Справа №: 671/973/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року Волочиський
районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Ніколової С.В.

при
секретарі Хрупайло Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
судовому засіданні в м. Волочиську
подання державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Волочиського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України,

встановив:

Державний виконавець відділу ДВС
Волочиського районного управління
юстиції Андріяш В.В. звернувся
до суду із поданням про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2, посилаючись на те, що
боржник ОСОБА_2 в добровільному порядку
не виконує рішення Волочиського
районного суду від 17 березня 2009 року
про стягнення з нього аліментів на
користь ОСОБА_3 та систематично
ухиляється від його виконання, на
виклики державного виконавця не
з'являється, на території Хмельницької
області не зареєстрований.

Від державного виконавця ВДВС
Волочиського районного управління
юстиції надійшла письмова заява про
розгляд подання у його відсутності,
подання підтримує.

Дослідивши матеріали подання та
виконавчого провадження по виконанню
рішення Волочиського районного суду
від 17 березня 2009 року, суд вважає, що
вимоги подання є безпідставними та не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець в процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 11
цього ж Закону державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ст. 32 Закону
України "Про виконавче провадження"
заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

З огляду на викладені норми
закону, першочерговими заходами
примусового виконання рішень є
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб.

Судом встановлено, що 17 березня 2009
року на виконання рішення Волочиського
районного суду Хмельницької області
області від 17 березня 2009 року видано
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 500
грн. щомісячно на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 18
лютого 2009 року і до досягнення сином
повноліття.

2 квітня 2009 року постановою
державного виконавця ВДВС
Волочиського районного управління
юстиції Павлика Е.М. відкрито виконавче
провадження за вказаним виконавчим
листом щодо ОСОБА_2

Цією ж постановою боржнику ОСОБА_2
запропоновано добровільно сплачувати
аліменти щомісячно, починаючи з 18.02.2009
року, однак в матеріалах справи
відсутні докази того, що боржник
отримав копію постанови.

В матеріалах виконавчого
провадження також відсутні належні
докази того, що боржник ОСОБА_2
систематично ухиляється від виконання
рішення суду та не з'являється на
виклики державного виконавця.

В матеріалах виконавчого
провадження наявні акти державного
виконавця від 31.03.2011 року та від 01.09.2011
року, з яких вбачається, що боржник,
після отримання внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
тілесних ушкоджень, на протязі
тривалого часу перебував на лікуванні
в Хмельницькій обласній лікарні.

З довідки-розрахунку
заборгованості ОСОБА_2 по сплаті
аліментів вбачається, що станом на
22.05.201 року ОСОБА_2 має заборгованість на
загальну суму 28287 грн. 50 коп. Згідно
даної довідки ОСОБА_2 частково
сплачував аліменти, зокрема у 2013 році
сплатив аліменти у сумі 513 грн., у 2014
році сплатив 1000 грн.

До подання державного виконавця
не додано будь-яких достовірних
доказів того, що боржник ОСОБА_2 свідомо
ухиляється від виконання, тобто має
реальну змогу виконати зобов'язання у
повному обсязі або частково, але не
робить цього без поважних причин. Не
містять таких доказів і матеріали
виконавчого провадження.

Саме невиконання боржником
самостійно зобов'язань не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду обов'язків.

За наведених обставин суд не
вбачає підстав для тимчасового
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України , а тому в задоволенні подання
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Волочиського районного управління
юстиції слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 197, 377-1, 293 ч. 1 п. 24-1
ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні подання держаного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Волочиського
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: