Справа № 1323/6007/12
Головуючий у 1 інстанції: Бучківська
Провадження № 22-ц/783/281/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді
Приколоти Т.І.

суддів
Богонюка М.Я., Ванівського О.М.,

з участю
секретаря Цар М.М.

з участю
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 5 вересня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Стрийської
міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю
третіх осіб: Стрийського міжрайонного
бюро технічної інвентаризації, відділу
житлово-комунального господарства
Стрийської міської ради, про визнання
незаконними та скасування рішення,
свідоцтва, визнання недійсним
договору,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся з позовом, з
врахуванням уточнених вимог, прийнятих
судом, про визнання незаконним і
скасування рішення виконавчого
комітету Стрийської міської ради № 139
від 21 червня 2012 року «Про оформлення та
реєстрацію права власності на об'єкти
нерухомого майна» в частині
оформлення права власності на квартиру
АДРЕСА_1 (6 кімнат загальною площею 214,6
кв.м, житловою площею 106,6 кв.м) власнику
ОСОБА_4, видачі свідоцтва про право
власності на дану квартиру; визнання
незаконним і скасувати свідоцтва про
право власності на зазначену квартиру
від 13 липня 2012 року, виданого ОСОБА_4 на
підставі рішення виконкому Стрийської
міської ради № 139 від 21 червня 2012 року;
визнання недійсним договору дарування
вказаної квартири. В обґрунтування
своїх вимог посилається на те, що
внаслідок проведеної ОСОБА_4
самочинної добудови квартири № 2 із
використанням приміщень, які
перебувають у спільній власності
ОСОБА_4 і його, як власника квартири № 1
у цьому будинку, порушуються його права
та законні інтереси.

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 5 вересня
2013 року відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_3 про визнання незаконним
та скасування рішення виконавчого
комітету Стрийської міської ради,
визнання незаконним i скасування
свідоцтва про право власності на
квартиру, визнання недійсним договору
дарування квартири.

Рішення оскаржив ОСОБА_3, посилаючись
на те, що це рішення незаконне і
підлягає скасуванню у зв'язку з
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що його
позов підлягає до задоволення в
повному обсязі, оскільки ґрунтується
на законі та доведений належними,
допустимими і достатніми доказами.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту частин 2 і 3 статті 13 ЦК
України вбачається, що при здійсненні
своїх прав особа зобов'язана
утримуватись від дій, які могли б
порушити права інших осіб; не допустити
дій з наміром завдати шкоди іншій
особі, а також не допустити зловживання
правом в інших формах. Перелік можливих
способів захисту міститься в ст.16 ЦК
України, які обирає позивач за власним
розсудом.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам
не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обгрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що житловийбудинок
АДРЕСА_1 перебував у комунальній
власності. Будинок знятий з балансу
місцевих рад з 9 березня 1998 року і
переданий у власність ОСОБА_3 і ОСОБА_6,
які на той час були власниками квартир
у цьому будинку (т.1
а.с.165-172,175-180,182-184,200-202). Будинок
складається з двох квартир: квартира
№1, яка належить позивачу по справі
ОСОБА_3, та квартира №2, що належить на
праві власності відповідачу ОСОБА_5

Вперше будинок був
проінвентаризований 27 вересня 1948 року.
При цьому встановлено, що загальна
площа будинку 115,07 кв.м. Перший поверх
будинку має розміри 13,90х10,50. В
приміщенні горища вбудоване
приміщення світлиці без зміни
конфігурації покрівлі. Розміри горища:
9,40х10,50 (т.1 а.с.190).

При інвентаризації будинку 30 листопада
1962 року встановлено, що до світлиці
добудовано приміщення кухні та ванни
(мезонін) - надбудова над загальною
покрівлею житлового будинку, яка по
площі менша нижче розташованого
поверху (т.1 а.с.192).

Інвентаризацією 22 квітня 1982 року
встановлено, що горищне перекриття
менше, ніж площа першого поверху
(перекриття 89 кв.м).

Квартира № 1 у зазначеному будинку має
загальну площу 105,43 кв.м. На підставі
договору купівлі-продажу від 17 жовтня
1996 року вона куплена ОСОБА_3 Площа
квартири з часу її приватизації 20
лютого 1996 року ОСОБА_7, який продав
квартиру позивачеві, не змінювалася (т.1
а.с.195,225-230).

20 липня1993 року ОСОБА_8. який на той час
займав квартиру №2, звернувся до органу
приватизації з заявою про передачу в
приватну власність цієї квартири.
Відповідно до довідки
житлово-експлуатаційної організації
квартира мала загальну площу 65,01 кв.м,
складалася з трьох кімнат площею 49,71
кв.м, кухні площею 10,5 кв.м, ванни
площею 3 кв.м та коридора площею 1,8
кв.м. Проведеною 5 серпня 1993 року
інвентаризацією квартири встановлено,
що загальна площа квартири №2
становить 94,1 кв.м; квартира складається
з трьох житлових кімнат площею 49,6 кв.м,
кухні площею 17,7 кв.м, ванни площею 5,7
кв.м, коридора площею 2,7 кв.м, кладової
площею 6,1 кв.м і балкона площею 0,7 кв.м
(т.1 а.с.208-211).

На підставі свідоцтва про право
власності на квартиру, виданого
Стрийською районною державною
адміністрацією 2 вересня 1993 року,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стали співвласниками
квартири АДРЕСА_1, яку вони продали
ОСОБА_6 11 вересня 1996 року (т.1 а.с.212).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 1 листопада 2004 року ОСОБА_4 купила
квартиру АДРЕСА_1, яку їй продала ОСОБА_6
Предметом цього договору була
квартира, що складається з трьох кімнат
житловою площею 49,6 кв.м і кухні,
загальна площа квартири становить 94,1
кв.м, квартира знаходиться в мезоніні
одноповерхового будинку (т.1 а.с.127-128). 11
листопада 2004 року зареєстровано право
власності ОСОБА_4 на вказану квартиру
(т.1 а.с.93,126,213).

Проведеною Стрийським МБТІ 30 жовтня 2008
року інвентаризацією квартири № 2
встановлено зміни у площі квартири, яка
стала складатися з шести кімнат площею
106,6 кв.м, кухні площею 32,3 кв.м, ванни
площею 13,8 кв.м, вбиралень площею 6,7 кв.м
і 3,2 кв.м, коридорів площею 8,2 кв.м і 39,1
кв.м, гардеробної площею 4 кв.м, балкону
площею 0,7 кв.м; загальна площа квартири
- 214,6 кв.м. Квартира розташована на 2-3
поверсі будинку (т.1 а.с.96-97). У
технічному паспорті на квартиру
вказано про самочинно побудовану
мансарду і збільшення житлової площі
на 57 кв.м (т.1 а.с.96-97).

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 2 жовтня
2011 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області,
встановлено, що належна ОСОБА_4
квартира знаходиться на 2-3 поверсі
трьохповерхового будинку, мансарда
квартири побудована ОСОБА_4 самовільно
(т.1 а.с.99-102).

Апеляційним судом встановлено, що
сторони є співвласниками спірного
будинку. Весною 2005 року ОСОБА_4
самовільно, без згоди позивача, без
дозволу виконавчого комітету
Стрийської міської ради, без
відповідного проекту розпочала
перепланування своєї квартири та
добудову мансардного поверху.
Незважаючи на припис Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю від 4 серпня 2005 року про
відновлення перекриття будинку,
припинення будівельних робіт,
притягнення її до адміністративної
відповідальності за самочинне
будівництво, відповідач продовжила
будівельні роботи. Відповідно до ч. 1 ст.
61 ЦПК України, дана обставина не
підлягає доказуванню. Вказаною ухвалою
апеляційного суду залишено без змін
рішення Стрийського міськрайонного
суду від 27 жовтня 2013 року з тих мотивів,
що на час розгляду справи апеляційним
судом існувало оспорюване у цій справі
рішення виконавчого комітету
Стрийської міської ради № 139 від 21
червня 2012 року та видане на його
підставі ОСОБА_4 свідоцтво про право
власності (т.1 а.с.101-102).

Із заяви ОСОБА_4 до голови Стрийської
міської ради від 7 грудня 2011 року
вбачається, що вона просила узаконити
реконструйовану квартиру (т.1 а.с.89,142).

Із технічного паспорта спірної
квартири, виготовленого Стрийським
МБТІ, від 3 липня 2012 року вбачається, що
квартира реконструйована самочинно,
мансарда добудована без дозволу на
виконання будівельних робіт (т.1
а.с.217-218).

