Справа № 184/4307/13-ц
Номер провадження 2/184/92/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2014м. Орджонікідзе
Орджонікідзевський міський суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
судді Томаш В.І.,

при секретарі -
Попівніч І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Орджонікідзе цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про
розподіл спільного майна подружжя», -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка та її представник ОСОБА_3 в
судовому засіданні підтримали та
змінили свої позовні вимоги та просять
суд розділити майно, що є спільною
сумісною власністю - чотирикімнатну
квартиру АДРЕСА_2, шляхом визнання за
нею, ОСОБА_1 права власності на ? частину
квартири АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_2
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_2, за решту майна виплатіть їй
відповідачем половину вартості у
розмірі 28 000,00 гривень, а також стягнути
з відповідача на її користь судові
витрати по справі.

Відповідач та його представник ОСОБА_4
в судовому засіданні проти позовних
вимог позивачки заперечували в повному
обсязі та просять суд в їх задоволенні
відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи і оцінивши їх в
сукупності, прийшов до висновку, що
заявлені позивачем вимоги знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні та
підлягають частковому задоволенню за
наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що з ОСОБА_2
вона перебувала в зареєстрованому
шлюбі з 28.02.1997 року і по 01.02.2013 року.
Рішенням Орджонікідзевського міського
суду Дніпропетровської області від
21.01.2013 року шлюб був розірваний. 01.02.2013
року вказане рішення суду вступило до
законної сили.

Від цього шлюбу у сторін є двоє дітей:
дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Син проживає з
позивачкою, дочка є студенткою і
навчається за контрактом.

На їх утримання відповідач добровільно
за заявою за місцем своєї роботи
сплачує позивачу на їх утримання
аліменти по 1/6 частині заробітної
плати. Але вказаних аліментів на
утримання доньки на час її навчання,
які сплачує відповідач, на думку
позивачки, є недостатнім. Розмір таких
аліментів складає близько 300 грн.
щомісячно, що відповідно складає
тільки ? частину щомісячної оплати за
навчання за контрактом без врахування
інших витрат на утримання доньки.

Під час перебування у зареєстрованому
шлюбі сторони на спільні кошти
подружжя за договором купівлі - продажу
від 13.09.2006 року придбали 4/5 частини
квартири АДРЕСА_2.

Вказана квартира раніше належала на
праві власності п'яти особам, у тому
числі 1/5 частина зазначеної квартири
належить на праві власності на ім'я
чоловіка позивачки. Інші 4/5 частини
вказаної квартири належали на праві
власності батькам та іншим родичам
ОСОБА_2, його сестрі та племіннику.

На даний час вартість зазначеної
квартири відповідно до висновку
фахівця складає 88630 грн., відносно
вартість 4/5 частин вказаної квартири,
які мають правовий статус спільного
майна подружжя складає 70904 грн..

Окрім того позивач зазначає про те, що
під час шлюбу на спільні кошти подружжя
19.05.2008 року придбали за 10800 доларів США
автомобіль марки DAWOO NUBIRA 2002 року
випуску, номер НОМЕР_1, ринкова вартість
якого на даний час складає 56 тис. грн.,
який на даний час знаходиться в
користуванні відповідача. Сторони
повністю здійснили розрахунок за цей
автомобіль, а отримали з іншого боку
зазначений автомобіль та довіреність
на ім'я їх обох на право розпорядження
зазначеним автомобілем на свій розсуд.

Після припинення сумісного життя та
розірвання нашого шлюбу позивач
запропонувала ОСОБА_2 у порядку
розподілу майна залишити йому квартиру
і автомобіль у його користуванні, а їй
виплатити грошову компенсацію її
частки у спільному майні подружжя у
розмірі вартості однокімнатної
квартири та вартості зазначеного
автомобіля з врахуванням інтересів
наших дітей. Однак відповідач
ухиляється від добровільного
внесудового порядку розподілу
спільного майна подружжя і категорично
відмовився від запропонованого нею
варіанту розподілу спільного майна
подружжя.

Відповідач вважає, що якщо договір
купівлі - продажу на 4/5 частини
зазначеної квартири оформлений на його
ім'я, позивач нібито не має ніяких прав
на вказану квартиру. Аналогічно він
вважає, що якщо автомобіль знаходиться
тільки у його користуванні, то він може
не враховувати її інтересів і тільки
сам користуватися ним. Така поведінка
відповідача порушує майнові права
позивача, внаслідок чого вона і змушена
звернутися до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
вважається, що кожна річ, набута за час
спільного проживання, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності цих осіб.

Відповідно до ст.. 63 Сімейного кодексу
України, дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України,
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України,
неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

4. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму
ВСУ № 11 від 21.12.2007року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
вирішуючи спори про поділ майна
подружжя, суди повинні враховувати, що
само по собі розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності подружжя на майно, набуте за
час шлюбу. Проте розпорядження таким
майном після розірвання шлюбу
здійснюється колишнім подружжям
виключно за взаємною згодою відповідно
до положень ЦК України.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму
ВСУ № 11 від 21.12.2007року « Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу,визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

В процесі розгляду справи позивач та її
представник уточнили свої позовні
вимоги та зазначають про те, що згідно
договору купівлі-продажу від 13.09.2006
року, посвідченого приватним
нотаріусом Орджонікідзевського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстровано в реєстрі за № 3209
позивачу та відповідачу належить на
праві спільної сумісної власності 4/5
частини чотири кімнатної квартири
АДРЕСА_2. Перед розірванням шлюбу вони
домовились з відповідачем про
добровільний поділ спільного майна,
однак після розлучення він зажадав
виділити йому більшу частину майна, без
врахування інтересів дітей та
обставин, які свідчать про витрачання
коштів на шкоду інтересам сім'ї. На
утриманні позивача залишились двоє
дітей від ОСОБА_2: неповнолітній син
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є студенткою і
навчається за контрактом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України при
поділі майна повинні враховуватись
інтереси неповнолітніх дітей, а також
інші істотні обставини. Тому позивач
вважає можливим відійти від рівності
часток і виділити на її користь ? частку
чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2,
загальною вартістю 44315,00 грн..

На підставі викладеного позивач
просить суд розділити майно, що є
спільною сумісною власністю -
чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2,
шляхом визнання за нею, ОСОБА_1 права
власності на ? частину квартири АДРЕСА_2
та визнання за ОСОБА_2 право власності
на ? частину квартири АДРЕСА_2, за решту
майна виплатіть їй відповідачем
половину вартості у розмірі 28 000,00
гривень, а також стягнути з відповідача
на її користь судові витрати по справі.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підстави своїх вимог. Відповідно до
вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь - які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню та
вважає за необхідне провести поділ
майна, що є спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 4/5 частини квартири
АДРЕСА_2 шляхом визнання за ОСОБА_1
права власності на 2/5 частини квартири
АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_2 право
власності на 2/5 частини квартири
АДРЕСА_2 як на об'єкт спільної сумісної
власності подружжя та стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по
сплаті судового збору у розмірі 354 грн.
52 коп. пропорційно до задоволення
позовних вимог. В іншій частині
позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до положень ч. 3 ст.70
Сімейного кодексу України за рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Позивачка у своєму позові вважає
можливим відійти від рівності часток і
виділити на її користь ? частку
чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2, але
з такими доводами позивача суд не
згоден, оскільки вони не відповідають
вимогам Сімейного законодавства
України. Відповідач сплачує аліменти в
добровільному порядку як на утримання
меншої дитини, так і на утриманні
старшої дитини, яка продовжує навчання
у розмірі, який передбачений діючим
законодавством України. З позивачем на
сьогоднішній день проживає менша
дитина, яка є неповнолітньою.

Суд вважає, що в даному випадку
відсутні будь - які істотні обставини,
за яких суд може відступити від засад
рівності часток подружжя. Позивачка та
відповідач на даний час не перебувають
у зареєстрованому шлюбі та не
проживають разом, але дана обставина не
позбавляє відповідача як власника
частини вищевказаної квартири права на
житло, яке законодавчо гарантоване
останньому.

Не підлягають задоволенню і позовні
вимоги позивача в частині стягнення з
відповідача вартості ? частини
транспортного засобу у розмірі 28.000
грн., оскільки даний транспортний засіб
- автомобіль марки DAWOO NUBIRA 2002 року
випуску, номер НОМЕР_1 з 9 січня 2013 року,
тобто ще до розірвання шлюбу належить
зовсім іншій особі - ОСОБА_8, в
користуванні та розпорядженні якого
він знаходиться, а тому позивач не має
права вимагати з відповідача стягнення
вартості ? частини вказаного
транспортного засобу, який не є
спільним майном подружжя. Якщо б
сторони по справі зареєстрували своє
право власності на спірний автомобіль
у встановленому законом порядку, то
вони б мали законне право на поділ
вказаного автомобіля.

Суд дає критичну оцінку доводам
відповідача та його представника щодо
невизнання позовних вимог позивача,
оскільки вони є голослівними,
безпідставними та нічим не
підтвердженими і спростовуються
стабільними поясненнями позивача та її
представника, наданими ними письмовими
доказами, матеріалами справи в їх
сукупності. Вказана квартира (4/5 частин)
була придбана відповідачем на підставі
договору купівлі - продажу від 13.09.2006
року, який є дійсним за спільні кошти
подружжя, як це встановлено в ході
розгляду справи, а тому є предметом
поділу між сторонами.

За таких обставин, суд вважає
необхідним позовні вимоги позивача
задовольнити частково по вищевказаним
підставам.

Керуючись ст. ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного
кодексу України, п. 19, 22, 23, 24 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 11
від 21 грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209 - 213
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про
розподіл спільного майна подружжя»
задовольнити частково.

Провести поділ майна, що є спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 4/5
частини квартири АДРЕСА_2 шляхом
визнання за ОСОБА_1 права власності на
2/5 частини квартири АДРЕСА_2 та визнати
за ОСОБА_2 право власності на 2/5 частини
квартири АДРЕСА_2 як на об'єкт спільної
сумісної власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 354 грн. 52 коп..

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 - днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського

міського суду
Томаш В.І.