інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/3099/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 50
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів
Фінагєєва В.О., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 01 квітня 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, завданої в
результаті нестачі,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся до суду із
позовом про відшкодування шкоди,
завданої в результаті нестачі.
Заявлені позовні вимоги мотивував тим,
що 29 березня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
перебуваючи на посадах
водія-інкасатора в ПАТ КБ «ПриватБанк»,
виконуючи свої службові обов'язки,
здійснювали інкасацію банкоматів
відповідно до маршрутного листа, перед
чим їм було проведено інструктаж та
видано ключі від банкоматів. Після
проведення інкасації відповідачі
прибули у касу перерахунку та
здійснили здачу 24 касет від терміналів
самообслуговування, серед яких була і
касета з BASS-терміналу TS205487 та всі ключі
від них, в якій були інкасовані грошові
кошти на загальну суму 55930 грн. 01 квітня
2013 року в результаті планового
моніторингу перерахунку грошових
коштів інкасованих терміналів було
виявлено факт нестачі грошових коштів
по BASS-терміналу TS205487 на загальну суму
147850 грн. Згідно договорів про повну
матеріальну відповідальність,
відповідачі взяли на себе повну
матеріальну відповідальність про
забезпечення схоронності довірених їм
банком грошових цінностей. Просив
стягнути солідарно із відповідачів на
користь позивача завдану матеріальну
шкоду в сумі 147850 грн.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 01
квітня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено в задоволенні позову.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 01 квітня 2014 року
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» про відшкодування
шкоди, завданої в результаті нестачі,
суд першої інстанції виходив із того,
що матеріали справи не містять даних,
які б свідчили про наявність у діях
відповідачів конкретних порушень при
виконанні покладених на них трудових
обов'язків, не доведено їх вини у цих
порушеннях, а також, що вони вчинені
саме відповідачами умисно чи з
необережності, а тому відсутні
передбачені законом підстави для
покладення на відповідачі
матеріальної відповідальності в
заявленому позивачем розмірі.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 10 квітня 2012 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено
трудовий договір, яким ОСОБА_2 прийнято
на посаду водія-інкасатора, та цього ж
дня укладено договір про повну
матеріальну відповідальність, згідно
п. 3 якого, працівник зобов'язується
дбайливо ставитися до матеріальних
цінностей роботодавця і вживати
заходів для запобігання заподіянню їм
шкоди, здійснювати свої повноваження
відповідно до процедур, правил,
порядків, зазначених у нормативних
актах роботодавця, вчасно повідомляти
роботодавцеві про всі обставини, які
загрожують забезпеченню цілісності
і/або схоронності матеріальних
цінностей, шахрайських дій відносно
матеріальних цінностей, належним чином
виконувати покладені нормативними
актами роботодавця посадові обов'язки,
вести облік, складати й надавати у
встановленому порядку товарно-грошові
й інші звіти про рух і залишки
переданих йому для зберігання,
застосування роботодавцем
матеріальних цінностей, брати участь у
інвентаризації переданих працівникові
для зберігання, використання
матеріальних цінностей, у тому числі
перевірках прийнятих працівниками
рішень у процесі розподілу
матеріальних цінностей,
відшкодовувати повну вартість
нанесеного винними діями і/або
бездіяльністю збитку, заподіяного
матеріальним цінностям.

Згідно п. 4 договору про повну
матеріальну відповідальність,
підставою для притягнення працівника
до матеріальної відповідальності є
заподіяний діями або бездіяльністю
працівника матеріальний збиток і/або
ушкодження матеріальних цінностей, які
належать роботодавцеві і/або іншим
особам, матеріальні цінності яких
перебувають у користуванні
роботодавця на підставі відповідних
угод між роботодавцем і такими особами.
Притягнення працівника до
матеріальної відповідальності
проводиться керівництвом роботодавця.
Роботодавець має право ініціювати
проведення перевірки причин утворення
збитку з урахуванням письмових
пояснень, наданих співробітниками
банку, матеріалів і висновків напрямку
«Безпека» роботодавця, матеріалів і
висновків напрямку «Психологічна
Служба» і інших напрямків, служб,
підрозділів, фахівців роботодавця, а в
необхідних випадках - також висновків
незалежних експертів, з метою
використання результатів перевірки в
процесі ухвалення рішення про
залучення працівника до матеріальної
відповідальності. Працівник
звільняється від відшкодування
збитків, якщо буде встановлено, що
збиток заподіяний не по його провині.
Збиток, заподіяний декількома
працівниками роботодавцеві, що
підлягає відшкодуванню,
розподіляється між працівниками
пропорційно ступеню провини кожного з
них, місячному посадовому окладу і
фактично відпрацьованому часу за
період від останньої інвентаризації до
дня виявлення збитку.

26 березня 2012 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено
трудовий договір, яким ОСОБА_1 прийнято
на посаду водія-інкасатора, та цього ж
дня укладено договір про повну
матеріальну відповідальність із
аналогічними умовами.

29 березня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
перебуваючи на посаді
водіїв-інкасаторів в ПАТ КБ
«ПриватБанк», виконуючи свої службові
обов'язки, здійснювали інкасацію
банкоматів за маршрутом № 9 відповідно
до маршрутного листа інкасації. До
початку інкасації о 9 годині ранку з
ними проведено інструктаж, про що
зроблено відмітку в журналі проведення
інструктажів, а також ОСОБА_2 отримано
ключі від банкоматів, терміналів і
касети BASS, про що зроблено відмітку у
журналі видачі касет з грошовою
готівкою і ключів від банкоматів і
терміналів. В тому числі ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 здійснювали інкасацію з
BASS-терміналу TS205487, встановленого у
відділенні «Академмістечко»
Київського ГРУ по пр. Академіка
Палладіна, 18/30 у м. Києві.

Здійснивши інкасацію усіх
BASS-терміналів (згідно маршрутного
листа інкасації), виконуючи посадові
інструкції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 о 21 годині
цього ж дня прибули в касу перерахунку
Київського ГРУ та здійснили здачу в
касу перерахунку 24 касети від
терміналів самообслуговування, серед
яких була і касета з BASS-терміналу TS205487,
та всі ключі від них.

29 березня 2013 року старшими касирами
каси перерахунку ОСОБА_3 та ОСОБА_4
складено акт про те, що 29 березня 2013
року при здачі касет із терміналів по
маршруту № 9 інкасаторами ОСОБА_2,
ОСОБА_1 були передані в касу
перерахунку 24 касети із загальної
кількості інкасованих терміналів. Із
них 24 касети були з чеками і 2 касети
порожні. Із заявлених в цей день в
маршрутному листі 24 терміналів були
розінкасовані 22, а також не включений
до маршрутного листа термінал TS200133. В
терміналах TS203968 і TS205482, включених до
маршрутного листа, розінкасація не
була проведена. Підписи ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 в даному акті відсутні.

Також керівними спеціалістами каси
перерахунку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складено
акт про відмову від ознайомлення і
підпису про нестачу, згідно якого
інкасаторам ОСОБА_2, ОСОБА_1 було надано
акт про здачу касет із терміналів по
маршруту № 9 за 29 березня 2013 року, в
якому була відсутня касета із
терміналу TS205487. Від ознайомлення з
актом і підпису його ОСОБА_2 та ОСОБА_1
відмовилися.

05 квітня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
надавали письмові пояснення на ім'я
заступника голови правління банка -
директору Київського ГРУ ПАТ КБ
«ПриватБанк» про те, що ними було
проінкасовано, згідно заявки, 22
BASS-термінали, в двох BASS-терміналах
проінкасація не проводилась в зв'язку з
тим, що в касеті BASS-термінала,
установленого по пр. Л.Курбаса, 16-а, не
було грошових коштів, і по пр. Свободи,
28, оскільки не доїхали до даної точки.
Крім того, ними було проінкасовано
BASS-термінал по пр. Космонавта Комарова
30/28, який не вказаний в заявці, але
обслуговується впродовж року. Таким
чином, всього ними було проінкасовано 23
BASS-термінали, касети, які повинні були
пломбуватися, були опломбовані, до
касет з грошовими коштами були
прикріплені супровідні документи -
чеки. Касети від терміналів і
банкоматів у них ніхто із касирів каси
перерахунку не приймав, вони як завжди
заносили касети до операційного залу
каси перерахунку і складали їх разом,
при кожній касеті від терміналів
самообслуговування з грошовими
коштами були прикріплені чеки
супровіду.

30 квітня 2013 року направленням «Служба
Безопасности» ПриватБанк видано наказ
№ ZAKL-2013/1-6673781 про покарання
співробітників Київського ГРУ ОСОБА_2
та ОСОБА_1, згідно якого, після внесення
01 квітня 2013 року в ПК CashManager звіту по
вигрузці касети проінкасованого
BASS-термінала TS205487, установленого у
відділенні «Академмістечко» Гр.Б
Київського ГРУ по пр. Академіка
Палладіна, 18/30 в м. Києві, за
інкасаційний період з 29 березня 2013 року
13:54:29 по 30 березня 2013 року 12:38:30 в сумі 55930
грн., 02 квітня 2013 року в ПК CashManager
відобразилась невідповідність повної
інкасації BASS-термінала TS205487 з нестачею
грошових коштів в сумі 147850 грн. У
висновку Департаменту моніторингу і
підтримки терміналів ГО вказано, що за
вказаний період інкасації BASS-термінала
TS205487 дійсно нестача складає в розмірі
147850 грн. Сума, що пройшла по CashManager 55930
грн., сума по логу транзакцій 203780 грн.,
сума по перерахункам Buh 147850 грн.
Ймовірними причинами виникнення даної
нестачі могли бути помилки при
заповненні звітів в комплексі CashManager,
пропущено звіт в комплексі CashManager
інкасації термінала TS205487 29 березня 2013
року 13:54:29 9191164 Unknown 147850,00 BASS-термінал
TS205487 інкасувався під логіком К1191164GVN.

14 травня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
ознайомлені з даним актом, при цьому
ОСОБА_2 зробив відмітку про незгоду із
його змістом.

11 червня 2013 року керівником
направлення ПАТ КБ «ПриватБанк» Back-Office
ГО складено довідку про те, що за фактом
інкасації BASS-термінала TS205487,
установленого у відділенні
«Академмістечко» Гр.Б. Київського ГРУ
по пр. Академіка Палладіна, 18/30 в м.
Києві (в період з 28 березня 2013 року по 30
березня 2013 року) виявлено факт нестачі
грошових коштів в сумі 147850 грн.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України,
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України,
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до статті 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність може
бути укладено підприємством,
установою, організацією з працівниками
(що досягли вісімнадцятирічного віку),
які займають посади або виконують
роботи, безпосередньо зв'язані із
зберіганням, обробкою, продажем
(відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей. Перелік таких
посад і робіт, а також типовий договір
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджуються в
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 29 грудня 1992
року № 14 «Про судову практику в справах
про відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками», суд у кожному випадку
зобов'язаний вживати передбачених
законом заходів до всебічного, повного
й об'єктивного з'ясування обставин, від
яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП
залежить вирішення питання про
покладення матеріальної
відповідальності та про розмір шкоди,
що підлягає відшкодуванню. Зокрема,
з'ясовувати: наявність прямої дійсної
шкоди та її розмір; якими
неправомірними діями її заподіяно і чи
входили до функцій працівника
обов'язки, неналежне виконання яких
призвело до шкоди; в чому полягала його
вина; в якій конкретно обстановці
заподіяно шкоду; чи були створені
умови, які забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника. Якщо шкоду заподіяно
кількома працівниками, в рішенні суду
має бути зазначено, які конкретно
порушення трудових обов'язків допустив
кожен працівник, ступінь його вини та
пропорційна їй частка загальної шкоди,
за яку до нього може бути застосовано
відповідний вид і межі матеріальної
відповідальності.

Суд першої інстанції, застосувавши до
спірних правовідносин наведені вище
вимоги закону, прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову, оскільки позивачем
не було доведено належними доказами як
наявності прямої дійсної шкоди та її
розміру, так і винних дій кожного із
відповідачів, які б потягли за собою
заподіяння позивачу матеріальної
шкоди.

Так, позивачем, крім факту недостачі
грошових коштів, не надано належних і
допустимих доказів, які б свідчили про
вину відповідачів у виникненні нестачі
грошових коштів, та не вказано механізм
її виникнення, з огляду на те, що
відповідачі не визнавали своєї вини у
виникненні нестачі, а наказом
направлення «Служба Безопасности»
ПриватБанк № ZAKL-2013/1-6673781, яким
відповідачі притягалися до
дисциплінарної відповідальності,
визначено, що ймовірними причинами
виникнення даної нестачі могли бути
помилки при заповненні звітів в
комплексі CashManager, тобто причинами,
незалежними від волі та дій
відповідачів.