Рішенням виконавчого комітету
Стрийської міської ради № 139 від 21
червня 2012 року «Про оформлення та
реєстрацію права власності на об'єкти
нерухомого майна» передано у власність
квартиронаймачам, які використовують
квартири на умовах найму (в порядку
приватизації). Вирішено оформити право
власності та видати власникам
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 (6 кімнат загальною
площею 214,6 кв.м, житловою площею 106,6
кв.м.) за ОСОБА_4 (п.1 додатку № 3
вказаного рішення). Відповідно до
оскаржуваного рішення виконавчого
комітету Стрийської міської ради
здійснено передачу квартир державного
житлового фонду у власність наймачам в
порядку безоплатної приватизації (т.1
а.с.98,137-138).

На підставі зазначеного рішення
виконавчого комітету 13 липня 2012 року
ОСОБА_4 видано свідоцтво про право
власності на вказану вище квартиру
зазначеної зміненої площі (т.1 а.с.219).

ОСОБА_4 на час прийняття оспорюваного
рішення виконавчого комітету
Стрийської міської ради не була
наймачем квартири, а була її власником.
Вона самочинно провела реконструкцію
квартири із збільшенням площі такої.

Суд першої інстанції у оскаржуваному
рішенні посилається на пояснення
представника виконкому Стрийської
міської ради, що мала місце не
приватизація квартири відповідачем
ОСОБА_4, а оформлення права власності на
реконструйовану квартиру. Однак це не
узгоджується з тестом оскаржуваного
рішення, яким засвідчено, що право
власності ОСОБА_4 на квартиру оформлено
в порядку приватизації. Письмові
докази не можуть бути спростовані
поясненнями представника відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України
власникам квартир у багатоквартирному
будинку належить на праві спільної
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більш як одну
квартиру, а також споруди, будівлі,
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир.

Частиною 2 ст. 383 ЦК України визначено,
що власник квартири може на свій
розсуд здійснювати ремонт і зміни у
квартирі, за умови, що ці зміни не
призведуть до порушення прав власників
інших квартир у багатоквартирному
будинку, не порушать санітарно -
технічних вимог і правил експлуатації
будинку. Переобладнання та
перепланування квартири, що належить
громадянинові на праві власності,
проводяться з дозволу виконавчого
комітету відповідної ради (ст. 152 ЖК
України). Чинне цивільне законодавство
передбачає, що володіння, користування
і розпорядження майном, яке перебуває у
спільній сумісній власності, виконання
робіт з перебудови та перепланування
житлових приміщень багатоквартирних
будинках із подальшим використанням їх
одним із співвласників можливе лише за
погодженням інших співвласників.
Відтак, власник квартири у
багатоквартирному будинку не може
проводити перепланування та
переобладнання своєї квартири за
рахунок та з використанням приміщень,
що перебувають у спільному
користуванні, до яких відноситься і
приміщення горища будинку, з
демонтажем частин будинку, зокрема,
покрівлі. Посилання суду на те, що до
приміщення горища вхід здійснювався
лише з квартири № 2 і позивач цим
приміщенням не користувався, не може
бути взято до уваги, оскільки
приміщення горища призначене для
обслуговування будинку в цілому і
належить до місць загального
користування.

Власник майна має право вимагати
захисту свого права від особи, яка
перешкоджає йому користуватися та
розпоряджатися своїм майном, тобто має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК
України).

Відповідно до пп. «б» п.8.1. Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України № 7/5 від 7 лютого 2002
року, яке було чинним на час прийняття
оскаржуваного рішення виконавчого
комітету, оформлення права власності
на нерухоме майно проводиться з
видачею свідоцтва про право власності
органами приватизації наймачам
житлових приміщень, які приватизували
їх відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду». Відповідно ж до п.п. «а»
зазначеного Положення оформлення
права власності на нерухоме майно
проводиться з видачею свідоцтва про
право власності органами місцевого
самоврядування фізичним та юридичним
особам на новозбудовані,
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна за наявності документа, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам.

Згідно з Порядком прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України № 461 від 13
квітня 2011 року, який був чинним на
момент прийняття оспорюваного рішення
виконавчого комітету, прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, залежно від категорії
складності, проводиться шляхом
реєстрації Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
поданої замовником декларації про
готовність об'єкта до експлуатації або
на підставі акта готовності об'єкта до
експлуатації шляхом видачі цією
Інспекцією сертифіката. При цьому
датою прийняття в експлуатацію об'єкта
є дата реєстрації декларації або
видачі сертифіката; експлуатація
об'єктів, не прийнятих в експлуатацію,
забороняється. Інспекція перевіряє
протягом десяти робочих днів з дати
подання до неї декларації повноту
даних, зазначених у ній, та реєструє
декларацію. Інспекція приймає подані
замовником заяву та акт готовності
об'єкта до експлуатації та з метою
визначення його відповідності
проектній документації, вимогам
державних будівельних норм, стандартів
і правил, проводить відповідну
перевірку.

Спірна квартира після її реконструкції
не входила до державного житлового
фонду, відтак, щодо неї не могло
прийматися рішення про передачу у
власність шляхом приватизації та
видачу свідоцтва про право власності у
зазначеному порядку. Відсутні були
підстави для видачі ОСОБА_4 свідоцтва
про право власності на вказану
квартиру і у іншому порядку, оскільки
реконструкція проведена самочинно, без
дотримання передбаченої законом
процедури проведення реконструкції
квартири з добудовою. Самочинну
реконструкцію квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4
виконала з використанням площі горища,
що призначене для обслуговування
будинку і належить на праві спільної
власності разом з відповідачем
позивачеві, як співвласнику будинку; з
добудовою мансардного поверху, що
об'єктивно стверджується наявними в
справі доказами.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 3728
від 15 травня 2008 року, квартира АДРЕСА_1
реконструйована з розширенням за
рахунок горища та надбудовою
мансардного поверху. Даним висновком
також встановлено, що проведена ОСОБА_4
реконструкція квартири не відповідає
п.2.1 та п. 3.1 Положення про порядок
надання дозволу на виконання
будівельних робіт, затвердженого
наказом Держбуду № 273 від 5 грудня 2000
року, чинним до 19 січня 2010 року. Цим
Положенням передбачено, що для
одержання дозволу на проведення
реконструкції своєї квартири ОСОБА_4
повинна була подати в Інспекцію ДАБК
рішення виконкому Стрийської міської
ради про дозвіл на будівництво,
затверджену в установленому порядку
проектну документацію, документ, що
посвідчує право власності на будинок
або письмову згоду його власника
(співвласника) на проведення
будівельних робіт. Докази про
наявність зазначених у вищенаведеному
переліку документів та надання їх
уповноваженому органу для одержання
дозволу на реконструкцію квартири
відсутні. Встановлено, що підставою
для винесення оспорюваного рішення
виконавчого комітету були заява
ОСОБА_4, рішення Стрийського
міськрайонного суду від 27 жовтня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_3 про
знесення самочинної добудови та
приведення будинку до попереднього
стану, яким у позові відмовлено;
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 3728 від 15 травня 2008 року,
проектної пропозиції на реконструкцію
квартири АДРЕСА_1 та висновку про
технічний стан даного будинку, що не
узгоджується з описаним вище
передбаченим законом порядком.

Наявними в матеріалах справи доказами
стверджується, що над квартирою № 2 і
поряд з нею до її реконструкції на
рівні 2 поверху були розміщені
горищні приміщення, квартира займала
частину 2 поверху. Після самочинної
реконструкції квартири, яка стала
розміщеною у двох рівнях, відсутні
горищні приміщення на 2 і мансардному
(3-му) поверхах, горищні приміщення на
даний час становлять частину квартири
№ 2.

Відповідно до постанови Стрийського
міськрайонного суду від 2 листопада 2009
року у кримінальній справі № 1-2/2009
ОСОБА_4 звільнено від кримінальної
відповідальності по обвинуваченню за
ст.ст. 356. 125 ч.2 КК України у зв'язку із
закінченням строків давності (з
нереабілітуючих підстав). Судом
встановлено, що ОСОБА_4 вчинила злочин,
передбачений ст. 356 КК України, який
полягав у самочинній реконструкції
будинку по АДРЕСА_1, чим позивачу ОСОБА_3
було заподіяно значної шкоди.

Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
Стрийської міської ради від 4 серпня 2005
року зобов'язано ОСОБА_4 припинити
влаштування додаткового перекриття та
терміново відновити покриття даху над
будинком, про що їй вручено припис, який
нею не виконано.

Ухвалою Стрийського міськрайонного
суду від 1 вересня 2005 року про
застосування заходів забезпечення
позову заборонено ОСОБА_4 проводити
будівельні роботи. В той же день
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Стрийського міського управління
юстиції була винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження,
якою зобов'язано ОСОБА_4 негайно
добровільно виконати ухвалу суду. 5
вересня 2005 року державним виконавцем
складено акт про зобов'язання ОСОБА_4
не проводити будівельних робіт. ОСОБА_4
ознайомлена з даним актом і підписала
його. На підставі такого акта виконавче
провадження за ухвалою суду було
закінчено. Однак, ОСОБА_4, завершила
самочинну реконструкцію квартири, чим
було порушено права позивача як
співвласника горищних приміщень у
будинку.

Відповідно до ст.ст. 358,369 ЦК України,
право спільної часткової та спільної
сумісної власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.

Рішенням Конституційного суду України
№ 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року «Про
офіційне тлумачення положень пункту 2
статті 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» визначено, що питання щодо згоди
співвласників допоміжних приміщень на
надбудову поверхів, улаштування
мансард у багатоквартирних будинках,
на вчинення інших дій стосовно
допоміжних приміщень вирішується
відповідно до законів України, які
визначають правовий режим власності.

Пунктом 2 ст.10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» встановлено, що власники
квартир багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів внутрішнього благоустрою.
Допоміжні приміщення передаються у
власність квартиронаймачів безоплатно
і окремо приватизації не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч.2 ст. 10 цього
Закону суть приватизації державною
житловою фонду полягає у відчуженні на
користь громадян України, тобто у їх
власність, як квартир (будинків), кімнат
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, так і належних до них
господарських споруд і допоміжних
приміщень цього фонду. Допоміжні
приміщення (підвали, сараї, кладовки,
горища, колясочні і т. ін.) передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир багатоквартирних
будинків, що засвідчується свідоцтвом
про право власності на квартиру;
підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, виконавчий комітет, як орган
місцевого самоврядування, може діяти
лише в порядку і в спосіб, встановлені
Конституцією та законами України.

Виходячи з аналізу наявних у справі
доказів кожного окремо та у їх
сукупності, колегія судді приходить до
висновку, що виконавчий комітет при
прийнятті оскаржуваного рішення, на
підставі якого ОСОБА_4 видано
оспорювань свідоцтво про право
власності на реконструйовану квартиру,
діяв всупереч вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст.393 ЦК України
правовий акт органу державної влади,
або органу місцевого самоврядування,
який не відповідає законові і порушує
права власника, за позовом власника
майна визнається судом незаконним та
скасовується.

Відповідно до договору дарування від 17
серпня 2012 року ОСОБА_4 подарувала
спірну квартиру ОСОБА_5 (т.1 а.с. 220-222).

Оскільки ОСОБА_4 не набула права
власності па самочинно
реконструйовану квартиру з
використанням спільного горища і
надбудовою без згоди позивача, який є
власником квартири № 1 у будинку, то
вона не мала права її відчужувати. Таке
право па відчуження належить лише
власнику, відповідно до ст. 319 ЦК
України.

Хоч ОСОБА_3 і не є стороною оспрюваного
ним договору дарування спірної
квартири, він вправі ставити питання
про визнання цього договору недійсним,
оскільки такий стосується його
(позивача) прав та інтересів.
Оспорюваний ОСОБА_3 договір дарування
слід визнати недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 цього
Кодексу.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду
під час ухвалення рішення об'єктивно
вирішити всі питання щодо обставин,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та визначити якими
доказами вони підтверджувалися.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, висновки суду першої
інстанції, викладені у оскаржуваному
рішенні, не відповідають обставинам
справи, що полягає у неправильній
оцінці встановлених судом фактичних
обставин і помилковому визначенні
юридичних наслідків цих обставин, суд
першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права,
що відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення
про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313,
ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 5 вересня
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити.

Визнати незаконним і скасувати рішення
виконавчого комітету Стрийської
міської ради № 139 від 21 червня 2012 року
«Про оформлення та реєстрацію права
власності на об'єкти нерухомого майна»
в частині оформлення права власності
ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 214,6 кв.м, житловою площею 106,6 кв.м
та видачі їй свідоцтва про право
власності на вказану квартиру.

Визнати незаконним і скасувати
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 від 13 липня 2012 року,
видане ОСОБА_4 на підставі рішення
виконавчого комітету Стрийської
міської ради № 139 від 21 червня 2012 року.

Визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 17 серпня 2012 року,
укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді