Справа № 202/4309/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 квітня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Колесніченко О.В.,

при секретарі
Голобородько О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 пред'явила
через суд позов до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що з 27 лютого 1998 року перебуває з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
від якого вони мають двох малолітніх
дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, які знаходяться на
утриманні позивача, проте відповідач,
ведучи господарство окремо від неї з
дітьми, не бере участі у витратах
необхідних для виховання дітей, хоча
має такий обов'язок, тому позивач
просила суд стягнути з відповідача на
її користь аліменти на утримання обох
дітей в розмірі 2500,00 грн. до досягнення
кожною дитиною повноліття.

Позивач в судовому засіданні свої
вимоги підтримала у повному обсязі,
наполягаючи на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав в частині обов'язку утримувати
своїх дітей, проте заперечував проти
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі та у розмірі 2500,00 грн., оскільки на
даний час він хоч офіційно і
працевлаштований і має заробіток
близько 2500,00 - 3000,00 грн. на місяць, проте
попереджений про звільнення з 04 червня
2014 року, після чого буде отримувати
також допомогу по безробіттю у
визначеному розмірі, тому клопотав про
стягнення аліментів у частці від
заробітку (доходу).

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає за
необхідне ухвалити рішення про
задоволення позову частково, виходячи
з наступного.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права
дитини, прийнятої 44-ю сесією
Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка
набула чинності для України 27.09.1991,
батько або (і) інші особи, що виховують
дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини. Стверджуючи ці
положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України
та ст. 180 СК України встановлюють
обов'язок батьків утримувати дітей до
їх повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
з 27 лютого 1998 року перебували у шлюбі,
зареєстрованому Відділом реєстрації
актів громадянського стану виконкому
Індустріальної районної ради м.
Дніпропетровська, актовий запис №119,
про що до матеріалів справи долучене
свідоцтво про одруження в копії (а.с. 7).
Сторони є батьками, народжених у цьому
шлюбі дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в Книзі
реєстрації народжень 01 березня 2006 року
Індустріальним відділом РАЦС
Дніпропетровського МУЮ
Дніпропетровської області вчинені
актові записи №212 і №211 відповідно та
видані свідоцтва про народження серії
НОМЕР_3 і НОМЕР_4, які долучені до
матеріалів справи в копії (а.с. 8,9).

Діти проживають разом із матір'ю, що
підтверджується довідкою квартального
комітету №1 Індустріального району м.
Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року
№159 (а.с.18) та перебувають на її
утриманні, що визнано відповідачем у
судовому засіданні та за правилами ст.
61 ЦПК України додатковому доказуванню
не підлягає.

Позивач з 11 серпня 1996 року за трудовим
договором не працює, про що свідчить
запис про звільнення за ст. 38 КЗпП
України в трудовій книжці, копія якої
наявна в матеріалах справи (а.с. 21).

Відповідач на час розгляду справи
працює в філії «Новоселівська
дорожньо-експлуатаційна дільниця»
дочірнього підприємства ДП
«Дніпропетровський облавтодор» ВАТ
«ДАК» «Автомобільні дороги України» на
посаді майстра габаритно-вагового
комплексу та має дохід, розмір якого за
період з січня 2014 року по березень 2014
року склав 7020,00 грн., що встановлено на
підставі даних довідки про доходи від 23
квітня 2014 року №18 (а.с. 22), проте
попереджений про звільнення з 04 червня
2014 року за п.1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку із скороченням чисельності
штату працівників, про що свідчить
розписка про отримання попередження
роботодавця (а.с.23), і що відповідно є
передумовою отримання допомоги по
безробіттю в УСПЗН після звільнення.

Одночасно за розгляду справи з'ясовано,
що відповідач не є приватним
підприємцем, інших доходів не має, а так
само не має інших осіб, окрім дітей, на
утриманні, що визнано сторонами у
судовому засіданні.

Також судом встановлено, що
домовленості (договору) щодо сплати
аліментів на утримання дітей між
сторонами у даній справі досягнуто не
було та оскільки відповідач з дітьми не
проживає, регулярного, стабільного
утримання їм не надає, то належить
визнати, що ним порушено покладений на
нього статтею 180 СК України обов'язок по
утриманню, який є безумовним, виникає в
результаті народження дитини з моменту
її народження та покладається законом
рівною мірою на обох батьків, не
пов'язаний із матеріальним становищем
особи, до якої заявлено
матеріально-правову вимогу про
стягнення аліментів, а тому вбачаються
усі підстави для присудження до
стягнення з відповідача за цим позовом
на користь позивача аліментів на
утримання 2 малолітніх дітей.

Водночас, визначаючи розмір аліментів,
які підлягають присудженню до
стягнення з відповідача, суд виходить з
положень ч. 3 ст. 181 та ч.2 ст.182 СК України,
які передбачають присудження за
рішенням суду коштів на утримання
дитини (аліменти) у частці від доходу її
матері, батька, розмір яких, у
будь-якому випадку, не може бути меншим
на одну дитину, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

При цьому, суд зважає на те, що аліменти
у твердій грошовій сумі стягуються на
підставі ст.ст. 181, 184 СК України лише у
випадку, якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, тощо.

Посилання відповідача на те, що діти
забезпечені необхідним і відповідач
несе частину витрат на школу та сплачує
комунальні платежі, не може бути
підставою відмови у позові, враховуючи,
що аліменти є тим утриманням, суть
якого має саме регулярний характер, з
тим, щоб за рахунок стабільності таких
виплат мало місце планування бюджету з
цільовим використанням за для
забезпечення життєдіяльності, здоров'я
та розвитку дітей та ці витрати мають
нести кожен з батьків рівною мірою.

Одночасно, суд відзначає, що будь-які
доводи відповідача про нецільове та
недоцільне використання коштів
позивачем до питання про розмір
аліментів не відносяться, і стосуються
його права контролю цільового
використання коштів через органи опіки
та піклування, в порядку визначеному
ст.186 СК України.

З урахуванням наведеного, судом у даній
справі вбачаються підстави для
присудження аліментів у частці від
заробітку (доходу) та, при визначенні
розміру суми аліментів, які підлягають
сплаті, судом береться до уваги
обов'язок участі обох батьків у
матеріальному утриманні дітей, які
малолітніми, матеріальний стан та стан
здоров'я дітей, які є здоровими, що
встановлено на підставі даних медичних
довідок КЗДЦПМСД №8 від 22 квітня 2014
року (а.с.19,20), потребують піклування,
утримання, мешкають разом із матір'ю
(позивачем), перебувають на її
утриманні, а також стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, який є працездатним, працює
в філії «Новоселівська ДЕД «ДП
Дніпропетровський облавтодор» «ДАК»
«АДУ», має на час розгляду справи
сталий заробіток, інших осіб на
утриманні не має, а також інші
обставини, що мають істотне значення,
зокрема, розмір необхідного
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, який з 01січня 2014
року складає на дитину віком від 6 до 18
років - 1286,00 грн., з 01 липня 2014 року - 1320,00
грн., суд приходить до висновку, що
справедливим та співмірним буде
визначити аліменти на утримання двох
дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів
заробітку (доходу) щомісяця до
повноліття кожного з дітей, але не
менше ніж сума, що складається з сум по
30 відсотків прожиткового мінімуму на
кожного з дітей відповідного віку.

За правилами ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про стягнення аліментів - у
межах суми платежу за один місяць.

Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 214, 215, 218, 367, 81, 88,
222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м. Дніпропетровська
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки
м. Дніпропетровська (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2), на утримання дітей:
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/3
частини з усіх видів заробітку (доходу)
щомісяця до повноліття кожного з дітей,
але не менше ніж сума, що складається з
сум по 30 відсотків прожиткового
мінімуму на кожного з дітей
відповідного віку, починаючи стягнення
з 04 квітня 2014 року та до досягнення
кожною дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню в межах
місячних платежів.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Індустріальний районний суд міста
Дніпропетровська. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В. Колесніченко