Провадження №2/761/1454/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого
судді Гайдук С.В.

при секретарі
Ляпкало Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів та
додаткових витрат на утримання дитини,

зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 у грудні 2013 року
звернулася до Шевченківського
районного суду м. Києва із позовом до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів та
додаткових витрат на утримання дитини.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що з
вересня 2001 року по грудень 2007 рік
перебувала у шлюбі з відповідачем. Від
шлюбу у них народився син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який з моменту розлучення
перебуває на її утриманні. Протягом
останнього року відповідач
добровільно на власний розсуд сплачує
кошти на утримання дитини в розмірі 800
грн. щомісяця. Наразі їй стало відомо,
що її колишній чоловік має додатковий
заробіток, але збільшити розмір коштів
на утримання сина не бажає. За станом
здоров'я син перебуває на
диспансерному обліку в
хірурга-ортопеда, потребує регулярного
санаторно-курортного лікування, та
додаткових витрат. Крім цього, син
відвідує секцію циркової студії,
музичну школу, що також потребує певних
витрат. Просила стягнути з відповідача
на її користь на утримання дитини
аліменти в розмірі ? частки з усіх видів
заробітку відповідача, але не менше ніж
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісяця, починаючи
від дня пред'явлення позову до суду і до
повноліття дитини; стягнути з
відповідача на її користь на утримання
дитини за минулий час аліменти
відповідно до суми встановленої судом,
з урахуванням вже виплачених коштів
добровільно; стягнути з відповідача на
її користь на утримання дитини
додаткові витрати пов'язаних з
розвитком його здібностей та станом
здоров'я, включаючи щорічне
оздоровлення дитини в
санаторно-курортному закладі, в сумі не
менше ніж 5000 грн. на рік і до досягнення
сином повноліття.

В процесі розгляду справи позивачка
уточнила вимоги та просила суд
стягнути з відповідача на її користь на
утримання дитини аліменти в розмірі 1/3
частки з усіх видів заробітку
відповідача, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісяця, починаючи
від дня пред'явлення позову до суду і до
повноліття дитини; стягнути з
відповідача на її користь на утримання
дитини додаткові витрати пов'язані з
розвитком його здібностей та станом
здоров'я, включаючи щорічне
оздоровлення дитини в
санаторно-курортному закладі, в сумі 5000
грн.

Відповідач у лютому 2014 року пред'явив
зустрічний позов до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів з ОСОБА_1 на його
користь на утримання сина в розмірі ?
частки від заробітку від дня
пред'явлення зустрічного позову і до
повноліття дитини. Свої зустрічні
позовні вимоги відповідач обґрунтовує
тим, що він після розірвання шлюбу
гідно поводив себе щодо забезпечення
та утримання їх спільного з ОСОБА_1
сина. Весь час син проживає разом з ними
двома. Судами ніколи не вирішувалось
питання щодо визначення місця
проживання дитини одним із батьків. Син
багато часу провадить як з матір'ю, так
я батьком. Він забирає та відводить
сина до школи, на спортивні та музичні
заняття, у вихідні дні він робить з ним
уроки, відпочиває на канікулах.
Зазначив, що колишня дружина насправді
діє не з метою захисту прав та
інтересів сина, а виключно в своїх
інтересах та з метою тиску на нього та
зведення рахунків.

Позивачка та її представник в судових
засіданнях уточнені позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
їх задовольнити з підстав зазначених у
них. Проти зустрічного позову
відповідача ОСОБА_2 заперечили з
підстав наведених у первинних вимога
та просили у зустрічному позові
відмовити.

Відповідач та його представник в
судових засіданнях позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнали, підтримали
зустрічні позовні вимоги та просили їх
задовольнити.

Свідок ОСОБА_4, яка є матір'ю
відповідача в судовому засіданні
пояснила, що після розлучення сина з
невісткою, їх спільний син залишився
проживати з позивачкою та її батьками.
У неділю син забирає онука до себе,
робить з ним уроки відпочиває іншим
чином. Витрати по відпочинку на дачі в
Пирному розподіляли на половину.

Свідок ОСОБА_5, який є батьком
відповідача в судовому засіданні
зазначив, що до червня 2013 року він і
дружина проживали разом з сином та його
новою сім'єю в квартирі по АДРЕСА_2.
Кожного місяця син перечисляв
позивачці на утримання їх спільного
сина кошти. На вихідні дні син забирав
онука до себе на АДРЕСА_2, де у нього є
окрема кімната. Витрати на відпочинок
ОСОБА_3 розподіляли почергово.

Свідок ОСОБА_7 зазначив, що живе з
відповідачем в одному дворі. Знає, що
його син від першого шлюбу живе з
матір'ю. Разом з тим, три роки тому часто
бачив його з відповідачем. У 2010-2011 роках
позивачку з сином відвозив на машині на
відпочинок на Десну.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснив, що товаришує з відповідачем.
Після розлучення відповідача, їх
спільний син залишився проживати з
матір'ю. Чотири роки тому на прохання
відповідача відвозив позивачку на
відпочинок на дачу, за кошти
відповідача.

Свідок ОСОБА_8 зазначив, що є хрещеним
батьком ОСОБА_3. Дитина живе з матір'ю, а
на вихідні дні батько забирає дитину до
себе. На прохання відповідача відвозив
позивачку з сином на відпочинок за
кошти відповідача.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні
зазначила, що її син дружить з сином
позивачки ОСОБА_3, і кожен рік вони
разом відпочивають в Пирному з бабою та
матір'ю.

Свідок ОСОБА_10, яка є матір'ю позивачки
в судовому засіданні зазначила, що
після розлучення дочки з відповідачем
вона повернулась до них жити разом з
сином. За вісім років він з батьком
жодного разу не відпочивав. В Пирному
онук відпочиває разом з нею. Відповідач
забирає ОСОБА_3 в неділю о 12 годині і вже
о 20.00 год. ОСОБА_3 повертається додому.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
зазначила, що являється сусідкою
позивачки і біля восьми років живе в
будинку. За цей час відповідача бачила
тільки двічі. Позивачка живе з сином та
своїми батьками.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та
її представника, відповідача та його
представника, свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_10,
ОСОБА_9, вивчивши матеріали справи,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 141 СК України передбачено, що
мати та батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати своїх
неповнолітніх дітей, до досягнення
ними повноліття.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони в період
з 7 вересня 2001 року по 20 грудня 2007 року
перебували між собою в шлюбі, що
підтверджується свідоцтвом про
одруження (а.с.7) та свідоцтвом про
розірвання шлюбу (а.с.7). Від шлюбу мають
спільну дитину, сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження (а.с.5).

Згідно із свідоцтвом про народження
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 його батьком
записано відповідача по справі -
ОСОБА_2, а матірю - ОСОБА_1.

Відповідно до довідки форми № 3 виданої
ТОВ «Київжитлосвіт» від 05.02.2014р. № 169
неповнолітній ОСОБА_3, зареєстрований в
квартирі АДРЕСА_2, власником особового
рахунку, якого є відповідач - ОСОБА_2

Разом з тим, в судовому засіданні
встановлено, що з 2008 року неповнолітній
ОСОБА_3 фактично проживає з матір'ю
ОСОБА_1 АДРЕСА_1 та підтверджується
актом обстеження житлово-побутових
умов дитини від 27.02.2014 року (а.с.137),
листом-бесідою від 24.02.2014р. (а.с.204) і
перебуває на її утриманні.

Як зазначено в акті від 27.02.2014р. зі слів
неповнолітнього, останній бачиться з
батьком 1 раз в тиждень - в неділю.

Дані обставини в судовому засіданні
сторони не заперечували.

З наявних в матеріалах справи
квитанцій про здійснення банківських
операцій вбачається, що відповідач
ОСОБА_2 перераховував щомісячно на
рахунок позивачки кошти на утримання
сина в період з березня 2008 року по даний
час у розмірах від 400 до 800 грн. (а.с.86-115).
Дані обставини позивачка в судовому
засіданні не заперечила, однак вважає,
що розмір коштів є недостатнім на
утримання сина.

Згідно зі ст. 200 СК України аліменти за
рішенням суду можуть бути присуджені у
частці від доходу платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
ст.182 СК України.

Статтею 182 СК України передбачено, що
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення. Мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 % прожиткового мінімуму дитини
відповідного віку.

Разом з тим, суд при визначенні розміру
коштів, що стягуються як аліменти,
прагне не до зрівняння матеріального
становища платника й одержувача
аліментів, а до того, щоб одержувач
аліментів у разі їх сплати перестав
бути таким, що потребує матеріальної
допомоги. Окрім того, розмір
призначених аліментів має бути
виправданий дійсними потребами та з
урахуванням матеріального становища
сторін, має виходити з фактичних
обставин справи та мети зобов'язання
щодо утримання.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 матеріальну допомогу на
утримання дитини надає на власний
розсуд по мірі матеріальної
можливості. Договори про сплату
аліментів та про припинення права на
аліменти у зв'язку з передачею права
власності на нерухоме майно між
сторонами не укладалися, стягнень по
іншим аліментним зобов'язанням
відповідач немає.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_14 у судовому засіданні
підтвердили, що відповідач приймає
участь у вихованні та утриманні сина
ОСОБА_3, який після розлучення сторін
фактично проживає з матір'ю.

Відповідно до довідки про доходи
виданої за місцем праці відповідача,
ОСОБА_2 має постійне місце праці в ПАТ
КБ «Фінансова ініціатива» на посаді
начальника управління та стабільний
заробіток (а.с.185). Середньомісячна
заробітна плата за перший квартал 2014
року відповідача становить 3838,73 грн.,
сума доходу за цей період складає 9436,38
грн.

Також в судовому засіданні
встановлено, що на утриманні
відповідача ОСОБА_2 є син ОСОБА_18,
ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.26) та непрацездатна
дружина ОСОБА_16, яка перебуває в
декретній відпустці по догляду за
дитиною до досягнення трьохрічного
віку (а.с.68).

Відповідно до довідки про доходи за
місцем роботи позивачки ОСОБА_1,
остання працює в Державному агентстві
з інвестицій та управління
національними проектами України на
посаді заступника начальника
управління-начальник відділу та її
дохід за період з 01.01.2014р. по 31.03.2014р.
складає 17286,96 грн. і є більшим за дохід
відповідача.

Твердження позивачки ОСОБА_1 про те, що
у відповідача є додатковий заробіток,
суд до уваги не приймає, оскільки такі
обставини в судовому засіданні не
встановлені.

Суд приймаючи до уваги всі обставини у
справі, вважає, що розмір аліментів
необхідно визначити у частці від всіх
доходів відповідача та стягнути
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів
доходів відповідача щомісячно, а не в
розмірі 1/3 частки як просить позивачка,
починаючи з дня пред'явлення позову до
досягнення дитиною повноліття,
задовольнивши позовні вимоги в цій
частині частково.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено, що відповідач за час
розгляду справи в суді в період з
грудня 2013 року по травень 2014 року
перечислив позивачці кошти на
утримання сина, а саме: у грудні 2013 р. в
розмірі 800 грн, у січні 2014 р.- 800 грн., у
лютому 2014 р. - 800 грн. у березні 2014р. - 796
грн., квітні 2014 р. - 796 грн., у травні 2014 р. -
800 грн., тому суд вважає, що дані кошти
слід зарахувати в рахунок сплачених
ним аліментів на утримання сина.

У своїх позовних вимогах позивачка
ОСОБА_1 посилається на те, що син ОСОБА_3
є хворобливою дитиною, що потребує
додаткових витрат на оздоровлення
дитини, а також додаткових витрат на
пов'язаних з розвитком його здібностей,
а тому вважає, що відповідач
зобов'язаний сплатити грошові коштів
витрачені нею на оздоровлення дитини
та витрати пов'язані з розвитком його
здібностей в розмірі 5000,00 грн.

Згідно зі ст. 185 Сімейного кодексу
України той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо). Розмір
участі одного з батьків у додаткових
витратах на дитину в разі спору
визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

Судом встановлено, що неповнолітній
ОСОБА_3, з народження перебуває на
диспансерному обліку хірурга-ортопеда
з діагнозом - «воронкообразна
деформація грудної клітини», у зв'язку
з чим потребу регулярного
санаторно-курортного лікування та
заняття спортом (а.с. 123-125).

Витрати на санаторно-курортне
лікування дитини підтверджуються
санаторно-курортною путівкою з 05.06.2014р.
по 25.06.2014р. та квитанцією про оплату
коштів в сумі 1314,60 грн. та витрати на
проїзд до санаторію в розмірі 116.1 грн.
(а.с198-201).

З листа Державного агентства
інвестицій та управління
національними проектами України від
23.04.2014р. № 191/10.2 вбачається, що позивачці
на оздоровлення сина виділялись
путівки у 2012 році в Клінічний санаторій
«Бердянськ» з частковою оплатою
путівки в розмірі 20%; у 2013 році до ДП
«Клінічний санаторій «Авангард» з
частковою оплатою в розмірі 15% від
вартості путівки (а.с.192). Разом з тим,
суд не приймає до уваги даний документ,
як належний доказ витрачених
позивачкою коштів на оздоровлення
сина, оскільки у ньому не зазначено, яка
сума була конкретно сплачена
позивачкою, а інших доказів не надано.

Судом встановлено, що для розвитку
здібностей дитини, неповнолітній
ОСОБА_3 відвідує секцію циркової студії
(а.с.205), музичну школу № 26 за двома
спеціальностями.

Відповідно до наданих позивачкою
квитанцій та чеків нею було витрачено
на розвиток здібностей дитини кошти за
навчання в музичній школі № 26 та
відвідування МГО «Пульс» в розмірі 820
грн.

За таких умов суд вважає, що відповідач
повинен відшкодувати позивачці
половину витрат, які вона понесла на
розвиток здібностей дитини, а саме в
розмірі 410 грн.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачка відповідно до вимог ст. 57-59
ЦПК України не надала суду належних та
допустимих доказів щодо стягнення з
відповідача додаткових витрат на
оздоровлення та розвиток здібностей
дитини на суму 5000,00 грн. і таких в
судовому засіданні не здобуто, а отже
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню частково.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності суд приходить
до висновку, про часткове задоволення
вимог позивача ОСОБА_17

З урахуванням тих обставин, що суд
прийшов до висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення на її користь аліментів на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
додаткових витрат на його утримання,
так як останній фактично проживає з
матір'ю, яка його утримає, а тому з цих
підстав, вважає, що вимоги за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів в розмірі ?
частки від заробітку на утримання сина
на його користь не підлягають
задоволенню.

Згідно ст.88 ЦПК України слід стягнути з
відповідача на користь держави судовий
збір в розмірі 229 грн.40 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 169,208, 121, 215, 218,
293, 367 ЦПК України і на підставі ст.ст.21,
24, 56, 79, 84, 104-105, 110, 112, 141,180,182, 185, 191 СК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів та додаткових витрат на
утримання дитини задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (і/н
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (і/н НОМЕР_2)
аліменти на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, у
розмірі ? частини всіх видів доходу, але
не менше ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму щомісячно, починаючи з 03.12.2013
року і до досягнення дитиною
повноліття.

Зарахувати в рахунок сплачених ОСОБА_2
аліментів кошти, які були сплачені у
грудні 2013р. в розмірі 800 грн, у січні 2014
р.- 800 грн., у лютому 2014 р. - 800 грн. у
березні 2014 р. - 796 грн., квітні 2014 р. - 796
грн., у травні 2014 р. - 800 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (і/н
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (і/н НОМЕР_2)
додаткові витрати на утримання дитини
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
пов'язаних з розвитком його здібностей
та оздоровлення дитини в розмірі 1867
(одну тисячу вісімсот шістдесят сім)
грн. 71 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (і/н
НОМЕР_1) на користь держави судовий збір
в розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять)
грн. 40 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: