АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2940/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бондаренко В. М. Доповідач - Куценко
Т.Р. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

28 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 05 лютого
2014 року, по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на іпотечне майно, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Кредитні ініціативи» у жовтні 2013
року звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
іпотечне майно.

Рішенням Павлоградського районного
суду м. Дніпропетровська від 05.02.2014 року
позовні вимоги ТОВ «Кредитні
ініціативи» задоволено, звернуто
стягнення на предмет іпотеки, а саме
квартиру АДРЕСА_1, встановлено спосіб
реалізації товару шляхом продажу з
прилюдних торгів. Вирішено питання
щодо судових витрат /а.с. 131-136/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити ТОВ «Кредитні
ініціативи» в задоволенні позовних
вимог посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права /а.с. 142-144/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлені строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування
під відступлення права грошової
вимоги) одна сторона (фактор) передає
або зобов'язується передати грошові
кошти в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору факторингу, згідно
з ч.1 ст. 1078 ЦК України, може бути право
грошової вимоги, строк платежу за якою
настав (наявна вимога), а також право
вимоги, яке виникне в майбутньому
(майбутня вимога).

Положеннями ч.1 ст. 512 ЦК України
передбачено, що кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 13.06.2008 року ВАТ
«Сведбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 уклали
кредитний договір № 0320/0608/45-017
відповідно до якого банк надав ОСОБА_2
кредит в розмірі 40000 доларів США зі
сплатою 11,90 % річних за весь строк
фактичного користування кредитом з
кінцевим терміном повернення 13.06.2026
року /а.с. 8-16/.

08.04.2009 року було підписано договір про
внесення змін та доповнень до
вищевказаного договору /а.с. 17-18/. 15.06.2009
року підписано додаткову угоду № 2 до
кредитного договору /а.с. 19/.

В забезпечення виконання цього
зобов'язання 13.06.2008 року між ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено
договір іпотеки № 0320/0608/45-017- Z-1,
відповідно до якого ОСОБА_2 надав в
іпотеку належне йому майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 20-25/.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке
виступає правонаступником ВАТ
«Сведбанк», яке в свою чергу виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ТОВ Факторингова компанія «Вектор
Плюс» укладеного договір факторингу №
15 /42-43/.

28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та
ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено
договір факторингу, та договір про
передачу прав за іпотечним договором
/а.с. 44-52, 54/.

ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним
договором не виконав, у зв'язку з чим,
станом на 13.04.2013 року у нього виникла
заборгованість в розмірі 83340, 43 доларів
США /а.с. 36/.

Факт існування заборгованості
відповідачем по справі не оспорюється,
в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2
підтверджує те, що він на протязі
чотирьох років не сплачує
заборгованість за кредитним договором
та відсотки за користування ним.

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що іпотекою є вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

При вищенаведених обставинах справи,
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» про
звернення стягнення на предмет іпотеки
підлягають задоволенню.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ОСОБА_2 що строк повернення кредиту у
нього 13.06.2026 року, що право грошової
вимоги обумовлено певною подією, а саме
несплати ним за кредитом в наступні
періоди, а тому фактор може звертатися
до суду лише з вимогою про стягнення
поточної заборгованості, а не всього
тіла кредиту, то з ним погодитися
неможливо, з наступних підстав.

Згідно п.1.1 Договору факторингу № 15
укладеного 28.11.2012 року між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «Факторинговою
компанією «Вектор плюс», права вимоги
це права грошової вимоги банку щодо
погашення (стягнення) заборгованостей
з боржників, які виникли, а також ті, які
можуть виникнути у майбутньому
(майбутня вимога у розумінні ст. 1078 ЦК
України), підставі кредитних договорів
та підтверджуються документацією.

Таке ж саме положення має і договір
факторингу укладений між ТОВ
«Факторинговою компанією «Вектор
плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від
28.11.2012 року.

Таким чином, позивач має право вимоги
не лише в порядку ч.2 ст. 1087 ЦК України, а
і в цілому.

Згідно п. 11 Іпотечного договору від
13.06.2008 року іпотеко держатель набуває
право звернути стягнення на предмет
іпотеки в разі невиконання
іпотекодавцем основного зобов'язання
повністю або частково, у тому числі
якщо іпотекодавець не поверне
Іпотекодержателю суму кредиту,
проценти за користування кредитом,
пеню, іншу заборгованість, не сплатить
платежі та штрафи, що передбачені або
випливають з основного зобов'язання, а
також в інших випадках, передбачених
основним зобов'язанням та цим
договором, у тому числі у випадку
одноразового прострочення основного
зобов'язання.

При настанні зазначених у першому
абзаці цього пункту договору випадків
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю письмову вимогу про
усунення порушення основного
зобов'язання та зобов'язань,
передбачених цим договором, у строк, що
не перевищує тридцяти календарних
днів, та попередження про звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
невиконання цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога іпотеко
держателя залишається без задоволення,
іпотеко держатель вправі розпочати
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач листом від 03.06.2013 року висунув
відповідачу вимоги про усунення
порушень за кредитним договором, в
якому вказав суму заборгованості та
повідомив про можливе звернення
стягнення на предмет іпотеки /а.с. 37/.

Щодо посилань ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі на порушення позивачем положень
ч.1 ст. 1082 ЦК України, а саме те, що він не
отримував повідомлень про
відступлення права грошової вимоги
факторові, а тому ніяких зобов'язань
перед позивачем у нього не виникло, то з
ними також неможна погодитися, через
те, що у відповідності до ст. ст. 1081, 1082
ЦК України боржник, який не отримав
повідомлення про передачу права вимоги
іншій особі, не позбавляється обов'язку
погашення заборгованості, а лише має
право на погашення заборгованості
первинному кредитору і таке виконання
зобов'язання є належним.

Неотримання боржником письмового
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові не є
перешкодою для реалізації права
фактора звернутися до суду, а боржник
має можливість заперечувати проти цих
вимог.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міскрайонного
суду Дніпропетровської області від 05
лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :