У Х В А Л А

Справа № 183/3454/14

№ 2-з/183/23/14

05.06.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді Березюк В.В,

при секретарі Тен І.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів,
які були передані відповідачам в
рахунок вартості продаваємого
житлового будинку з господарчими
будівлями та приватизованою земельною
ділянкою АДРЕСА_1.

Разом з позовною заявою позивачі
подали до суду заяву про забезпечення
позову, в якій просять накласти арешт
на домоволодіння АДРЕСА_1.

Сторони, у відповідності до ч.1
ст.153 ЦПК України, в судове засідання не
викликалися, у зв'язку з чим, на
підставі ст.197 ЦПК України, фіксування
судового процесу технічними засобами
не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяву,
дослідивши матеріали позову, прийшов
до наступного висновку.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити передбачені ЦПК України
заходи забезпечення позову. Згідно з п.1
ч.1 ст.152 ЦПК України одним із способів
забезпечення позову є накладення
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання судового рішення.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» позов майнового
характеру дозволяється забезпечувати
шляхом накладення арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 9 від
22.12.2006 року, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

З поданих позивачами до суду копій
розписок вбачається, що відповідач
ОСОБА_4 отримала від позивача ОСОБА_1
завдаток у розмірі 42 500 грн., 17 000 грн., 8 500
грн. за продаж житлового будинку
АДРЕСА_1.

Однак, заява про забезпечення позову не
містить жодних доказів, які б свідчили
про реальну можливість відчуження
відповідачем вищевказаного
домоволодіння, що може призвести до
невиконання чи утруднення виконання
рішення суду у разі задоволення позову,
суду не надані відомості, стосовно
вартості цього будинку, що позбавляє
суд можливості визначити
відповідність і співрозмірність виду і
розміру забезпечення позову з
позовними вимогами, адже позовні
вимоги витікають фактично із грошових
зобов'язань, а не з речових прав на
нерухоме майно.

Отже, аналізуючи викладене, суд
приходить до висновку, що подана заява
не обґрунтована, не співрозмірна
заявленим вимогам, у зв'язку з чим не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
151-153 ЦПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Дніпропетровської
області, протягом 5 днів з дня її
проголошення, а у разі її постановлення
без участі особи, яка її оскаржує,
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
В.В. Березюк