Відповідно до п. 12 Постанови Кабінету
Міністрів України від 28 лютого 2000 року
№ 419 «Про затвердження порядку подання
фінансової звітності», п.п. «г» п. 3
Інструкції по інвентаризації основних
засобів, нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від 11
серпня 1994 року № 69, п. 1.4 глави 1 розділу
Х Постанови правління НБУ від 20 грудня
2005 року № 480 «Про затвердження
інструкції з бухгалтерського обліку
основних засобів і нематеріальних
активів банків України»,
передбачається обов'язкове проведення
інвентаризації у разі встановлення
фактів крадіжок або зловживань,
псування цінностей (на день
установлення таких фактів).

Проте такої інвентаризації позивачем
після виявлення нестачі 30 березня 2014
року не проводилося, а 01 квітня 2014 року
було проведено плановий моніторинг
перерахунку грошових коштів
інкасованих терміналів, при цьому в
позовній заяві позивачем не
обґрунтовано, відповідно до яких вимог
закону здійснено дану перевірку.

Крім того, первинні облікові документи,
надані позивачем на підтвердження
своїх вимог, містять суперечливі дані,
зокрема щодо дати інкасації (28, 29 або 30
березня) і обставин щодо її результатів
(наявність або відсутність касети з
терміналу TS205487).

Відповідно до Інструкції з організації
інкасації коштів та перевезення
валютних цінностей у банківських
установах в Україні, затвердженої
Постановою правління Національного
банку України від 14 лютого 2007 року № 45,
касетою є спеціалізована тара для
транспортування, зберігання та обліку
валютних цінностей. Касета
опломбовується пломбами, які фіксують
її кришку щодо корпусу в закріпленому
стані. Приймання (здавання)
інкасаторами цінностей у касетах
здійснюється без розкриття касет і
порушення пломб, якими ці касети
опломбовані. Мішки (касети) з готівкою,
до яких є зауваження відповідальних
осіб, у присутності інкасаторів
відкриваються, готівка виймається та
перевіряється в установленому порядку.
У разі невідповідності вкладення мішка
(касети) даним опису цінностей
складається акт про розбіжності, який
підписують відповідальні особи та
інкасатори і затверджує завідувач
відділу (сектору) касових операцій
територіального управління.

Проте вказаного акту про розбіжності
позивачем при здачі касет в
операційному залі не складалося.

Також під час розгляду апеляційної
скарги представник позивача не
заперечувала тих обставин, що касети
відповідно були опломбовані пломбами,
що не були пошкодженими.

Як вбачається із матеріалів справи, 29
березня 2013 року старшими касирами каси
перерахунку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено
акт про те, що 29 березня 2013 року при
здачі касет із терміналів по маршруту
№ 9 інкасаторами ОСОБА_2, ОСОБА_1 були
передані в касу перерахунку 24 касети із
загальної кількості інкасованих
терміналів. Із них 24 касети були з
чеками і 2 касети порожні. Із заявлених
в цей день в маршрутному листі 24
терміналів були розінкасовані 22, а
також не включений до маршрутного
листа термінал TS200133. В терміналах TS203968
і TS205482, включених до маршрутного листа,
розінкасація не була проведена.
Підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в даному акті
відсутні.

Також керівними спеціалістами каси
перерахунку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складено
акт про відмову від ознайомлення і
підпису про нестачу, згідно якого
інкасаторам ОСОБА_2, ОСОБА_1 було надано
акт про здачу касет із терміналів по
маршруту № 9 за 29 березня 2013 року, в
якому була відсутня касета із
терміналу TS205487. Від ознайомлення з
актом і підпису його ОСОБА_2 та ОСОБА_1
відмовилися.

Разом із тим згідно розділу ІІІ
Інструкції з організації інкасації
коштів та перевезення валютних
цінностей у банківських установах в
Україні, затвердженої Постановою
правління Національного банку України
від 14 лютого 2007 року № 45, перевезення
валютних цінностей між банком і його
територіально відокремленими
підрозділами (філіями, відділеннями) та
до пунктів обміну валют, банкоматів і у
зворотному напрямку здійснюється з
використанням визначених відповідно
до цього порядку окремих документів,
серед яких прибутково-видатковий
касовий ордер, опис цінностей,
доручення на перевезення валютних
цінностей, супровідна відомість до
сумки з готівкою, супровідний касовий
ордер до сумки з валютними цінностями.
Допускається додаткове використання
інших документів, розроблених банком
для виконання визначених у Положенні
про підрозділ завдань щодо
внутрішньобанківських перевезень
цінностей. Доручення на перевезення
валютних цінностей оформляє
уповноважена особа підрозділу
інкасації, який здійснюватиме
перевезення валютних цінностей, згідно
з порядком, установленим внутрішнім
документом банківської установи, і
видає старшому бригади інкасації за
підписами керівника банківської
установи (його заступника або
уповноваженої на підставі довіреності
особи відповідно до вимог
законодавства), головного бухгалтера
(його заступника або уповноваженої на
підставі довіреності особи відповідно
до вимог законодавства) на лицьовому
боці та керівника підрозділу інкасації
банківської установи або його
заступника на зворотному боці
доручення.

