АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3970/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті
особи - ОСОБА_4, Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Лафорт» про відшкодування
матеріальних збитків та моральної
шкоди,

встановила:

В квітні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2, треті особи -
ОСОБА_4, ПрАТ «Страхова компанія
«Лафорт» про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
ДТП, в сумі 6337 грн. 70 коп., витрат на
проведення експертної оцінки в розмірі
500 грн., відшкодування моральної шкоди
в розмірі 1000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 19 листопада 2013 року позов
задоволено частково : стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 - 6337 грн. 70 коп. в
рахунок відшкодування завданої
матеріальної шкоди, 500 грн. за
проведення експертизи, 500 грн. у
рахунок відшкодування завданої
моральної шкоди, а також витрати по
сплаті судового збору - 229 грн. 41 коп.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Вказував, що належним відповідачем по
даній справі є страхова компанія
«Лафорт», яка повинна була здійснити
позивачу відшкодування матеріальних
збитків. Крім того, згідно з відповіддю
Голови Державної комісії по
регулюванню ринків фінансових послуг
України, відповідальність, відповідно
до ст. 41 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», повинно нести
МТСБ України. В судовому засіданні його
представником заявлялось клопотання
про притягнення до участі в справі в
якості третьої особи МТСБУ, однак суд
першої інстанції його безпідставно
відхилив.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримала апеляційну скаргу
та просила задовольнити; представник
позивача вважав доводи апеляційної
скарги безпідставними та просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач ОСОБА_3 зазначив, що 02.10.2012 року
о 19 год. 50 хв. на пр. Московському м.
Києва сталася ДТП за участю автомобіля
«Мерседес» д.н. НОМЕР_3 з напівпричепом
д.н. НОМЕР_1, під керуванням водія
ОСОБА_4, який належить відповідачу
ОСОБА_2, і автомобілем «Мазда-3» д.н.
НОМЕР_2 під керуванням представника
позивача, який належить позивачу
ОСОБА_3 Автомобіль «Мерседес», що
належить відповідачу, був
застрахований у ПрАТ « СК «Лафорт».
04.10.2012 року до страхової компанії ПрАТ
«Лафорт» було подано повідомлення про
ДТП та надані копії документів
відповідно до ст. 35 Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

09.10.2012 року експертом ОСОБА_5 складено
акт технічного стану автомобіля
«Мазда-3»д.н. НОМЕР_2 і в той же день до
ПАТ «Лафорт» була подана заява про
отримання страхового відшкодування з
інформацією про рахунки та оригінал
постанови Оболонського районного суду
м. Києва, якою ОСОБА_4 було визнано
винним у скоєнні ДТП.

09.11.2012 року, 20.11.2012 року та 17.12.2012 року
позивачем до страхової компанії
«Лафорт» подавались заяви про надання
копії калькуляції розрахунку
транспортного засобу «Мазда-3».

У зв'язку з ненаданням копії
калькуляції розрахунку ремонту
автомобіля «Мазда-3», 07.03.2013 року
позивачем було укладено договір із ТОВ
«Експертплюс» про проведення
автотоварознавчої експертизи
автомобіля «Мазда-3» для визначення
розміру матеріального збитку та було
оплачено послуги у сумі 500 грн.

Відповідно до висновку
автотоварознавчої експертизи № 492 від
07.03.2013 року про оцінку автомобіля
«Мазда-3» вартість матеріального
збитку складає 6337 грн. 70 коп. Зважаючи
на відсутність інформації від ПрАТ «СК
«Лафорт», позивач звернувся до
Нацкомфінпослуг та МТСБУ із листами
щодо членства в МТСБУ та наявність
ліцензій Нацкомфінпослуг у ПрАТ «СК
«Лафорт». Згідно з листом
Нацкомфінпослуг від 22.03.2013 року
розпорядженням від 14.03.2013 року № 836
тимчасово зупинено дію всіх ліцензій
ПрАТ «СК «Лафорт», що таким чином
уможливило виконання страховою
компанією свого обов'язку.

Крім того, позивач вважає, що йому було
завдано моральну шкоду діями
відповідача у сумі 1000 грн., так як
вимушений проводити ремонтні роботи
відносно автомобіля.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення матеріальної шкоди на суму
6337 грн. 70 коп., суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_2 на підставі
ст. 1166 ЦК України, повинен нести
відповідальність за завдані позивачу
збитки, розмір яких доведено висновком
автотоварознавчої експертизи № 492 від
07.03.2013 року про оцінку автомобіля.

Крім того, відповідно до ст. 1167 ЦК
України, суд першої інстанції дійшов
висновку про наявність підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача у рахунок відшкодування
моральної шкоди 500 грн.

Однак колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи,
зроблені з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 23 жовтня 2012 року по
справі про притягнення особи до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КпАП України встановлено, що
ОСОБА_4 02.10.2012 року близько 19 год. 50 хв. у
м. Києві на просп. Московському, керуючи
автомобілем «Мерседес», д.н. НОМЕР_3, з
причепом «Helmut», д.н. НОМЕР_4, перед
перестроюванням не переконався, що це
буде безпечним, внаслідок чого
здійснив зіткнення з автомобілем
«Мазда», д.н. НОМЕР_2, що спричинило
пошкодження транспортних засобів ( а.с.
8).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України,
шкоди, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі (
право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, постановою Оболонського
районного суду м. Києва від 23 жовтня 2012
року встановлено, що винною в ДТП
особою є ОСОБА_4 - третя особа по даній
справі.

Як вбачається з наданих відповідачем
доказів, власником автомобіля
«Мерседес-Бенц» - 1117,  д.н.НОМЕР_3
(свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_6 від 09.06.2012
року) та причепу «Helmut», д.н. НОМЕР_4 (
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_5 від 09.06.2012
року) є відповідач ОСОБА_2.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», особою, яка
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
є фізична або юридична особа, що на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка
керує транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.

Разом з тим, матеріали справи не
містять жодних доказів тих обставин, що
винна в ДТП особа - ОСОБА_4 керував
транспортним засобом, перебуваючи у
трудових відносинах із відповідачем
ОСОБА_2, який в свою чергу заперечує
наявність таких відносин.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

У даному випадку також необхідно
враховувати вищевикладені вимоги ст.
1187, 1188, 1172 ЦК України.

Таким чином, враховуючи, що відповідач
ОСОБА_2 не є винною в ДТП особою, а
матеріали справи не містять належних
доказів тих обставин, що третя особа
ОСОБА_4 здійснив ДТП, перебуваючи в
трудових відносинах з відповідачем, чи
за інших обставин, що дають підстави
відповідно до ст. 1187, 1188 ЦК України,
покладати на нього відповідальність як
власника автомобіля, правові підстави
для покладення цивільної
відповідальності з відшкодування
матеріальної та моральної шкоди на
відповідача ОСОБА_2 як власника
транспортних засобів - відсутні.

Крім того, цивільно-правова
відповідальність власника обох
транспортних засобів застрахована в
ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», що
підтверджується полісами
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності №
АВ/3684898 від11.06.2012 року та № АВ/3684897 від
11.06.2012 року ( а.с. 69,71).

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати ( страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою ( страховим
відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», оскільки відповідно до
статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється як з
метою забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або
майну потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, так і
захисту майнових інтересів
страхувальників, враховуючи положення
статті 1194 ЦК України, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України), повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 04
жовтня 2012 року водій ОСОБА_4 письмово
повідомив ПрАТ СК «Лафорт» про
настання ДТП 02.10.2012 року за участю
забезпеченого транспортного засобу та
надав необхідні документи.

З повідомлення Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг, від
30.12.2013 року на скаргу ОСОБА_2,
вбачається, що розпорядженням
Нацкомфінпослуг № 3031 від 29.08.2013 року
всі ліцензії ПрАТ СК «Лафорт»
анульовані (відкликані), що не звільняє
страхову компанію від виконання
зобов'язань за укладеними договорами
страхування ( а.с. 152-154).

З матеріалів справи встановлено, що
позовні вимоги про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
пред'явлені позивачем ОСОБА_3 лише до
відповідача ОСОБА_2, а вимог до ОСОБА_4
та ПрАТ СК «Лафорт» позивач не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що підстав для
покладення цивільно-правової
відповідальності на відповідача
ОСОБА_2 - не вбачається, доводи
апеляційної скарги є обґрунтованими, у
зв'язку з чим рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
викладених підстав, з ухваленням по
справі нового рішення про відмову у
позові у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 19 листопада 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Лафорт» про відшкодування
матеріальних збитків та моральної
шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: