Справа № 383/494/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року Бобринецький районний
суд Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Адаменко І.М.,

при секретарі - Остапчук О.С.,

з участю:

позивачки ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бобринець
Кіровоградської області в залі судових
засідань Бобринецького районного суду
Кіровоградської області справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів набутих без правової
підстави та зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди
купівлі-продажу будинку дійсною та про
її розірвання, відшкодування збитків
та зобов"язання не чинити перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення з будинку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2
про стягнення необґрунтовано
отриманих коштів обґрунтовуючи їх тим,
що 13.11.2013 року відповідачка в
присутності свідків отримала від неї
19000 грн. авансу в рахунок оплати за
договором купівлі-продажу будинку
розташованого по АДРЕСА_1. На виконання
договору купівлі продажу відповідачка
передала їй ключі від вказаного
будинку і дозволила їй та її
чотирнадцятирічному сину поселитися в
будинку. Відповідачка неодноразово
обіцяла оформити договір
купівлі-продажу нотаріально, а вона, в
свою чергу, доплатити останній 6000 грн.
за для повного розрахунку за договором
за яким продаж будинку мав вчинитися за
25000 грн., проте відповідачка з
незрозумілих їй причин зволікала з
нотаріальним оформленням угоди, а
потім і взагалі повідомила, що знайшла
інших покупців на будинок, за таких
обставин вона змушена звернутися до
суду з питанням стягнення з
відповідачки ОСОБА_2, на її користь 19000
грн. набутих без правової підстави.

07 травня 2014 року відповідачка ОСОБА_2
звернулася до суду з зустрічними
позовними вимогами до ОСОБА_1 про
визнання угоди купівлі-продажу будинку
дійсною та про її розірвання,
відшкодування збитків та зобов»язання
не чинити перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення з будинку,
обґрунтовуючи їх тим, що вона є
власницею будинку що знаходиться в
АДРЕСА_1, який в листопаді 2013 року
вирішила продати позивачці за 25000 грн..
13 листопада 2013 року ОСОБА_1 передала їй,
19000 грн., як аванс за вказаний будинок, а
вона в свою чергу передала ОСОБА_1 ключі
від будинку та дозволила в ньому
поселитися на умовах, що після
приватизації земельної ділянки на якій
знаходиться будинок, ОСОБА_1 доплатить
їй 6000 гривень і оформить угоду купівлі -
продажу нотаріально, але коли прийшов
час оформлення будинку ОСОБА_1
відмовилась від нотаріального
посвідчення вказуючи, що вона не має на
це коштів та звернулася з позовом до
суду про повернення авансу. За таких
обставин вважає необхідним визнання
угоди купівлі-продажу будинку дійсною
та розірвати її, зобов»язати позивачку
відшкодувати їй збитки в сумі 3900 грн.,
які складаються із орендної плати з
розрахунку 300 грн. в місяць та просить
зобов»язати позивачку не чинити
перешкод у користуванні власністю
шляхом її виселення з будинку.

В судовому засіданні позивачка за
первісним позовом та відповідачка за
зустрічним позовом заявлені нею
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі та просить суд їх задовольнити
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві. Проти задоволення
зустрічних позовних вимог заперечила
вважаючи їх необґрунтованими та
просить суд відмовити в їх задоволенні.

Відповідачка за первісним позовом та
позивачка за зустрічним позовом,
зустрічні позовні вимоги підтримала та
просить суд їх задовольнити
посилаючись на обставини викладені в
зустрічній позовній заяві. Проти
задоволення первісних позовних вимог
заперечила та просить суд відмовити в
їх задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення
учасників процесу та дослідивши
зібрані в судовому засіданні докази
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення коштів набутих без правової
підстави підлягають повному
задоволенню, а зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 про визнання угоди
купівлі-продажу будинку дійсною та про
її розірвання, відшкодування збитків
та зобов"язання не чинити перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення з будинку підлягають
частковому задоволенню, виходячи із
наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень», права
на нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Стаття 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»,
передбачає, що обов»язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, в тому
числі і право власності на нерухоме
майно.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», передбачено,
що відповідно до частини першої статті
215 ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК
України, саме на момент вчинення
правочину. Не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено.

За змістом статтей 210 та 640 ЦК
України, не є вчиненим також правочин у
разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов»язана повернути
потерпілому це майно. Особа
зобов»язана повернути майно і тоді,
коли підстава, на якій воно було набуте,
згодом відпала.

За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином та у строки відповідно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, а також інших актів
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК
України, у разі порушення зобов»язання
однією стороною, друга сторона має
право частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов»язання, якщо це
встановлено договором або законом.

З витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності,
сформованого 07.02.2014 року, слідує, що
ОСОБА_2, являється власником житлового
будинку, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні
встановлено, що між позивачкою за
первісним позовом відповідачкою за
зустрічним позовом та відповідачкою
за первісним позовом позивачкою за
зустрічним позовом, 13 листопада 2013
року було досягнуто усної угоди про
укладення в майбутньому договору
купівлі-продажу житлового будинку, що
знаходиться у АДРЕСА_1, в ході якої
відповідачка ОСОБА_2 отримала від
позивачки аванс в сумі 19000 грн.,
(розписка а.с. 8), остання в свою чергу
передала ОСОБА_1, ключі від зазначеного
будинку та дозволила їй разом з дитиною
проживати у вказаному будинку. Вказані
обставини визнані як позивачкою так і
відповідачкою в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 1 ст. 570 ЦК
України, завдатком є грошова сума або
рухоме майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 571 ЦК
України, у разі припинення зобов'язання
до початку його виконання або
внаслідок неможливості його виконання
завдаток підлягає поверненню.

У відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Оскільки договір
купівлі-продажу не відбувся, тому сума
19000 грн., отримана відповідачкою від
позивачки як аванс підлягає
поверненню позивачці, оскільки ці
кошти утримуються без правової
підстави, тому первісний позов
підлягає задоволенню.

Щодо зустрічного позову, то
судом в судовому засіданні з
урахуванням викладених вище обставин
не встановлено правових підстав для
визнання договору купівлі-продажу
будинку дійсним та відповідно для його
розірвання. Також відповідачкою не
доведено існування між сторонами
договору найму (оренди) житлового
будинку по АДРЕСА_1, який належить на
праві власності відповідачці ОСОБА_2, а
тому позов в частині стягнення з
ОСОБА_1 збитків у виді орендної плати в
сумі 3900 грн. задоволенню також не
підлягає, у зв»язку із недоведеністю
обставин справи належними та
допустимими доказами.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено,
що власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним і ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК
України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ними (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

З урахуванням вище
встановлених обставин справи, суд
дійшов висновку, що позивачка ОСОБА_1
проживає у житловому будинку по
АДРЕСА_1, який належить на праві
приватної власності відповідачці
ОСОБА_2, без правових підстав, вона не
відноситься до членів сім»ї
відповідачки, з нею не укладався
договір найму (оренди) житла чи
будь-який інший договір, який би
надавав би їй право прождивати у
вказаному будинку, а тому ОСОБА_1
підлягає виселенню з будинку без
надання їй іншого житла, й у цій частині
зустрічний позов підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.88 ЦПК
України з відповідача також підлягають
стягненню понесені позивачем та
документально підтверджені судові
витрати.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 88, 212-215, ЦПК
України, ч. 1 ст. 317, ст.ст. 210, 321, ст.ст. 526,
530, , ч. 1 ст. 570, ч. 3 ст. 571, ч. 1 ст. 615, ст. ст.
640, 1212 ЦК, ст. 150 ЖК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 кошти набуті без правової
підстави в сумі 19000 грн.

( Дев"ятнадцять тисяч грн.) та судовий
збір в сумі 243,60 грн.

Зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди
купівлі-продажу будинку дійсною та про
її розірвання, відшкодування збитків
та зобов"язання не чинити перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення з будинку задовольнити
частково.

Зобов"язати ОСОБА_1 не чинити
перешкод ОСОБА_2 у користуванні
власністю, а саме житловим будинком, що
розташований в АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_1 з житлового
будинку, розташованого в АДРЕСА_1, який
належить на праві власностіОСОБА_2, без
надання іншого житлового приміщення.

Стягнути із ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243,60
грн.

В задоволенні іншої частини
зустрічних позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається до судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Кіровоградської області протягом
десяти днів з дня його проголошення
через Бобринецький районний суд
Кіровоградської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.М. Адаменко