АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3412/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Залімська Н. В. Доповідач -
Демченко Е.Л.Категорія 46
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко
Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р.,
Волошина М.П.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 18 лютого 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа - Управління-служба
у справах дітей Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради, про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною та у
її вихованні,-

в с т а н о в
и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2
про усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, мотивуючи
тим, що від шлюбу з відповідачкою, який
було розірвано за рішенням Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
25 грудня 2012 року, вони мають малолітню
доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначав, що в січні 2013 року він
звернувся до Управління - служби у
справах дітей Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради з заявою про
встановлення днів побачень з донькою.
Рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради від 26 березня
2013 року встановлено дні побачень з
дитиною.

Посилаючись на те, що відповідач не
виконує зазначене рішення виконавчого
комітету, просив усунути йому
перешкоди у спілкуванні з дитиною та у
її вихованні шляхом зобов'язання
ОСОБА_2 надавати можливість
спілкуватися з донькою в дні побачень
за графіком: у першу, третю та п'яту
суботу і неділю місяця з 10.00 суботи до
19.00 неділі; на день народження дитини (26
січня) щороку, але не менш ніж 6 годин, з
урахуванням режиму дня дитини; у період
з травня по вересень включно щороку, не
менш ніж 10 діб поспіль, на час його
щорічної відпустки.

Рішенням Ленінського районного
суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Встановлено дні побачень з малолітньою
донькою у першу і третю суботу та
неділю місяця з 10.00 суботи до 18.00 неділі.
Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди
ОСОБА_3 у спілкуванні з малолітньою
донькою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року
і ухвалення нового рішення про відмову
у задоволенні позову, зазначаючи, що
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
находить, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які буди досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5)чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6)як розподілити між
сторонами судові витрати; 7)чи є негайні
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8)чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Статтями 3,11 ЦПК України визначено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення суду не
відповідає.

Встановлено судом і це підтверджується
матеріалами справи, що з 29 вересня 2007
року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 24 жовтня 2012 року
шлюб було розірвано. Від шлюбу мають
малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, районний суд
вважав встановленим той факт, що
ОСОБА_2 не виконує рішення виконавчого
комітету Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради від 26 березня
2013 року №132 і не надає можливості
позивачу спілкуватися та бачитись з
донькою, через що він в червні 2013 року
звернувся до суду з даним позовом.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю Організації
Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року,
яка підлягає застосуванню відповідно
до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8
ЦПК України, проголошено, що у всіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питанням соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини,
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, зобов'язані забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя.

Згідно із ч.1 ст.151 СК України батьки
мають переважне право перед іншими
особами на особисте виховання дитини, а
статтею 123 СК України передбачено, що
мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою.

У частинах 1,2 ст.155 СК України
закріплено, що здійснення батьками
своїх прав та виконання обов'язків
мають ґрунтуватися на повазі до прав
дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК
України якщо той із батьків, з ким
проживає дитина, чинить перешкоди тому
з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи.

Під час вирішення спору щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини
береться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення, в
тому числі стан психічного здоров'я
одного з батьків, зловживання ним
алкогольними напоями або наркотичними
засобами.

Крім того, згідно з вимогами ч.1 ст.3
Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року та ст.ст.141,159 СК
України при вирішенні спору щодо
участі у вихованні та порядку
зустрічей з дитиною того з батьків, хто
проживає окремо від дитини судом мають
враховуватися інтереси дитини.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

В ст.58 ЦПК України зазначено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Будь-яких документів на підтвердження
того факту, що ОСОБА_2 ухиляється від
виконання рішення виконавчого
комітету Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради від 26 березня
2013 року №132 позивачем не надано,
натомість в матеріалах справи
міститься відповідь Управління-служби
у справах дітей Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради від 27 серпня 2013
року №17-29, з якої вбачається, що ОСОБА_3
не звертався до них з питання щодо
невиконання ОСОБА_2 рішення
виконавчого комітету Ленінської
районної у м.Дніпропетровську ради від
26 березня 2013 року №132.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення Ленінського
районного суду м.Дніпропетровська
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року
в частині встановлення днів побачень
та зобов'язання не чинити перешкоди у
спілкуванні з малолітньою донькою
скасувати і в цій частині позову ОСОБА_3
відмовити.

В іншій частині рішення Ленінського
районного суду м.Дніпропетровська від
18 лютого 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду чинне з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: