Ухвала

іменем україни

21 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Гончара В.П., Парінової
І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
державного підприємства «Львівський
науково-дослідний інститут» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, за
касаційною скаргою державного
підприємства «Львівський
науково-дослідний інститут» на рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 10 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 17 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до державного
підприємства «Львівський
науково-дослідний інститут» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
працювала у відповідача на посаді
контролера, наказом №201-к від 03 вересня
2012 року її звільнено у зв'язку із
виходом на пенсію.

Посилаючись на те, що при звільненні з
нею не було проведено повного
розрахунку, ОСОБА_4 просила стягнути з
державного підприємства «Львівський
науково-дослідний інститут» 14 660 грн
середнього заробітку за час затримки
належних їй при звільненні виплат.

Під час розгляду справи позивач
збільшила позовні вимоги, й просила
стягнути на її користь середній
заробіток за час затримки розрахунку в
розмірі 19 058 грн.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 10 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 17 лютого 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_4 17 665,30 грн середнього
заробітку за час затримки проведення
повного розрахунку при звільненні.

У касаційній скарзі державне
підприємство «Львівський
науково-дослідний інститут» просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати і передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

За правилами ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
частково позовні вимоги, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що з вини відповідача,
позивачу у день звільнення не були
виплачені належні від підприємства
суми.

Також судом вірно зазначено про те, що
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Такі висновки судів є обґрунтованими
та узгоджуються з матеріалами справи,
при встановленні зазначених фактів
судами не було порушено норм
цивільного процесуального
законодавства, правильно визначено
характер спірних правовідносин та
застосовано положення ст. ст. 116, 117 КЗпП
України .

Доводи касаційної скарги державного
підприємства «Львівський
науково-дослідний інститут» на увагу
не заслуговують й висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного
підприємства «Львівський
науково-дослідний інститут» відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 10 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 17 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.О. Савченко

В.П. Гончар

І.К.
Парінова