Справа № 203/2418/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 травня 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернулась позивач із вищевказаним
позовом, в обґрунтування якого
послалась на те, що їй на праві
власності на підставі свідоцтва про
право на спадщину належить квартира
АДРЕСА_1, де на теперішній час
зареєстроване місце проживання
відповідача, який в квартирі не
проживає. Посилаючись на викладене та
вказуючи, що позивачу доводиться також
платити комунальні платежі за
зареєстрованого відповідача, проти
реєстрації його місця проживання вона
заперечує, згоди на неї не давала, і це
порушує її права власника, позивач
просила суд визнати відповідача таким,
що втратив право на користування
вказаним житловим приміщенням, а також
зняти відповідача із реєстрації місця
проживання у вказаній квартирі.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
наполягав на їх задоволенні в повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, в зв'язку із чим суд вважає за
можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК
України здійснити розгляд даної
цивільної справи в заочному порядку
відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК
України.

Вислухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали
цивільної справи, суд приходить до
наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачу на підставі свідоцтва про
право власності на спадщину за законом
від 29 січня 2014 року на праві приватної
власності належить 1/6 частина квартири
АДРЕСА_1. Свідоцтво на 5/6 часток даної
квартири ще не видано. (а.с.5-6)

Також судом встановлено, що станом на
час розгляду справи за адресою
вищевказаної квартири зареєстроване
місце проживання позивача та
відповідача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4,
7).

При цьому, як з'ясовано судом з пояснень
учасників розгляду справи та не
спростовується матеріалами справи,
відповідач в квартирі позивача не
проживає, особистих речей у зазначеній
квартирі не має, домовленості між
сторонами щодо проживання відповідача
у квартирі відсутні.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами
Конституції України, ЦК України, ЖК
України.

Так, нормою ст.41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст.317, 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності
є непорушним, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права и
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Оскільки об'єктом права власності
(спірна квартира) є житловим
приміщенням, тому режим мешкання в ній
регулюється нормами Житлового кодексу
України.

Так, відповідно до норми ст.9 ЖК України
ніхто не може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом, житлові права охороняються
законом, за винятком випадків, коли
вони використовуються проти їх
призначення або з порушенням прав
інших громадян.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності квартиру,
користуються нею для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд.

Підсумовуючи вищевикладене та
приймаючи до уваги, що досліджені в
судовому засіданні докази не
викликають в суду жодних сумнівів щодо
їх належності, допустимості,
об'єктивності та достатності для
вирішення справи по суті, приймаючи до
уваги, що відповідач зареєстрований у
належній позивачу на праві власності
квартирі АДРЕСА_1 (інших співвласників
квартири наразі немає), однак у
зазначеній квартирі відповідач не
мешкає, житловою площею не
користується, своїх речей у квартирі не
має, між ним та власником житла
відсутні будь-які домовленості
стосовно найму відповідачем цього
житла, строків користування житлом, суд
приходить до висновку, що заявлені
позивачем вимоги підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат та враховуючи
волевиявлення представника позивача
щодо відсутності необхідності
стягувати з відповідача сплачений
позивачем судовий збір, суд приходить
до висновку, що судові витрати у справі
відшкодування не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321,
391 ЦК України, ст.ст.9, 150 ЖК України,
ст.ст.10, 11, 57-61, 64, 88, 169, 208, 209, 212-215, 223, Глави
8 Розділу ІІІ ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1, та зняти його з реєстрації
місця проживання у зазначеній
квартирі.

Заочне рішення суду набирає законної
сили в порядку, передбаченому ст.ст.223,
232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції шляхом подання
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур