АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3592/2014
Головуючий у 1 інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
13 вересня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4,
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль», про поділ
спільного майна подружжя, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
треті особи: ОСОБА_6, Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», про визнання права
власності і поділ спільного майна
подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

04 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, у якому з
урахуванням уточнень просив визнати
спільним сумісним майном подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнати за ним право
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_3 право
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1, визнати спільним боргом
подружжя заборгованість за кредитним
договором № 014/4038/74/32629 від 25 квітня 2006
року, укладеним ОСОБА_1 та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» і поділити
боргові зобов'язання: визнати за ОСОБА_1
заборгованість за тілом кредиту станом
на 05.06.2012 року в сумі 5 425,23 дол. США;
заборгованість за простроченими
відсотками станом на 05.06.2012 року в
розмірі 17,03 % від загальної суми
прострочених відсотків - 625,24 дол. США;
заборгованість по сплаті нарахованої
пені за прострочення повернення
кредиту станом на 05.06.2012 року в розмірі
17,03 % від загальної суми нарахованої
пені за прострочення повернення
кредиту - 1 077,06 дол. США; заборгованість
по сплаті нарахованої пені за
прострочення сплати відсотків за
кредитним договором станом на 05.06.2012
року в розмірі 17,03 % від загальної суми
нарахованої пені за прострочення
сплати відсотків - 840,18 дол. США; в
порядку поділу спільних боргових
зобов'язань визнати за ОСОБА_3
заборгованість за тілом кредиту станом
на 05.06.2012 року в сумі 11 246,66 дол. США;
заборгованість за простроченими
відсотками станом на 05.06.2012 року в
розмірі 82, 97 % від загальної суми
прострочених відсотків - 3 046,16 дол. США;
заборгованість по сплаті нарахованої
пені за прострочення повернення
кредиту станом на 05.06.2012 року в розмірі
82,9 7% від загальної суми нарахованої
пені за прострочення повернення
кредиту - 5 247,45 дол. США; заборгованість
по сплаті нарахованої пені за
прострочення сплати відсотків за
кредитним договором станом на 05.06.2012
року в розмірі 82, 97% від загальної суми
нарахованої пені за прострочення
сплати відсотків - 4 093,36 дол. США.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
перебував в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3 з 22 грудня 2005 року. Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
15 липня 2009 року шлюб було розірвано,
згоди про добровільний поділ майна
досягнуто не було. За час перебування у
шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_1,
вказана квартира є спільним майном
подружжя та підлягає поділу у рівних
частках. Крім того, 25 квітня 2006 року між
ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було
укладено кредитний договір №014/4038/74/32629
про надання кредиту в сумі 30000,00 дол.
США, зазначена сума була витрачена на
покупку зазначеної вище квартири, а
сама квартира була передана в іпотеку
банку, поручителем перед банком за
зобов'язаннями ОСОБА_1 за кредитним
договором є ОСОБА_6 За час існування
фактичних шлюбних відносин (з 29.05.2006
року по 31.10.2007 року) сторонами спільно
було частково погашено кредитну
заборгованість за кредитним договором
від 25.04.2006 року в сумі 4500,00 доларів США.
Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним
договором станом на 01.11.2007 року
становила 25 500,00 дол. США, тобто розмір
зобов'язань сторін за кредитним
договором складають по 50 % від залишку
несплаченої частини тіла кредиту - по 12
750,00 дол. США. Після припинення шлюбних
відносин ним особисто було сплачено в
рахунок погашення кредитної
заборгованості 1 744,58 доларів США; за цей
же період поручителем ОСОБА_6 в рахунок
виконання зобов'язань позичальника
(позивача) було сплачено 5 580,19 дол. США,
тобто залишок несплаченої
заборгованості становить (12750.00 - 1744.58 -
5580,19) = 5 425,23 дол. США. ОСОБА_3 особисто
було сплачено в рахунок погашення
кредитної заборгованості 1 503,34 дол. США,
тобто залишок несплаченої
заборгованості становить (12750,00 - 1503,34) =
11246,66 доларів США. Таким чином, на думку
позивача, його частка та частка ОСОБА_3
у відсотковому відношенні до загальної
суми сплачених коштів становить
відповідно 82,97 % та 17,03 %.

18 квітня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, у
якому просила визнати за нею право
особистої власності на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1, визнати спільним
майном подружжя 2/3 частини зазначеної
квартири №АДРЕСА_1, в порядку поділу
спільного майна подружжя - визнати за
нею право власності на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_1
право власності на іншу 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1. Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що спірна квартира
АДРЕСА_1 була придбана сторонами за 328
250,00 грн., що згідно офіційного курсу НБУ
на дату придбання квартири становило 65
000,00 дол. США. На придбання вказаної
квартири були витрачені 23 000 дол. США, що
належали їй до шлюбу (особисті кошти) та
були отримані від продажу належної їй
на праві власності квартири АДРЕСА_5
згідно договору купівлі-продажу
квартири від 20.04.2006 року, що становить
більше ніж 1/3 від загальної вартості
спірної квартири.12 000,00 доларів США, що
були спільними коштами сторін, 30 000,00
дол. США були отримані ОСОБА_1 за
кредитним договором від 25.04.2006 року і
були внесені сторонами в рахунок
оплати за придбану спірну квартиру.
Також позивач зазначила, що за
кредитним договором з квітня 2006 року по
вересень 2007 року (під час шлюбу - до
моменту припинення шлюбно-сімейних
відносин та ведення спільного
господарства - з листопада 2007 року, що
встановлено рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 15.09.2009 року у
справі про розірвання шлюбу між
сторонами) разом з ОСОБА_1 сплатили 4 381,00
дол. США, з яких її частка становить 2
190,50 дол. США; з жовтня 2007 року по серпень
2008 року вона сплатила особисто на
погашення кредиту 3 117,29 доларів США; з
вересня 2008 року по липень 2010 року вона
разом із поручителем ОСОБА_6 (батьком)
сплатили 9 270,79 дол. США, що разом
становить - 14 578,58 доларів США; крім того,
нею особисто сплачено пені в сумі 1 154,94
грн., а також страхові платежів сумі 3
667,34 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 19 квітня 2012 року зустрічний
позов ОСОБА_3 прийнято і об'єднано в
одному провадженні з первісним
позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 13 вересня 2013 року позов
ОСОБА_1 і зустрічний позов ОСОБА_3
задоволено частково, визнано 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1 особистою приватною
власністю ОСОБА_3, визнано 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в порядку
поділу спільного сумісного майна
подружжя визнано за ОСОБА_1 право
власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, в порядку поділу спільного
сумісного майна подружжя визнано за
ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1, стягнено з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 різницю вартості часток
у праві власності на спільне майно у
сумі 48 392, 97 грн.; в задоволенні решти
вимог - відмовлено.

29 січня 2014 року представник ОСОБА_1 -
адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу
на вказане рішення, у якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин
справи, просив його скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову ОСОБА_1 В обґрунтування
заявлених вимог апелянт вказав, що суд
першої інстанції не взяв до уваги ту
обставину, що квартира АДРЕСА_5 була
придбана ОСОБА_3 під час перебування у
шлюбі з ОСОБА_1 і продана без згоди
ОСОБА_1, а тому необґрунтовано вважав,
що кошти від продажу вказаної квартири
є особистою власністю ОСОБА_3 Також
апелянт зазначив, що ОСОБА_6 кошти
вносились як поручителем за договором
поруки у розмірі від 25 квітня 2006 року, а
самою ОСОБА_3 після припинення шлюбних
відносин було внесено лише 1 503, 34 дол.
США.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав і просив
її задовольнити.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу просила
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Представник ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» за довіреністю - Мікайилов Р.Р.
просив відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 про поділ боргових зобов'язань.

ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився,
був належним чином повідомлений про
день, час та місце апеляційного
розгляду, тому розгляд справи за
апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст.
305 ЦПК України проведено за його
відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 22 грудня 2005 року між
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 був укладений шлюб, про
що у Відділі реєстрації актів
цивільного стану Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
зроблено актовий запис № 2601.

25 квітня 2006 року між Акціонерним
пошто-пенсійним банком «Аваль» та
ОСОБА_1 (позичальник) був укладений
кредитний договір № 014/4038/74/32629,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику кредит у вигляді
невідновлюваної кредитної лінії з
лімітом 30 000 дол. США строком з 25 квітня
2006 року по 25 квітня 2016 року зі сплатою 12
% річних за користування кредитними
коштами.

Того ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором між Акціонерним
пошто-пенсійним банком «Аваль»
(кредитор) та ОСОБА_6 (поручитель) був
укладений договір поруки, за умовами
якого у випадку невиконання боржником
взятих на себе зобов'язань по
кредитному договору поручитель несе
солідарну з боржником
відповідальність перед кредитором, у
тому ж обсязі, що і боржник, включаючи
сплату основного боргу за кредитним
договором, нарахованих відсотків за
користування кредитом та неустойки.

У той же день ОСОБА_1 на підставі
договору купівлі-продажу придбав
квартиру АДРЕСА_1 за 328 250, 00 грн., що за
курсом НБУ дорівнює 65 000 дол. США., з
яких: 30 000 доларів США - кредитні кошти,
23 000,00 доларів США - кошти від продажу
квартири АДРЕСА_5 та 12 000,00 доларів США -
спільні готівкові кошти подружжя.

Зазначену квартиру було передано в
іпотеку Акціонерному
поштово-пенсійному банку «Аваль»
згідно договору іпотеки від 25 квітня 2006
року.

Фактичні шлюбі відносини між ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 припинені з листопада 2007 року,
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 15 липня 2009 року шлюб між ними
розірвано.

Згідно з розрахунком заборгованості
борг за кредитним договором станом на 05
червня 2012 року становить 31 601, 34 дол. США,
з яких: - заборгованість за кредитом - 16
671, 89 дол. США, в тому числі прострочена
заборгованість - 2 671, 89 дол. США,
заборгованість по простроченим
відсоткам - 3 671, 40 дол. США, пеня за
прострочення сплати кредиту - 6 324, 51
дол. США, пеня за прострочення сплати
відсотків - 4 933, 54 дол. США.

Задовольняючи частково позовні вимоги
в частині поділу квартири суд першої
інстанції виходив з того, що 1/3 частини
спірної квартири було придбано за
кошти, що належали ОСОБА_3 особисто, а
тому вказана частка квартири є її
особистою власністю. 2/3 частини спірної
квартири були придбані в період шлюбу
за спільні кошти подружжя, а тому є
спільною сумісною власністю подружжя і
підлягають поділу між сторонами у
рівних частках.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 71 СК України передбачено
спосіб та порядок поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір вирішується судом.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України якщо у
придбання майна вкладені, крім
спільних коштів, і кошти, що належали
одному з подружжя, то частка у цьому
майні, відповідно до розміру внеску, є
його особистою приватною власністю.

Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто (пункт 3 частини 1 статті
57 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що 20
квітня 2006 року між ОСОБА_6, який діяв від
імені ОСОБА_3 на підставі довіреності
(продавець), та ОСОБА_8 (покупець) був
укладений договір купівлі-продажу
квартири, відповідно до умов якого
продавець зобов'язується передати, а
покупець зобов'язується прийняти
квартиру АДРЕСА_5 за 10 000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 08 листопада 2012 року
встановлено, що фактично вказану
квартиру було продано за 183 839, 00 грн.,
тобто 23 000 дол. США.

Судом першої інстанції встановлено та
не заперечувалось сторонами під час
апеляційного розгляду справи, що кошти
у розмірі 23 000 дол. США від продажу
зазначеної квартири були внесені в
рахунок оплати спірної квартири.

З договору купівлі-продажу від 20 квітня
2006 року вбачається, що квартира АДРЕСА_5
належала ОСОБА_3 згідно свідоцтва про
право власності, виданого 03 березня 2006
року Концерном «Кіровоградська
будівельна компанія
«Кіровоградбудінвест» згідно з
наказом від 03 березня 2006 року № 245.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що вказана квартира
набута ОСОБА_3 у власність шляхом
приватизації згідно з Законом України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» (том ІІ а.с. 51), тобто
була її особистою приватною власністю,
а тому 1/3 частина спірної квартири
відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України є
особистою приватною власністю ОСОБА_3,
а тому доводи апеляційної скарги в цій
частині є необґрунтованими.

Водночас у спірної квартири були
вкладені спільні кошти подружжя у сумі
42 000 дол. США, з яких: 30000 дол. США - кошти,
отримані у кредит, та 12 000 дол. США -
готівкові заощадження подружжя. З
огляду на зазначене, в порядку поділу
спільного майна подружжя за ОСОБА_3
слід визнати право власності на 2/3
частин спірної квартири (1/3 частина -
особиста приватна власність та 1/3
частина - в порядку поділу), а за ОСОБА_1 -
на 1/3 частину, а тому позовні вимоги
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в частині поділу
квартири підлягають частковому
задоволенню.

При цьому колегія суддів враховує, що
придбана за спільні кошти подружжя (в
тому числі кредитні кошти) частина
квартири поділена між сторонами у
рівних частках, кредит повністю не
погашено, а тому зобов'язання по
погашенню кредиту несуть як ОСОБА_1, так
і ОСОБА_3 На думку колегії суддів,
врахувати борги подружжя іншим чином
неможливо за відсутності у сторін
будь-якого іншого майна, окрім спірної
квартири, що перебуває в іпотеці у ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль». При цьому слід
зазначити, що на розгляді у Дарницькому
районному суді м. Києва знаходиться
справа за позовом ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
провадження у якій зупинено до
розгляду даної справи.

Визначаючи розмір грошової
компенсації суд першої інстанції
виходив з того, що з моменту припинення
між сторонами фактичних шлюбних
відносин ОСОБА_3 разом із її батьком
ОСОБА_6 в рахунок погашення половини
залишку боргу було сплачено 7 083, 53 дол.
США в рахунок погашення тіла кредиту і 4
982, 92 дол. США в рахунок погашення
відсотків, загальний розмір
невиконаних нею зобов'язань у зв'язку з
розірванням шлюбу і поділом майна
становить 6 054, 42 дол. США, що підлягає
стягненню з неї на користь ОСОБА_1 як
різниця вартості часток у праві
власності на спільне майно в рахунок
зобов'язань за кредитним договором, що
мають бути виконані ним у майбутньому.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може з огляду на наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя. Отже, за загальним правилом
майно, придбане подружжям у кредит, є
спільною сумісною власністю чоловіка
та дружини.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Зі змісту викладеного випливає, що
дружина та чоловік незалежно від
припинення шлюбу мають рівні права та
обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі
майна, оскільки розірвання шлюбу не
звільняє подружжя від зобов'язань за
кредитом.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1
випливає, що ним було заявлено вимоги
про визнання заборгованості за
кредитним договором спільним боргом
подружжя і поділ кредитних
зобов'язань; вимог про стягнення
частини залишку кредитної
заборгованості заявлено не було. З
огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції невірно
стягнув частину залишку кредитної
заборгованості з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 як різницю вартості часток у
праві власності на спільне майно.

Колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання боргу за
кредитним договором спільним боргом,
оскільки припинення шлюбу не звільняє
сторін від виконання зобов'язань за
кредитним договором в силу закону.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ
боргових зобов'язань за своїм змістом
зводяться до зміни сторони кредитного
договору, що є неприпустимим, оскільки
в порядку поділу спільного майна
подружжя борги підлягають врахуванню.

Таким чином, рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 13 вересня 2013
року слід скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в порядку поділу
спільного майна подружжя визнати за
ОСОБА_3 право власності на 2/3 частин
квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_1 на 1/3
частину згаданої квартири; в
задоволенні решти позовних вимог
належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 208, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
за довіреністю - ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 13 вересня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання заборгованості за
кредитним договором спільним боргом
подружжя і поділ боргових зобов'язань -
відмовити.

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна
подружжя визнати за ОСОБА_3 право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді