АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 600/158/14-ц Головуючий у 1-й
інстанції Кренцель М.І. Провадження №
22-ц/789/542/14 Доповідач - Загорський
О.О.Категорія - 27 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
головуючого - Загорського О.О.
суддів - Демковича Ю. Й., Козака І. О.,
при секретарі - Танцюра О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на
рішення Козівського районного суду від
04 березня 2014 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

03.02.2014 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
(далі Банк) звернулося з наведеним
позовом. Вимоги аргументовано тим, що з
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
і внаслідок не виконання нею умов
договору станом на 22.01.2014 року є
заборгованість, яку банк просить
стягнути.

Заочним рішенням Козівського
районного суду від 04.03.2014 року в
задоволенні позову відмовлено,
оскільки банком пропущено строк
позовної давності.

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про задоволення позову,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і порушення норм процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Вказує, що суд
першої інстанції безпідставно
застосував строки позовної давності,
оскільки відповідач не з'явився в
судове засідання і заяви про
застосування строків позовної
давності не подавав, а самостійне
застосування судом строку позовної
давності є порушенням норм чинного
законодавства.

Сторони будучи належним чином
повідомленими про час та місце
розгляду справи в судове засідання не
з'явилися.

Заслухавши доповідь головуючого,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності і відповідно до п.31 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року №5
"Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин" -
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони.

З таким висновком суду погодитись
не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28.03.2007 року
ОСОБА_1 отримала кредит у виді ліміту на
платіжну картку - 1620 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом - 12 %
на рік на суму залишку заборгованості,
з кінцевим терміном повернення 28.03.2009
року, згідно договору №TEXRRX04820136 (а.с.8).

Підпис ОСОБА_1 на заяві
позичальника - TEXRRX04820136 від 28.03.2007 року
свідчить про ознайомлення та згоду з
Умовами надання банківських послуг та
Тарифами Банку і згоду з тим, що
зазначена Заява разом із Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам ("Розстрочка") (Стандарт)) є
договором між Банком і нею про надання
банківських послуг (а.с. 8).

Відповідно до п.п. 3.2.3, 3.2.7 Умов,
позичальник зобов'язується сплатити
відсотки за користування Кредитом
відповідно до Заяви та п. 4.1, 4.2 даних
Умов та Тарифів, а повну сплату
відсотків здійснити не пізніше дати
фактичного повного погашення кредиту
(а.с. 9-12).

Позичальник зобов'язався
погасити заборгованість по кредиту в
повній сумі, сплатити нараховані за
період користування кредитом відсотки,
винагороду й неустойку (штраф, пеню), не
пізніше дати, зазначеної в
повідомленні банку, передбаченого п.п.
3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 даних Умов.

Згідно із заявою позичальника при
порушенні зобов'язань із погашення
кредиту, позичальник сплачує банку
відсотки за користування кредитом в
розмірі 8,5 % в місяць, розрахованих від
суми залишку непогашеної
заборгованості.

Відповідно до п. 5.1 Умов при
порушенні позичальником зобов'язань,
передбачених заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3
даних Умов, Банк має право, а
позичальник зобов'язується сплатити
Банку пеню - 0,15 % від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за день
прострочки платежу.

Пункт 5.3 Умов передбачає, що при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором
більш ніж на 30 днів, позичальник
зобов'язується сплатити банку штраф - 500
грн. + 5% від суми позову.

Станом на 22.01.2014 року за
розрахунками банку в ОСОБА_1 виникла
заборгованість - 14746,09 грн., з яких:

- 72,58 грн. заборгованість за
кредитом;

- 3373,29 грн. заборгованість по
відсотках за користування кредитом;

- 427,68 грн. заборгованість по
комісії за кристуванн кредитом;

- 9795,76 грн. пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань ;

- 500,00 грн. штраф (фіксована
частина), 576,78 грн. штраф (процентна
складова).

Від вказаної суми віднімається
2133,8 грн., які були стягнуті згідно
судового наказу Козівського районного
суду від 16.04.2008 року і заборгованість
становить 12612,29 грн. (а.с. 4).

Згідно із п. 5.5 Умов терміни
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки (пені, штрафів) за даним
договором встановлена сторонами в 5
років.

Судом першої інстанції в рішенні
вказується, що позивач не надав суду
доказів підтвердження факту
ознайомлення відповідача з "Умовами і
правилами надання банківських послуг",
що викладені Умови не були прийняті
відповідачем та, що в поданих до суду
Умовах не зазначено дату та місце їх
складання, що унеможливлює
встановлення, які саме за змістом були
Умови на час складення договору.

Колегія суддів не погоджується з
такою позицією суду, оскільки суд не
перевірив доводи, які мають значення
для правильного вирішення справи, та не
врахував того, що у заяві позичальника
вказано, що боржник ознайомився та
згідний із Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам ("Розстрочка"
(Стандарт), які були надані йому у
письмовій формі і своїм підписом
підтвердив факт про надану йому повну
інформацію про умови кредитування.

Будь-яких доказів на
підтвердження своїх заперечень проти
позову щодо ознайомлення відповідачки
з іншими Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам ("Розстрочка"
(Стандарт) ніж ті, що долучені банком до
справи, нею не подано, а судом не
здобуто.

Суд першої інстанції як підставу
відмови в задоволенні позову вказав, що
позов до задоволення не підлягає у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності, що строк договору закінчився
28.03.2009 року, а позивач звернувся до суду
03.02.2014 року - більше ніж через 4 роки
після настання права вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду
не погоджується з такою позицією суду
першої інстанції з наступних підстав:

Статтею 259 ЦК України визначено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається в письмовій формі.

Відповідно до статей 6, 639 ч.1,2 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
Цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту, терміни позовної
давності по вимогах про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки (пені,
штрафів) за даним договором
встановлено сторонами - 5 років. З даним
пунктом Умов боржник погодилась, про що
свідчить її підпис на заяві і пункт
недійсним не визнано.

Позивачем заявлено позовні
вимоги з дотриманням строків.

Застосовуючи п.31 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
і реалізовуючи своє право на
застосування позовної давності без
наявності заяви відповідача суд не
звернув увагу на те, що постановою №7
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.02.2014 року п. 31
викладено в новій редакції.

Згідно п. 31 постанови у редакції
від 07.02.2014 року при застосуванні
положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів", яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, суди мають
виходити з того, що у системному зв'язку
з ч.11 ст. 11 Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Відповідачем заява про
застосування строків позовної
давності не подавалася і як вбачається
з протоколу судового засідання від
04.03.2014 року відповідач ОСОБА_1 повторно
в судове засідання не з'явилася хоча
була належним чином повідомлена (а.с.
31-32), а отже в судовому засіданні не
могла заявляти таких вимог.

З'ясування вказаних обставин і
належна їх оцінка мали значення для
правильного вирішення спору і
відповідно до вимог ст. 309, ч.1, п.п.1,3 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" слід задовольнити.

Відповідно до ст.ст. 526, 611, 629 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору. У разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом.

ОСОБА_1 у порушення зобов'язань,
визначених п.п. 3.2.3 та 3.2.7 Умов, не
сплачено плату за користування
кредитом (процентів) та заборгованість
по кредиту.

Дослідивши поданий Банком
розрахунок заборгованості колегія
суддів з ним погоджується і до
стягнення підлягає заборгованість за
кредитним договором - 12612,29 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею та документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Судові витрати банку складаються
із судового збору за подання позовної
заяви в суд першої інстанції та
апеляційної скарги - 365,4 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 1054 ЦК України,
та ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити.

Рішення Козівського районного
суду від 04 березня 2014 року по справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасувати і ухвалити нове, яким
стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПРИВАТБАНК"
заборгованість за кредитним договором
в сумі 12612,29 грн. та 365,4 грн судового
збору.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.О. Загорський