311/1723/14-ц 15.05.2014
Справа № 6/311/62/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року

м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької
області у складі: судді Сидоренко Ю.В.,
при секретарі Давидчук Ю.С.,
розглянувши подання головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Василівського районного управління
юстиції Запорізької області Куроєд О.О.
про примусове проникнення до житла
боржника, -

В С Т А Н О В И В:

07.05.2014 року до Василівського районного
суду Запорізької області надійшло
подання головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Василівського
районного управління юстиції Куроєд
О.О. про примусове проникнення до житла
боржника, в якому зазначено, що у
провадженні відділу державної
виконавчої служби Василівського
районного управління юстиції
знаходиться зведене виконавче
провадження № ЄДРВП 40992940 із сумою, що
підляже стягненню 9258,43 грн. На
виконанні ВДВС Василівського РУЮ
перебувають наступні виконавчі
документи: виконавчий лист № 2-1050,
виданий 04.08.2010 року Василівським
районним судом Запорізької області про
стягнення з ОСОБА_2 на користь КП
«Дніпрорудненські теплові мережі»
суму боргу в розмірі 6623,06 гривень;
судовий наказ № 2-н/311/74/2011, виданий
26.01.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на
користь КУП «Наш дім»
Дніпрорудненської міської ради
Василівського району Запорізької
області у сумі 2635,37 гривень. Боржнику
було надано строк для виконання
рішення суду у добровільному порядку,
проте на теперішній час судові рішення
боржником у добровільному порядку не
виконані. Постановою від 06.12.2013 року
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника. При примусовому
виконанні судових рішень, 28.11.2013 року та
14.03.2014 року державним виконавцем
здійснено виїзд за адресою, зазначеною
у виконавчих документам: АДРЕСА_1, проте
боржник був відсутній, на неодноразові
звернення до хазяїв, двері квартири
ніхто не відчинив, про що складений
відповідний акт державного виконавця.
Боржнику залишено виклик про
зобов'язання явки на прийом до відділу
державної виконавчої служби, проте
боржник до відділу не з»явився,
підтверджуючих документів про сплату
суму боргу не надав. У зв'язку з тим, що
немає можливості отримати інформацію
про джерела отримання доходів до
боржника та номера рахунків, відкритих
юридичними чи фізичним особами, не має
можливості, майно, на яке можливо
звернути стягнення у боржника,
відсутнє, борг ОСОБА_2 не сплачує,
вимоги державного виконавця ігнорує.
Вищезазначені обставини
унеможливлюють потрапити до житла
боржника для складання акту опису та
арешту державного виконавця в рахунок
погашення суми боргу, тому державний
виконавець вимушений звернутися до
суду з даним поданням, в якому просить
надати дозвіл на примусове входження
до житлового приміщення за місцем
проживання боржника ОСОБА_2, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для
складання акту опису та арешту майна, в
разі його виявлення, в розрахунок
погашення суми боргу.

В судове засідання представник
заявника відділу державної виконавчої
служби Василівського РУЮ Запорізької
області не з»явився, проти заявлених у
поданні вимог, не заперечує. Питання по
суті подання відділ ДВС просить
вирішити на розсуд суду.

Дослідивши письмові матеріали подання,
суд вважає, що подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Василівського
районного управління юстиції
Запорізької області про примусове
входження до житла боржника
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на виконанні
відділу державної виконавчої служби
Василівського районного управління
юстиції знаходиться зведене виконавче
провадження № ЄДРВП 40992940, яке
складається з: виконавчого листа № 2-1050,
виданий 04.08.2010 року Василівським
районним судом Запорізької області про
стягнення з ОСОБА_2 на користь КП
«Дніпрорудненські теплові мережі»
суму боргу в розмірі 6623,06 гривень;
судового наказу № 2-н/311/74/2011, виданий
26.01.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на
користь КУП «Наш дім»
Дніпрорудненської міської ради
Василівського району Запорізької
області у сумі 2635,37 гривень. (а.с.5,19).

04.07.2014 року за виконавчим листом № 2-1050,
виданий 04.08.2010 року Василівським
районним судом Запорізької області про
стягнення з ОСОБА_2 на користь КП
«Дніпрорудненські теплові мережі»
суму боргу в розмірі 6623,06 гривень
постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Василівського районного управління
юстиції Запорізької області Куроєд О.О
від 04.07.2014 року відкрито виконавче
провадження та в цей же день накладено
арешт на все майно, що належить
боржнику ОСОБА_2 (а.с.6).

11.11.2013 року за судовим наказом №
2-н/311/74/2011, виданий 26.01.2013 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь КУП «Наш
дім» Дніпрорудненської міської ради
Василівського району Запорізької
області у сумі 2635,37 гривень, державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби

Василівського районного управління
юстиції Запорізької області Куроєд О.О
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження та 11.11.2013 року
постановою цього ж державного
виконавця накладено арешт на все майно,
що належить боржнику ОСОБА_3 (а.с.20,21).

18.11.2013 року вищевказані виконавчі
провадження об'єднані у зведене
виконавче провадження № ЄДРВП 40992940,
про що державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Василівського районного управління
юстиції Запорізької області Куроєд О.О
винесена відповідна постанова (а.с.30).

28.11.2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Василівського районного управління
юстиції Куроєд О.О. здійснений виїзд за
місцем проживання боржника ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1 але боржника не
виявлено, залишено виклик на прийом до
державного виконавця, про що складений
акт державного виконавця від 28.11.2013
року, копія якого міститься в
матеріалах справи (а.с.43).

14.03.2014 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Василівського районного управління
юстиції Куроєд О.О. повторно здійснений
виїзд за місцем проживання боржника
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 але боржника
не виявлено, залишено виклик на прийом
до державного виконавця, про що
складений акт державного виконавця від
14.03.2014 року, копія якого міститься в
матеріалах справи (а.с.46).

Боржник, згідно доводів подання, мешкає
за адресою: АДРЕСА_1

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України питання про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
особи або особи, у якої знаходиться
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб, при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Згідно ст. 4 Закону України „Про
виконавче провадження" заходами
примусового виконання рішень є
звернення стягнення на майно боржника,
звернення стягнення на заробітну
плату, доходи, пенсію, стипендію
боржника, вилучення у боржника і
передача стягувачеві певних
предметів, зазначених у рішенні, інші
заходи, передбачені рішенням.
Примусове проникнення до житла не є
першочерговим заходом примусового
виконання рішення.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України у справі № 1-18/2011 щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої ст.376 у взаємозв'язку зі
статтями 151, 152, 153ЦПК України,
роз'яснено, що Конституція України
проголосила Україну правовою державою
(стаття 1). Права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави;
утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави (частина друга статті 3
Конституції України). Конституційні
права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України
(частина перша статті 64 Основного
Закону України).

Кожному гарантується недоторканність
житла, не допускається проникнення до
житла чи до іншого володіння особи,
проведення в них огляду чи обшуку,
інакше як за вмотивованим рішенням
суду (частини перша, друга статті 30
Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та
недоторканність житла є не тільки
конституційно-правовим обов'язком
держави, а й дотриманням взятих
Україною міжнародно-правових
зобов'язань відповідно до положень
Загальної декларації прав людини 1948
року,Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права 1966 року. Зазначені
міжнародні акти згідно з частиною
першою ст.9 Конституції України є
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до статті 12 Загальної
декларації прав людини 1948 року, статті 8
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, пункту 1
статті 17 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права 1966
року ніхто не може зазнавати
безпідставного посягання на
недоторканність свого житла. При
здійсненні своїх прав і свобод кожна
людина може зазнавати тільки таких
обмежень, які встановлені законом
виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги до прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року, стаття
18 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія
недоторканності житла не поширюється
на випадки, коли суспільні інтереси
вимагають правомірного обмеження прав
людини, зокрема для захисту прав і
законних інтересів інших членів
суспільства. Обмеження права особи на
недоторканність житла, яке визначено в
Конституції України і
міжнародно-правових актах, визнається
легітимним втручанням держави в права
людини з метою забезпечення загального
блага.

В Україні, як правовій державі,
визнається і діє принцип верховенства
права (стаття 1, частина перша статті 8
Конституції України), який передбачає
панування права в суспільстві і
вимагає від держави його втілення у
правотворчу та правозастосовну
діяльність.

Права і свободи людини і громадянина
захищаються судом, завданням якого є,
здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечити
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України (частина перша статті 55
Основного Закону України, стаття 2
Закону

України „Про судоустрій і статус
суддів").

Відповідно до п.10 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
звертатися до суду з поданням про
постановлення вмотивованого рішення
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
або іншої особи, в якої перебуває майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб.

Згідно положень ч.3 ст.11 Закону України
„Про виконавче провадження", державний
виконавець при здійсненні виконавчого
провадження має право: безперешкодно
входити до приміщень і сховищ, що
належать боржникам або зайняті ними,
проводити огляд зазначених приміщень і
сховищ, при необхідності примусово
відкривати їх в установленому порядку,
опечатувати ці приміщення і сховища;
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в порядку, встановленому
законодавством.

Згідно приписів статті 5 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених Законом, неупереджено,
своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.5 ст.25
Закону України «Про виконавче
провадження» копії постанови про
відкриття виконавчого провадження
державним виконавцем надсилаються не
пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.31 цього
Закону, копії постанов державного
виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до ст.47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Крім того, згідно вимог ч.1 ст.27 Закону
України «Про виконавче провадження»
у разі ненадання боржником у строки,
встановлені ч.2 ст.25 Закону для
самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення, державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Таким чином, державний виконавець,
починаючи виконувати рішення, повинен
пересвідчитися, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк.

Разом з тим, як вбачається зі змісту
подання, копія постанови про відкриття
виконавчого провадження боржнику
взагалі не направлялась. Жодних
доказів, які б підтверджували
місцезнаходження боржника чи
отримання ним копії постанови про
відкриття виконавчого провадження,
суду не надано.

Як вбачається з доданих до подання
матеріалів, окрім акту державного
виконавця Куроєд О.О щодо виходу за
місцем реєстрації боржника, складеного
та підписаного самим державним
виконавцем, інші докази того, що
боржник ОСОБА_2 отримала копії постанов
про відкриття виконавчих проваджень
та, відповідно, пропозицію стосовно
добровільного виконання рішень суду,
відсутні.

Також судом зазначається про те, що
підстави для примусового проникнення
до житла боржника ОСОБА_2 в поданні не
підтверджуються. Даних про те, що у
вказаному в поданні житловому
приміщенні за адресою: АДРЕСА_1
знаходиться майно чи кошти боржника,
матеріали подання не містять, заява
стягувачів з проханням звернення до
суду з поданням про примусове
проникнення до житлового приміщення
боржника, не є достатнім доказом цієї
обставини.

В актах, на який посилається державний
виконавець щодо виходу до житла
боржника від 28.11.2013 року та 14.03.2014 року,
взагалі відсутні підписи понятих
(сусідів), тому до складених державним
виконавцем актів від 28.11.2013 року та
14.03.2014 року суд ставиться критично.

Також, у поданні державним виконавцем
не зазначено та не надано доказів, хто
саме перешкоджає входженню державного
виконавця до кімнати/квартири, а також
не надано доказів, зокрема довідки
житлових установ із зазначенням хто
саме на даний час проживає у даному
житловому приміщенні за адресою:
АДРЕСА_1

Державним виконавцем не наведено
жодних пояснень щодо проведення усіх
можливих заходів для виконання судових
рішень, передбачених ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
зокрема щодо з'ясування фактичного
місця перебування боржника, не
перевірено інформації щодо фактичного
проживання боржника за адресою,
вказаною у виконавчих документах та
наявності за вказаною адресою майна
боржника.

В матеріалах, наданих до подання
державного виконавця докази
належності вказаного житлового
приміщення боржнику ОСОБА_2, а не іншій
особі, відсутні.

Крім того, суду на надано доказів того,
що боржнику ОСОБА_2 належить на праві
власності чи користуванні
домоволодіння за вищевказаною адресою,
подання не містить відомостей щодо
форми власності житлового приміщення -
квартири АДРЕСА_1

З приписів статті 376 ЦПК України та
положень абзацу 10 частини 3 статті 5
Закону України «Про виконавче
провадження» вбачається, що подання
про примусове проникнення до житла
боржника можливе за умови відмови

боржника від добровільного допуску
державного виконавця до житла.

З матеріалів, наданих державним
виконавцем, не вбачається, що боржник
ОСОБА_2 не допустила державного
виконавця до квартири для перевірки
майнового стану або іншим чином
перешкоджає державному виконавцеві
здійснювати виконавчі дії.

Крім того, з матеріалів подання не
вбачається та документально не
підтверджено, що боржник був
повідомлений про вчинення державним
виконавцем відділу ДВС Василівського
РУЮ Запорізької області виконавчих
дій, пов'язаних із входженням до майна
боржника або докази належним чином
оформленої відмови боржника від
одержання документів виконавчого
провадження. В доданих до подання
матеріалах відсутні будь-які докази
того, що боржник відмовляється
допустити державного виконавця до
квартири, і взагалі, що він знає про
виконавчі дії державної виконавчої
служби.

До подання не додано жодних доказів,
які б свідчили про ознайомлення
боржника ОСОБА_2 про дату, час та місце
проведення вказаної у поданні
виконавчої дії і, внаслідок чого
боржник умисно ухиляється від допуску
державного виконавця до належного йому
житлового приміщення, або що боржник,
отримавши вищевказану вимогу, без
поважних причин відсутній в житловому
приміщенні, перешкоджає проведенню
виконавчих дій. Тому, з врахуванням
вищезазначеного, суд вважає, що
підстави для примусового входження до
житла відсутні.

Враховуючи вищевикладене, відсутність
достовірних даних на підтвердження
того факту, що боржник ОСОБА_2
попереджалася про здійснення виходу
державного виконавця для перевірки
майнового стану боржника та вчиняла
будь-які дії, що перешкоджають доступу
державного виконавця до квартири, а
відтак свідчать про ухилення від
виконання законних вимог державного
виконавця, тоді як відсутність
мешканців в квартирі під час виходу
державного виконавця, на думку суду, не
може бути визнана судом обставиною, що
дає підстави стверджувати про
перешкоджання в здійсненні його
законних повноважень, тому суд
приходить до висновку про відсутність
достатніх підстав та переконливих
мотивів необхідності примусового
входження до вищевказаного житлового
приміщення та вважає, що за даних
обставин подання державного виконавця
задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, а також те, що
входження до житла є крайньою мірою і
застосовується державним виконавцем у
випадку, якщо інші примусові заходи не
дали результатів і не надають
можливості примусово виконати рішення
суду, суд вважає необхідним відмовити у
прийняті рішення про примусове
проникнення до житла боржника ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.209,210,376 ЦПК України, ст.ст.4,5,6,11,25,27,31
Закону України «Про виконавче
провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Василівського районного управління
юстиції Запорізької області Куроєд О.О.
про примусове проникнення до житла
боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 -
відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
апеляційного суду Запорізької області
через Василівський районний суд
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області

Ю.В. СИДОРЕНКО