У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П.., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік
О.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредит
Колекшн Груп» до ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення апеляційного
суду Запорізької області від 21
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредит Колекшн
Груп» (далі - ТОВ «Кредит Колекшн Груп»)
звернулося до суду з позовом, у якому
зазначало, що 30 липня 2008 року між
Публічним акціонерним товариством
«Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та
ОСОБА_7 укладено кредитний договір №
0708/0708/50-1565, за умовами якого останній
надано кредит у розмірі 9540 грн.

23 березня 2011 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» уклали договір
факторингу № 6, на підставі якого ПАТ
«Сведбанк» відступило факторові ТОВ
«Кредит Колекшн Груп» свої права
вимоги заборгованості за кредитними
договорами, зокрема, за договором від
30 липня 2008 року, укладеним з
ОСОБА_7

Станом на дату відступлення права
вимоги загальна сума заборгованості
відповідачки складала 44 185 грн 71 коп.,
яку ТОВ «Кредит Колекшн Груп» просило
стягнути з ОСОБА_7

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 18 квітня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 21 листопада 2013
року рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 18 квітня 2013 року скасовано,
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ТОВ «Кредит Колекшн
Груп» заборгованість за кредитним
договором у розмірі 16 577 грн 48 коп., з
якої: 9075 грн 94 коп. - заборгованість за
кредитом; 6433 грн 06 коп. - заборгованість
за відсотками за користування
кредитом; 1068 грн 48 коп. - комісія за
прострочену заборгованість. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7
- ОСОБА_8, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції керувався тим, що банк не
надав суду оригіналу договору
факторингу та виписки за рахунком
відповідачки, не надав акта
прийому-передавання документів за
договором факторингу від 23 березня 2011
року № 6, а також доказів про те, що
відповідачка належним чином
повідомлена про укладення вказаного
договору факторингу. Крім того
відповідно до копій квитанцій про
погашення кредитної заборгованості
виплати за кредитним договором
припинено у 2009 році.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов
частково, суд апеляційної інстанції
керувався тим, що неповідомлення про
заміну кредитора тягне наслідки для
боржника лише у вигляді можливості
виконання зобов'язання не новому, а
колишньому кредитору.

Із такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна з огляду
на наступне.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Встановлено, що 30 липня 2008 року між ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_7 укладено
кредитний договір № 0708/0708/50-1565, за
умовами якого останній надано кредит у
розмірі 9540 грн строком до 30
липня 2011 року (а.с. 4−?6).

У матеріалах справи міститься копія
договору факторингу № 6, укладеного 23
березня 2011 року між ПАТ «Седбанк» та
ТОВ «Кредит Колекшн Груп», відповідно
до якого ПАТ «Сведбанк» відступило
факторові ТОВ «Кредит Колекшн Груп»
свої права вимоги за кредитними
договорами у розмірі портфеля
заборгованості (а.с. 15).

На підтвердження своїх вимог до ОСОБА_7
позивач надав суду додаток № 1 до
договору факторингу від 23 вересня 2011
року № 6 - реєстр заборгованості та
розрахунок заборгованості
відповідачки за кредитним договором
від 30 липня 2008 року № 0708/0708/50-1565, що
станом на 15 листопада 2012 року склав 44 185
грн 71 коп. (а.с. 13−?14).

Задовольняючи позовні вимоги банку
частково, апеляційний суд вважав, що
позивачем надано достатньо доказів на
підтвердження своїх позовних вимог,
проте у матеріалах цивільної справи
відсутній оригінал кредитного
договору, договору факторингу, а також
виписки за рахунком ОСОБА_7, незважаючи
на те, що ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 20 березня 2013 року
витребувано у позивача оригінали
вказаних документів.

Таким чином, апеляційним судом
порушено вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України у
контексті належності та допустимості
доказів про укладення договору
факторингу щодо спірного кредитного
договору.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами),
починається стосовно кожної окремої
частини від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Такі висновки узгоджуються з правовою
позицією Верховного Суду України,
висловленою у постанові від 06
листопада 2013 року № 116.

Позивачем не спростовано, що останній
платіж за кредитним договором
відповідачка здійснила 13 лютого 2009
року, що підтверджено копією квитанції
№ N1407-5 (а.с. 33). Заяву про застосування
позовної давності ОСОБА_7 подано до
суду першої інстанції 29 січня 2013
року (а.с. 29).

Із урахуванням вказаного розрахунку
заборгованості ОСОБА_7 за
кредитним договором не проведено.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

На порушення вказаних вимог закону у
рішенні апеляційного суду не наведено
розрахунку заборгованості та мотивів,
за яких суд вважав, що банк надав
розрахунок заборгованості, який не
відповідає дійсному. Висновки суду
ґрунтуються на припущеннях, що є
порушенням ст. 4 ст. 60 ЦПК України.

Судом не дотримано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК
України, не встановлено фактичні
обставини, не досліджено докази, надані
сторонами, та не надано цим доказам
відповідної правової оцінки, а суд
касаційної інстанції зазначеними
повноваженнями не наділений, тому
рішення апеляційного суду належить
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 342, 343, 344, 345,
349 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 -
ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 21 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: Є.П.
Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік