Справа №487/1680/14-ц 04.06.2014 04.06.2014 04.06.2014
Провадження №22-ц/784/1628/14
Провадження №22ц/784/1628/14
Головуючий суду першої
інстанції - Боброва І.В.
Суддя-доповідач апеляційного
суду - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Локтіонової О.В., Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання -
Рудніком Є.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

представника ОСОБА_5 -

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 14 квітня 2014 року,

ухвалене за позовом ОСОБА_5, яка діє в
інтересах своєї малолітньої доньки
ОСОБА_6, до ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 про визнання заповіту
недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

14 лютого 2014 року ОСОБА_8, діючи в
інтересах ОСОБА_6, пред'явила до ОСОБА_4
позов про визнання недійсним заповіту,
який обґрунтувала наступним.

22 листопада 2003 року між нею та ОСОБА_9
був зареєстрований шлюб, під час якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька
ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік помер.

За життя йому належала 1/3 частка
квартири АДРЕСА_1, яку він 20 липня 2010
року заповів з усім іншим наявним у
нього на час смерті майном своєму брату
ОСОБА_4

Оскільки її чоловік, на думку
позивачки, при складенні заповіту
помилявся щодо обставин, які мають
істотне значення, вона просила визнати
заповіт недійсним на підставі ст.229 ЦК
України.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14 квітня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду,
позивачка через свого представника
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просила рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення - про задоволення
її позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з
того, що він є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 22
листопада 2003 року між ОСОБА_9
та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, під
час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася
донька ОСОБА_6 (а.с.2).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер (а.с.15).

За життя йому належала 1/3 частка
квартири АДРЕСА_1, яку він 20 липня 2010
року заповів з усім іншим наявним у
нього на час смерті майном своєму брату
ОСОБА_4 (а.с.26, 50).

Рішеннями Заводського районного суду
м.Миколаєва від 11.05.2012 р., 21.05.2013 р., 06.12.2013
р., які залишені без змін ухвалами
апеляційного суду Миколаївської
області, встановлено, що при складанні
ОСОБА_9 заповіту не було допущено
порушень ст.15 Закону України «Про
нотаріат», п.9 Інструкції «Про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України» щодо форми заповіту та його
посвідчення. ОСОБА_9 у момент вчинення
даного правочину усвідомлював
значення своїх дій та міг керувати
ними, його волевиявлення було вільним і
відповідало його волі.

Пред'являючи позов про визнання
недійсним вказаного заповіту,
позивачка, яка є дружиною заповідача та
законним представником малолітньої
спадкоємиці за законом, посилалася на
те, що ОСОБА_9, заповідаючи своє майно
відповідачу, помилився щодо обставин,
які мають істотне значення. Він бажав
щоб все його майно після смерті
належало дочці. Однак, він помилився зі
спадкоємцем, вважаючи, що той після
його смерті буде опікуватися його
дочкою. Нотаріус же не роз'яснила
заповідачу, що він може іншим способом
забезпечити права дитини.

Згідно з ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа,
яка вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Визнати правочин недійсним за ст.229 ЦК
України можливо у випадку, якщо має
місце невідповідність між внутрішньою
волею сторони її зовнішнім
волевиявленням, спричинена не
внутрішнім психічним чи фізичним
станом особи, а хибним (помилковим)
сприйняттям обставин, обумовленим їх
властивостями.

Помилка - це неправильне сприйняття
особою істотних обставин правочину, що
вплинуло на її волевиявлення, за
відсутності якого можна було б вважати,
що правочин не був вчинений.

Пункт 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсним» №9 від 06
листопада 2009 року роз'яснює, що
обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (ст.229 ЦК), мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Проаналізувавши викладене, колегія
суддів вважає, що висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову ОСОБА_5 є
правильним.

Позивачкою не доведено наявності
підстав для застосування судом ст.229 ЦК
України для визнання недійсним
заповіту ОСОБА_9

Доводи, які вона зазначає у апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують.

За такого, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення
районного суду, оскільки воно є
законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
-ОСОБА_3 відхилити, а рішення
Заводського районного суду м.Миколаєва
від 14 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

У Х В А Л А