РІШЕННЯ

іменем України

14 травня 2014 року

м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретаря
Іванової О.В.

позивачки
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
стягнення аліментів на неповнолітню
дитину,

в с т а н о в и в:

01.04.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, зареєстрованого 21
серпня 2012 року (актовий запис №92)
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Зміївського районного управління
юстиції Харківської області, а також
про стягнення з ОСОБА_2 на її користь
аліментів на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в
розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з
дня подання позовної заяви до
досягнення сином повноліття.

В обґрунтування позову зазначила, що
21.08.2012 року між нею та відповідачем був
укладений шлюб, який зареєстрований
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Зміївського районного управління
юстиції Харківської області; мають
спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя з відповідачем не
склалося за причиною несумісництва
характерів, різні погляди на життя.
Шлюбні відносини між ними фактично
припинені 6 місяців тому, після чого
вона з дитиною проживає окремо,
примирення між ними неможливе, а
продовження шлюбу суперечить її
інтересам.

Відповідач не надає матеріальної
допомоги на утримання сина, чим ставить
її з дитиною у скрутне матеріальне
становище. Відповідач має в оренді
земельну ділянку площею 1 га, з якої
отримує дохід, інших дітей не має, тому
в змозі утримувати дитину та
сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн.
щомісячно.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
від позову не відмовилася, підтримала
позовні вимоги у повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві.
Водночас пояснила, що під час
подружнього життя відповідач не мав
заробітку, не утримував сім'ю, а жив на
кошти, що йому надавалися батьками.
Будь-яких фактичних даних щодо розміру
доходів відповідача вона не має. Сама
вона знаходиться у відпустці по
догляду за дитиною та отримує допомогу
щомісячно близько 700 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, подав письмові заперечення
проти позову, який визнав частково:
згоден з вимогою про розірвання шлюбу;
зазначив, що має можливість сплачувати
аліменти на утримання сина лише в
розмірі 400 грн. щомісячно.

Вислухавши позивачку, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд дійшов наступного:

Згідно свідоцтву про шлюб та
копії свідоцтва про народження сторони
перебувають в зареєстрованому шлюбі з
21.08.2012 року, від шлюбу мають: сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а. с. 4, 6).

Позивачкою в позовній заяві
зазначено, що фактично сторони
припинили шлюбні стосунки, проживають
окремо, спільне господарство не ведуть,
збереження шлюбу суперечило б їхнім
інтересам, спільна дитина проживає з
нею та знаходиться на її утриманні, а
відповідач матеріальної допомоги не
надає, проти чого не подав заперечень і
відповідач.

Спору про розділ майна та місце
проживання дитини між сторонами немає.

Згідно із ст.51 Конституції
України, шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки і чоловіка. Кожен із
подружжя має рівні права і обов'язки у
шлюбі та сім'ї.

Відповідно до Протоколу № 7 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод зі змінами,
внесеними Протоколом № 11 (стаття 5),
кожен із подружжя у відносинах між
собою і в їхніх відносинах зі своїми
дітьми користується рівними правами та
обов'язками цивільного характеру, що
виникають зі вступу у шлюб,
перебування в шлюбі та у випадку його
розірвання.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про
розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

У відповідністю зі ст. 112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_1
та відповідач ОСОБА_2 наполягали на
розірванні шлюбу, подальше збереження
шлюбу є неможливим та суперечило б
їхнім інтересам.

За таких обставин, в частині
вимоги про розірвання шлюбу позов є
обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Відповідно до Конвенції ООН про
права дітей від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною Постановою
Верховної Ради України від 27 лютого 1991
р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його
фізичну й розумову незрілість вимагає
спеціального захисту й турботи,
включаючи належний правовий захист, як
до так і після народження. Невиплата
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей, на які вони мають право
відповідно до законодавства становить
порушення їх майнових прав відповідно
до статті 1 Протоколу №1 до
Європейської Конвенції з прав людини,
яка передбачає таке: «Кожна фізична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права». У справі «Кечко
проти України» Європейський суд з прав
людини висловив наступну думку:
«Поняття «власності», яке міститься в
першій частині статті 1 Протоколу № 1,
має автономне значення, яке не обмежене
власністю на фізичні речі і не залежить
від формальної класифікації в
національному законодавстві: деякі
інші права та інтереси, наприклад,
борги, що становлять майно, можуть
також розглядатись як «майнові права»,
і, таким, як «власність» в цілях
вказаного положення. Питання, що
потребує визначення, полягає в тому, чи
мав відповідно до обставин справи,
взятих в цілому, заявник право на
матеріальний інтерес, захищений
статтею 1 Протоколу №1.

Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року та
практику Суду як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини, частин 7, 8
ст. 7 СК України при вирішення будь-яких
питань щодо дітей, суд повинен виходити
з якнайкращого забезпечення інтересів
дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України
"Про охорону дитинства" кожна дитина
має право на рівень життя, достатній
для її фізичного, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку. Батьки або особи, які їх
заміняють, несуть відповідальність за
створення необхідних умов для
всебічного розвитку дитини відповідно
до законів України.

У відповідності зі ст. 180
Сімейного Кодексу України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного
Кодексу України, мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку, за
винятком випадків, передбачених ст. 184
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 184 Сімейного Кодексу
України, якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
суттєве значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
аліменти у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений
судом у твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 191
Сімейного Кодексу України аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Відповідач ОСОБА_2 визнаючи
можливість сплачувати аліменти в
розмірі 400 грн. не заперечував, що
отримує нерегулярний, мінливий дохід,
що є підставою для визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи повідомлені сторонами
відомості про доходи відповідача
ОСОБА_2, часткове визнання позову, з
метою найбільш повного захисту
матеріальних інтересів малолітнього
ОСОБА_1, вимога про стягнення аліментів
на його утримання підлягає частковому
задоволенню шляхом стягування з
відповідача аліментів в розмірі 500 грн.
щомісячно.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача належить стягнути 243 грн. 60
коп. судового збору в дохід Державного
бюджету України за вимоги позову щодо
стягування аліментів.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, ч. 4 ст. 174, 209,
212-215, 218, 367 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований 21 серпня 2012 року
(актовий запис №92) відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Зміївського
районного управління юстиції
Харківської області - розірвати.

Прізвища сторін після розірвання
шлюбу залишити без змін.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця та мешканця с. Хорішки
Козельщинського району Полтавської
області, не працюючого, на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі по
500 (п'ятсот) грн., що підлягає індексації
відповідно до закону, щомісячно,
починаючи з 01.04.2014 року і до досягнення
ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 до Державного
бюджету України судовий збір в розмірі
243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

В частині стягування аліментів
рішення підлягає негайному виконанню в
межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Зміївський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
під час проголошення рішення - в той
самий строк з дня отримання його копії.

Головуючий: