АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/8164/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Шумейко О.І.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою
представником ОСОБА_3

на рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 13 травня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи:
Відділ державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві, ОСОБА_5, про визнання
права власності на автомобіль та
зняття арешту з майна

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_4 про визнання права
власності на автомобіль та зняття
арешту з майна.

Свої вимоги мотивував тим, що 20 вересня
2006 року між ним та відповідачем
укладено договір купівлі-продажу
автомобіля, за умовами якого
відповідач передав у його власність
автомобіль марки «Chevrolet», модель Evanda, 2004
року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, а він
сплатив на користь відповідача
вартість автомобіля та отримав від
нього ключі й свідоцтво про реєстрацію.

Зазначав, що він намагався здійснити
перереєстрацію автомобіля на своє ім'я,
проте йому повідомили, що автомобіль
перебуває під арештом, а тому здійснити
перереєстрацію неможливо.

У жовтні 2013 року спірний автомобіль
було затримано співробітниками ДАІ та
відправлено на спеціальний майданчик.

Зауважує, що він є власником спірного
автомобіля, починаючи з 20 вересня 2006
року, а тому арешт, накладений на
автомобіль, має бути знятий в порядку,
передбаченому ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження».

Враховуючи наведене просив суд визнати
на ним право власності на автомобіль
марки «Chevrolet», модель Evanda, 2004 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та зняти арешт зі
спірного автомобіля.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 13 травня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

Зазначає, що всупереч вимогам ч.4 ст.174
ЦПК України суд не ухвалив рішення про
задоволення позову.

Висновок суду про те, що перереєстрація
автомобіля в органах ДАІ і є державною
реєстрацією договору про відчуження
автомобіля є хибним та суперечить
положенням Конституції України,
Цивільного Кодексу, зокрема ст.210 ЦК
України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 20 вересня 2006 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено у простій
письмовій формі договір
купівлі-продажу автомобіля марки
«Chevrolet», модель Evanda, 2004 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.6-8).

20 вересня 2006 року відповідач видав на
ім'я позивача довіреність строком на
п'ять років, посвідчену приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_6 з правом
розпорядження від його імені
зазначеним автомобілем (а.с.21).

14 липня 2010 року позивач від імені
відповідача на підставі довіреності
звернувся до ВРЕР-1 УДАІ в м. Києві із
заявою про перереєстрацію ТЗ, яка
проведена не була (а.с.136).

Постановою державного виконавця ВДВС
Оболонського РУЮ у м.Києві від 03
вересня 2013 року накладено арешт на все
майно, що належить ОСОБА_4, в рамках
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-635,
виданого 30 січня 2013 року Оболонським
районним судом м. Києва, про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суми боргу
29485,78 грн. (а.с.18-19).

Постановою державного виконавця ВДВС
Оболонського РУЮ у м.Києві від 30
вересня 2013 року оголошено розшук
спірного автомобіля (а.с.93).

22 жовтня 2013 року співробітниками ДАІ
складено акт огляду та тимчасового
затримання транспортного засобу (а.с.20).

Звертаючись в суд з даним позовом
ОСОБА_2 посилався на те, що він є
власником спірного автомобіля на
підставі зазначено вище договору
купівлі-продажу, тому накладення на
нього арешту порушує його право
власності.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції підставно виходив з
того, що вимоги є недоведеними та
необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно вимог ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України якщо
договір про відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право власності
у набувача виникає з моменту такої
реєстрації.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу.

Письмова форма договору
купівлі-продажу автомобіля
передбачена й постановою Кабінету
Міністрів України від 7 вересня 1998 року
№ 1338, якою затверджено Порядок
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин на шасі, автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, згідно з п. 2 яких вони є
обов'язковими для всіх юридичних і
фізичних осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету
Міністрів України від 7 вересня 1998 року
№ 1388 «Про затвердження Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», перед відчуженням
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ.

Також, п. 40 визначено, що зняття з обліку
транспортних засобів проводиться
після їх огляду в підрозділах
Державтоінспекції на підставі заяви
власника, документа, що посвідчує
особу, виконавчого напису нотаріуса,
постанови державного виконавця або
рішення суду.

В матеріалах справи відсутні дані про
те, що транспортний засіб, який є
предметом судового спору, був знятий з
обліку в відповідному підрозділі ДАІ,
сам позивач підтверджує, що автомобіль
з обліку не знімався та був
зареєстрований на ім'я відповідача.
Також зазначений факт підтверджується
довідкою ВРЕР-5 УДАІ в м. Києві від 21
травня 2014 року (а.с.110).

Крім того, відповідно до п. 7
вищевказаних Порядку, власники
транспортних засобів та особи, що
експлуатують такі засоби на законних
підставах, або їх представники
зобов'язані зареєструвати
(перереєструвати) транспортні засоби
протягом десяти діб після придбання
(одержання) або митного оформлення, або
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів.

Пунктом 8 даного Порядку визначено, що
державна реєстрація (перереєстрація)
транспортних засобів проводиться на
підставі заяв власників, поданих
особисто, і документів, що посвідчують
їх особу, підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення транспортних засобів,
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів. Правомірність придбання
транспортного засобу підтверджується
зазначеними в них документами, зокрема
довідкою-рахунком, виданою за формою,
договором та іншими посвідченнями в
установленому порядку документами, що
встановлюють право власності на
автомобіль.

Для реєстрації транспортних засобів,
що перебували в експлуатації і
зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім
названих документів, додається
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу (технічний
паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про
зняття транспортного засобу з обліку.
Перед відчуженням такий транспортний
засіб повинен бути знятий з обліку в
підрозділі ДАІ.

Таким чином, до вчинення зазначених дій
продавець транспортного засобу не
вправі його відчужувати, а покупець
набути право власності на транспортний
засіб.

Оскільки спірний автомобіль сторонами
не знятий з обліку в органах ДАІ для
продажу на території України, цей
транспортний засіб не міг виступати в
якості об'єкту продажу, а тому і всі дії
щодо його відчуження не можуть бути
визнанні законними, зокрема, і
оформлений між сторонами письмовий
договір купівлі-продажу та оплатна
передача автомобіля від відповідача до
позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що
власник автомобіля підтвердив факт
укладення договору та отримання грошей
від позивача, а тому його порушене
право власності підлягає захисту, а
спірний автомобіль звільненню із-під
арешту, не ґрунтуються на законі,
оскільки відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК
України договір, який підлягає
державній реєстрації, є укладеним з
моменту державної реєстрації, а не з
моменту передачі грошей та автомобіля.
Фактична передача транспортного
засобу у володіння позивача не має
наслідком набуття позивачем права
власності на спірний автомобіль.

З огляду на те, що спірний автомобіль не
був знятий з обліку в органах ДАІ та був
зареєстрований за відповідачем і
сторони не вжили заходів щодо
переоформлення автомобіля у порядку,
визначеному Порядком державної
реєстрації та обліку автомобілів, а
видача письмової розписки та
довіреності без зняття автомобіля із
реєстрації не можна вважати договором,
що укладений відповідно до вимог
закону та допускає перехід права
власності на автомобіль.

Виходячи з того, що в установленому
порядку договір купівлі-продажу
спірного автомобіля між сторонами не
укладався, державна реєстрація
транспортного засобу на ім'я позивача
не була здійснена, суд дійшов вірного
висновку про те, що право власності на
спірний автомобіль позивач в
установленому законом порядку не
набув, й вимога про визнання за ним
права власності є необґрунтованою й
задоволенню не підлягає.

Крім того, суд першої інстанції
обгрунтовано дійшов висновку, що
позовна вимога щодо зняття арешту зі
спірного автомобіля задоволенню також
не підлягає, оскільки являється
похідною від первісної позовної
вимоги.

З огляду на те, що позовні вимоги не
ґрунтуються на вимогах закону судом, з
урахуванням ст.174 ЦПК України,
підставно відмовлено у прийнятті
визнання відповідачем позову, яке
суперечить закону.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 13 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :