосуються особи,
яка безпосередньо зняла гроші із
кредитних карток на ім'я ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 та матеріали стосовно інших
працівників Бучацького відділення ТФ
Приватбанку - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 48).

Постановою Бучацького районного
суду від 15.01.2009 року ОСОБА_1 від
кримінальної відповідальності
звільнено, а кримінальну справу щодо
нього про обвинувачення за ч.1 ст. 367 КК
України провадженням закрито (а.с. 11-12)

Цивільний позов Тернопільської
філії ЗАТ КБ "ПриватБанк" залишено без
розгляду і роз'яснено позивачу його
право на звернення до суду в порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Застосувати позовну давність
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили суд першої
інстанції.

Про ознайомлення з їх
запереченням, проханням застосувати
строк позовної давності вказано в
клопотанні Банку від 10.02.2014 року про
відновлення строку позовної давності
(а.с. 32-34).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
- ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з
позицією суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позову згідно ст.
267 ЦК України оскільки:

- ОСОБА_1, який є і представником ОСОБА_2
заявляв про застосування строків
позовної давності, що підтверджується
і змістом рішення суду від 20.02.2014 року;

- Постановою Бучацького районного суду
від 15.01.2009 року цивільний позов
Тернопільської філії ЗАТ КБ
"ПриватБанк" у кримінальній справі
залишено без розгляду і роз'яснено
позивачу право на звернення до суду в
порядку цивільного судочинства (а.с.
49-50). Банк після залишення позову без
розгляду - 15.01.2009 року в порядку
цивільного судочинства позов не
заявляв, що представник банку і не
спростував.

- ОСОБА_9 звернулася до Банку з заявою
17.06.2010 року (а.с. 13). Вказане свідчить, що
станом на 17.06.2010 року Банк був обізнаний
про порушення свого права.

- Позов Банком поданий 27.01.2014 року з
пропуском встановленого ст.257 ЦК
України строку позовної давності.

Колегією суддів критично
оцінюються доводи апеляційної скарги,
що спричинення шкоди саме незаконними
діями відповідачів встановлено
постановою Бучацького районного суду
від 15.01.2009 року, оскільки такі доводи
спростовуються наступним:

- Згідно постанови Бучацького
районного суду від 15.01.2009 року до
кримінальної відповідальності
притягувався тільки ОСОБА_1 (а.с.49, 50).
Кримінальна справа щодо нього про
обвинувачення за ч.1 ст. 367 КК України
провадженням закрита, а його від
кримінальної відповідальності
звільнено.

- Постановою слідчого прокуратури
Бучацького району від 29.03.2008 року
виділено із матеріалів кримінальної
справи матеріали, що стосуються особи,
яка безпосередньо зняла гроші із
кредитних карточок на ім'я ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, а також матеріали стосовно
інших працівників Бучацького
відділення ТФ Приватбанку ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 (а.с. 48). Матеріали справи не
містять відомостей, чи була притягнута
до відповідальності ОСОБА_7 та чи
слідством встановлена особа, яка
безпосередньо зняла кошти з карток;

- Як вказувалося Банком в позові та
згідно поданих банком документів
встановити особу, яка безпосередньо
зняла кошти з карток не можливо.

- У матеріалах кримінальної справи
відсутні згадування за ОСОБА_9, заява
подана нею по завершенні кримінального
провадження відносно ОСОБА_1 - 17.06.2010
року і стверджувати, що відповідачі
причетні до зняття коштів з її карти не
можна, бо їх вина не доведена, а
відповідальність за аналогією не
передбачена чинним законодавством.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Доводи апеляційної скарги, що
судом надана невірна оцінка доказам,
колегією суддів оцінюються критично,
оскільки такі доводи не підтвердженні
беззаперечними доказами і
спростовуються матеріалами справи.

Апелянтом не спростовано
висновки суду першої інстанції щодо
спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
саме апелянт повинен довести належними
доказами обставини, на які він
посилається як на підставу для
задоволення його вимог, що ним зроблено
не було.

Рішення суду постановлено у
відповідності до чинних норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПРИВАТБАНК" відхилити.

Рішення Бучацького районного
суду від 20 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.О. Загорський