Однак позивачем не надано будь-яких
доказів із наведеного переліку,
зокрема на підтвердження загального
розміру грошових коштів, які позивач
уповноважував відповідачів
інкасувати.

Таким чином оскільки позивачем не
надано суду належних та допустимих
доказів про винне порушення
відповідачами обов'язків за трудовим
договором і про наявність причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
ОСОБА_2, ОСОБА_1 та шкодою, яка, за
позицією ПАТ КБ «ПриватБанк»,
наступила, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, що висновком
службового розслідування по факту
пропажі касети BASS термінала TS205487 з
грошовими коштами, підтверджується, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 грубо були порушені
вимоги розділу 3 «Вимоги безпеки під
час роботи по перевезенню цінностей та
інкасації» Пам'ятки (Інструкції)
працівнику підрозділу інкасації перед
виїздом на маршрут інкасації,
затвердженої наказом від 07 вересня 2010
року № РR-2010-264 «Про затвердження
інструкції інкасатора по правилам
застосування та отримання
травматичної зброї, а також правилах
поведінки інкасаторських бригад»,
Інструкції з організації перевезення
валютних цінностей та інкасації коштів
у банківських установах, затвердженої
Постановою Правління НБУ № 45 від 14
лютого 2007 року, що могло привести до
заволодіння грошовими коштами банку
сторонніми особами і до подальшого
спричинення матеріальних збитків. Так,
дані доводи висновків суду першої
інстанції не спростовують.

При цьому колегія суддів враховує, що
апелянтом не зазначено, які саме вимоги
інструкцій порушено відповідачами, в
чому полягали, на думку позивача, їх
протиправні дії або бездіяльність.

Крім того, колегія суддів враховує, що
рішенням Апеляційного суду Київської
області від 11 грудня 2013 року частково
задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання звільнення з
роботи незаконним, скасування наказу
про звільнення, поновлення на займаній
посаді, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральної
шкоди. Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд посилався
на те, що матеріали справи не містять
даних, які б свідчили про наявність у
діях ОСОБА_1 конкретних правопорушень,
не доведено його вини у цих порушеннях,
а також, що вони вчинені саме позивачем
умисно чи з необережності, крім того,
відповідачем не було надано жодного
належного доказу, який би підтвердив
факт заподіяння шкоди банку.

Також, згідно п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 29 грудня 1992
року № 14 «Про судову практику в справах
про відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками», судам слід мати на
увазі, що до позовних заяв про
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної
діями працівника, які мають ознаки
діянь, переслідуваних у кримінальному
порядку (п.3 ст.134 КЗпП), повинні
додаватись докази, які підтверджують,
що вчинення працівником таких діянь
встановлено у порядку кримінального
судочинства.

Зважаючи на те, що позивач як на
підставу позову посилається на
порушення відповідачами вимог
посадових інструкцій, що потягло тяжкі
наслідки у вигляді завдання банку
матеріальної шкоди в розмірі 147850 грн.,
колегія суддів приймає до уваги, що
позивачем не надано доказів, які
підтверджують встановлення у порядку
кримінального судочинства факту
вчинення даними працівниками
службової недбалості.

Також колегія суддів враховує, що
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» та договорами про
повну матеріальну відповідальність не
передбачено солідарної
відповідальності декількох
працівників у разі заподіяння ними
шкоди, а завдана шкода стягується
пропорційно ступеню провини кожного з
них, місячному посадовому окладу і
фактично відпрацьованому часу за
період від останньої інвентаризації до
дня виявлення збитку.

Отже, матеріальна відповідальність у
трудовому праві має характер часткової
відповідальності, коли кожна особа,
винна в заподіянні шкоди, несе
відповідальність лише за наслідками
власних дій і відшкодовує збитки
частково.

Проте позовні вимоги були заявлені
позивачем без врахування зазначених
положень, судом першої інстанції даним
обставинам було дано належної оцінки.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 01
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Сліпченко О.І.