Справа №2-170/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року Галицький
районний суд м.Львова в складі:
головуючої судді - Волоско І.Р., при
секретарі - Козак Т.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м.Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя та
зустрічним позовом про визнання
майна особистою власністю ,-

В С Т А НО В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із
позовними вимогами до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя, яким
вважає квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль
«ПЕЖО 206» д.н.з. НОМЕР_1. При визначення
частки майна дружини просить
відступити від засади рівності часток
подружжя , збільшити її частку до 34 , з
врахуванням, що з нею проживають
неповнолітні діти , а розмір аліментів
, які вона одержує , недостатній для
забезпечення їхнього фізичного та
духовного розвитку.

В судовому засіданні вимоги
підтримала , просить задоволити.
Пояснила, що у зв»язку із складним
майновим станом не може ставити
питання про сплату нею компенсації
половини вартості автомобіля, тому
настоює на визначенні в даному спорі
лише ідеальної його частини.

Відповідач ОСОБА_2 проти
позову заперечив, пред»явив
зустрічний позов про визнання спірної
квартири та автомобіля його особистою
власністю; покликається на те,що
квартиру по АДРЕСА_1 він придбав за
власні кошти після отримання
спадщини після смерті дідуся; спільних
коштів у сім»ї на той час не було,
відтак, купити квартиру і машину вони
не могли. Оскільки він заперечує позов
і в частині поділу автомобіля,
вважаючи такий лише його власністю ,
тому не згідний сплачувати позивачці
будь-яку компенсацію його вартості.

Представник третьої особи -
орган опіки та піклування Галицької
районної адміністрації та
представник прокуратури Галицького
району м.Львова вирішення спору про
поділ спільного майна подружжя
залишають на розсуд суду; разом з тим,
вважають що слід врахувати інтереси
неповнолітніх дітей з метою
забезпечення їх житловою площею .

Суд, з»ясувавши дійсні
обставини справи та оцінивши в
сукупності надані сторонами докази,
вважає, що позов слід задоволити
частково, у зустрічному позові слід
відмовити, виходячи із наступного .

Відповідно до ст.ст. 60, 63 СК
України, майно,набуте подружжям за час
шлюбу,належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної
власності,незалежно від того,що один з
них не мав, з поважних причин навчання,
ведення домашнього господарства,
догляду за дітьми, хвороба тощо
самостійного заробітку доходу .
Дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ст.70 СК України, у
разі поділу майна, що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними .

Встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
20.05.2000року по 20.02.2009 року.

Як вбачається із договору
купівлі-продажу від 24.07.2003 року
сторонами придбано квартиру АДРЕСА_1. В
квартирі з часу її придбання постійно
проживає позивачка ОСОБА_1 з двома
неповнолітніми дітьми .

Безспірних доказів , які б
відповідали вимогам ст..ст.57,548 ЦПК
України про те, що спірна квартира
придбана ОСОБА_2 за власні кошти,
отримані ним від продажу квартири, яка
належала йому відповідно до свідоцтва
про право на спадщину, ним суду не
надано.

Крім того, слід врахувати, що
надання нотаріально засвідченої згоди
ОСОБА_1 на передачу в іпотеку спірної
квартири, укладення та підписання нею
іпотечного договору ОСОБА_2
відбувалось із дотриманням
відповідних процедур; тобто, станом на
2006 рік відповідач вважав дану квартиру
спільним майном, а не своєю приватною
власністю. Судом також встановлено, що
і на даний час ОСОБА_2 хоч і пред»явив
зустрічний позов про визнання
кв.АДРЕСА_1 його особистою власністю,
проте визнає, що квартира підлягає
поділу і сторонами з цього приводу
розглядались питання укладення
мирової угоди чи і інший спосіб
позасудового вирішення спору.

Неспроможними також є доводи
ОСОБА_2 про те, що за кошти від продажу
спадкового майна був придбаний
автомобіль «ПЕЖО206».

Таким чином, суд вважає, що
квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «ПЕЖО
206» д.н.з. НОМЕР_1 слід визнати спільним
майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Відтак, з врахуванням норм сімейного
законодавства. Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 12 ідеальну частину
квартири АДРЕСА_1 та на 12 ідеальну
частину автомобіля «ПЕЖО 206» д. н.з.
НОМЕР_1.

Суд не вбачає підстав для
збільшення частки позивачки ОСОБА_1, з
якою проживають діти, оскільки нею не
надано доказів , що розмір аліментів,
які вона одержує від ОСОБА_2 є
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного , духовного розвитку та
лікування.

Враховуючи те, що жоден із
подружжя не бажав вносити і не вніс
попередньо на депозитний рахунок суду
грошової компенсації половини
вартості автомобіля, який є
неподільною річчю і не може бути
реально поділений між сторонами, слід
визначити ідеальні частки подружжя у
цьому майні без його реального поділу
і залишити автомобіль у їх спільній
частковій власності, що відповідає
нормі ст..71 СК України.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 60,63,70,71,151-153
СК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати спільним майном подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та
автомобіль «ПЕЖО 206» д.н.з. НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 12 ідеальну частину
квартири АДРЕСА_1 та на 12 ідеальну
частину автомобіля «ПЕЖО 206» д. н.з.
НОМЕР_1.

В зустрічному позові ОСОБА_2
про визнання майна особистою
власністю

Термін оскарження рішення
суду - 10 днів з моменту його
проголошення до Львівського
апеляційного суду через Галицький
районний суд м.Львова.

Суддя
І.Р.Волоско.