Справа № 226/864/14-ц
Справа № 2/226/421/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року Димитровський міський
суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у заочному відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю в обґрунтування
якого вказала, що вона фактично мешкає
за адресою: АДРЕСА_1 з 2003р. по теперішній
час. Вказана квартира належить
відповідачам: ОСОБА_3, ОСОБА_4
Відповідачі не мешкають та не
зареєстровані у вказаній квартирі з
02.07.1996р. по теперішній час. Фактично
вони їй віддали належну їм квартиру
разом з ключами та документами на право
власності. Починаючи з 2003р. по
теперішній час, вона фактично мешкає у
цій квартирі та сплачує комунальні
платежі. Крім неї, на вищевказану
квартиру, ніхто не претендує. У зв'язку
з вищевикладеним просить визнати за
нею право власності за набувальною
давністю на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач до судового засідання не
з'явилася, надала суду заяву про
розгляд справи у її відсутність.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримала заявлені позовні
вимоги.

Відповідачі до судового засідання не
з'явилися, про час та дату розгляду
справи повідомлені відповідно до
цивільно-процесуального законодавства
України, зокрема через оголошення у
газеті «Урядовий кур'єр» від 14.05.2014р. №
84 та у газеті «Донбас» від 13.05.2014р. № 53.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право власності на житло від
08.12.1994р. № 2/52-1593 та технічного паспорту
на квартиру, відповідачам належить
квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8, 26-28).

Позивач сплатила 17.03.2014р. квартплату у
розмірі 200 грн. (а.с.2).

Згідно довідки ПП «ПЖФ Гарант-сервіс»
від 07.03.2014р., основний володар квартири
за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 1929р.н., яка
виписана 02.07.1996р. З 02.07.1996р. у квартирі
ніхто не зареєстрований (а.с.4).

Згідно Акту ПП «ПЖФ Гарант-сервіс» від
07.03.2014р., позивач зареєстрована у
м.Костянтинівка. Фактично мешкає без
реєстрації з 2003р. до теперішнього часу
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно довідок з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, відомості про
квартиру за адресою: АДРЕСА_1, відсутні
(а.с.41-42).

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що вона є
сусідкою позивача. Позивач мешкає у
квартирі на АДРЕСА_1 приблизно 10 років,
вона сама мешкає у цьому будинку 11
років. Відповідачів взагалі не знає,
хто ці такі. Їй невідомо про те, щоб
хтось пред'являв до позивача претензії
щодо її незаконного проживання у цій
квартирі.

Вислухавши пояснення представника
позивача, свідка, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Згідно ч.2 ст.41 Конституції України,
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом 10 років або рухомим майном -
протягом 5 років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

За змістом п.8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України,
правила ст.344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за 3
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набув чинності з
01.01.2004р., то у 10 років володіння
нерухомим майном, як це вказано у ч.1
ст.344 ЦК України, входить і період, який
просить зарахувати позивач, з 2003р.

Суд вважає, що позивач добросовісно
заволоділа чужим майном, так як вона не
набула це майно злочинним шляхом чи
способом, який завідомо суперечить
основам правопорядку чи моралі, а також
позивач діяла без умислу причинити
шкоду іншій особі, а також не допускає
легковажності або самонадійності чи
необережності по відношенню до
можливого завдання шкоди.

Крім цього, суд вважає, що позивач
відкрито та безперервно володіла
спірним майном, оскільки вона мешкала у
цій квартирі та сплачувала за
житлово-комунальні послуги. З 2003р. на
час подання позову, вже минуло більше 10
років.

Таким чином суд вважає, що позивач
добросовісно заволодів квартирою за
адресою: АДРЕСА_2 у січні 2001р. і
продовжує відкрито, безперервно нею
володіти до теперішнього часу.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ч.2 ст.41 Конституції України, ст.344 ч.1, п.8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, ст.ст.10, 11, 15, 60, 209, 212, 213, 215, 226, 294
ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною
давністю, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право
власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Заочне рiшення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою вiдповiдача.

Заяву про перегляд заочного рiшення
може бути подано протягом десяти днiв з
дня отримання його копii.

Позивач може оскаржити рішення в
загальному порядку. Рішення суду
вступає в законну силу після
закінчення терміну подачі апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Апеляційного суду Донецької області
через Димитровський міський суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя