УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Червинської М.Є.,
Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
договору дарування земельної ділянки
частково недійсним за касаційною
скаргою законного представника
недієздатної ОСОБА_5 - ОСОБА_8, на заочне
рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 22 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 13 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про визнання договору дарування
земельної ділянки частково недійсним,
визнання права власності на Ѕ частину
земельної ділянки в порядку
спадкування за законом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_9,
після смерті якого відкрилась спадщина
на Ѕ частину житлового будинку з
належними до нього господарськими
будівлями та спорудами, що знаходяться
в АДРЕСА_1; Ѕ частина земельної ділянки
площею 0,1759 га, на якій розташована
спадкова частина будинку. Після смерті
батька вона є єдиним спадкоємцем його
майна, яке залишилося після смерті
останнього, прийняла спадщину, а інші
спадкоємці відмовились від своєї
частки у спадковому майні на її
користь. 15 грудня 2008 року її мати -
ОСОБА_5 подарувала земельну
ділянку площею 0,1759 га, на якій
розташований вищевказаний будинок
ОСОБА_6 Земельна ділянка була надана у
користування ОСОБА_5 у 1995 році, на даній
земельній ділянці її батьки побудували
будинок, який згідно рішення суду
визнано спільною сумісною власністю
подружжя, оскільки батьки перебували у
зареєстрованому шлюбі. За таких
обставин, ОСОБА_5 не мала права на
відчуження Ѕ частки земельної ділянки
площею 0,1759 га.

Заочним рішенням Вінницького
районного суду Вінницької області
від 22 листопада 2013 року, залишеним
без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 13 березня 2014 року,
позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано
недійсним договір
дарування земельної ділянки,
посвідчений 15 грудня 2008 року
приватним нотаріусом Віницького
районного нотаріального округу ОСОБА_11
за реєстровим № 6036 в частині
відчуження земельної ділянки, на якій
розташований спільний житловий
будинок з господарськими будівлями
АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі законний
представник недієздатної ОСОБА_5 -
ОСОБА_8 просить скасувати судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових рішень в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 120 ЗК України, якщо
жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача. У разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Суди, вирішуючи спір на підставі
доказів, наданих сторонами й належним
чином оцінених судами (ст. 212 ЦПК
України), дійшли правильного висновку
про те, що спірний договір дарування
земельної ділянки порушує права
позивача на належну їй земельну
ділянку відповідно до належної їй
частки у праві власності на житловий
будинок.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, тому колегія суддів вважає за
необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу законного
представника недієздатної ОСОБА_5 -
ОСОБА_8, відхилити.

Заочне рішення Вінницького районного
суду Вінницької області від 22
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 13 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
М.Є. Червинська

А.О. Лесько

В.А. Черненко