Справа № 456/949/13
Головуючий у 1 інстанції: Микитчин
Провадження № 22-ц/783/2149/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2147/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:
Азенко М.В.

з участю: відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 10 грудня 2013 року та рішення
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 10 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 через свого
представника ОСОБА_4 звернувся із
зазначеним позовом у якому з
урахуванням уточнених вимог від травня
2013 року, на підставі
ст.ст.22,23,386,387,391,392,397,399,400 ЦК України,
просила зобов»язати ОСОБА_5 та ОСОБА_2
відшкодувати їй 644 100 гривень
матеріальної та 10 000 гривень моральної
шкоди (а.с.1-6, 82).

У травні 2013 року ОСОБА_3 через свого
представника ОСОБА_4 подала заяву про
забезпечення позову у якій з
урахуванням доповнень від грудня 2013
року просила, на підставі ст.151-152 ЦПК
України накласти арешт на майно ОСОБА_5
та ОСОБА_2 в рівних частках на загальну
суму 654 100 гривень (а.с.85,151-152).

Оскаржуваною ухвалою Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 10 грудня 2013 року у
задоволенні клопотання представника
позивачки ОСОБА_4 про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
майно ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частках
на загальну суму 654 100 гривень -
відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі посилається на те,
що такий вид забезпечення позову є
абсолютно співрозмірним та адекватним
позовним вимогам, та присіче намагання
відповідачів продати чи передати
належне ОСОБА_3 майно третім особам до
розгляду справи по суті та набрання
рішенням законної сили.

Просить ухвалу Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 10 грудня 2013 року скасувати
та постановити нову, якою заяву
представника ОСОБА_3 про забезпечення
позову від 28 травня 2013 року
задовольнити та вжити заходів
забезпечення позову та до розгляду
справи по суті накласти арешт на майно
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частках на
загальну суму 654 100 гривень.

Оскаржуваним рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 10 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі посилається на те,
що для облаштування будинку у якому
проживав ОСОБА_6 (її син) з дружиною
ОСОБА_2 ( невістка) та їхнім сином ОСОБА_7
(онук), вона, із Росії, протягом
тривалого часу переказувала кошти,
оскільки не виключала можливості свого
повернення на постійне місце
проживання в Україну.

У зв»язку з великою площею будинку,
високою якістю та ексклюзивністю
меблів, встановлення побутової
техніки, елементів декору від
провідних виробників, загальна їх
вартість становила понад 640 000 гривень.

У зв»язку з тимчасовою відсутністю
ОСОБА_6, для надійного зберігання її
майна, 11 лютого 2012 року, було прийнято
рішення про його перевезення з будинку
на склад, доступ до якого мав ОСОБА_5 (
батько ОСОБА_2).

На її заяви щодо повернення майна
відповідачі не реагують і не
повертають його.

Суд володіючи інформацією та доказами
про належність майна ОСОБА_3 та його
перебування у відповідачів, дійшов
передчасного висновку про
«недоведеність» позовних вимог.

Просить рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 10 грудня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення по суті
позову.

В судові засідання представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_8 не з»являлася.

14.03.2014 року представник позивача ОСОБА_8
подала клопотання про відкладення
розгляду справи у зв»язку із
необхідністю досконалого та
ретельного вивчення матеріалів справи
та вироблення відповідної правової
позиції, яке колегією суддів було
задоволене.

28 березня 2014 року ОСОБА_8 подала заяву
про виклик та допит в судовому
засіданні свідків по справі ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, а також клопотання про
відкладення розгляду справи, у зв»язку
із зайнятістю в іншому процесі, які
колегією суддів відхилені як
необґрунтовані.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 на заперечення доводів
апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
та рішення в межах доводів апеляційних
скарг та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги не
можуть бути задоволеними з наступних
підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Як убачається з змісту заяви про
забезпечення позову представник
позивача просив накласти арешт на
майно відповідачів в рівних частках на
суму 654 100 гривень, зважаючи на те, що
останні можуть розпорядитися ним на
власний розсуд та використати у
власних цілях (а.с.85).

Відмовляючи у задоволенні вказаної
заяви суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
представником позивача не наведено
достатньо підстав для арешту майна
відповідачів, оскільки не зазначено на
яке майно слід накласти арешт та місце
його знаходження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом та матеріалами справи
установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6
перебували у зареєстрованому шлюбі із
серпня 2005 року по червень 2012 року.

Від шлюбу у них народився син ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У липні 2007 та квітні 2008 року ОСОБА_6
отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит на
загальну суму 500 000 доларів США
(а.с.194-198,205).

Для забезпечення виконання
зобов»язань по кредитному договору, 23
липня 2007 року, в заставу було передано
ряд об»єктів, серед яких будинок за
адресою: АДРЕСА_1, який, на той час, на
праві власності належав ОСОБА_11
(батько ОСОБА_6.), (свідоцтво про право
власності видане 21.05.2007 року), та
земельна ділянка, площею 0,0766 га. для
обслуговування зазначеного будинку,
яка належить ОСОБА_6, на підставі
Державного акту на право власності
серії ЛВ №056474, виданого Моршинською
міською радою 03.08.2004 року (а.с.200-2003).

У січні 2009 року ОСОБА_2, ОСОБА_6 разом із
сином ОСОБА_7 заселилася до будинку за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 527,
кв.м. для постійного проживання.

Як убачається із наявних у матеріалах
справи копій грошових переказів, у
період з січня 2009 року по вересень 2011
року, коли ОСОБА_2 та ОСОБА_6 проживали
разом як сім»я, ОСОБА_3 із м. Нягані,
Тюменської області, Ханти-Мансійського
Автономного округу (Росія) пересилала
їм грошові кошти, на загальну суму 35 300
доларів США, які використовувалися
ними саме для потреб їх сім»ї, у тому
числі на придбання меблів до будинку у
якому вони проживали (а.с.9-35).

У подальшому спільне життя ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 не склалося.

Наприкінці 2011 року ОСОБА_6 покинув
зазначений будинок, переїхав проживати
в іншу країну, його сім»я розпалася, і з
того часу ОСОБА_3 більше не пересилала
грошей на потреби сім»ї свого сина.

Зазначені обставини вказують на те, що
ОСОБА_3 у 2009-2011 роках переказували кошти
не на облаштування, як вона зазначає,
свого будинку, а на потреби сім»ї
ОСОБА_2 (невістки) та ОСОБА_6 (сина).

Колегія суддів критично оцінює заяву
ОСОБА_6 адресовану Стрийському
міськрайонному суду 01 червня 2013 року
про те, що ОСОБА_3 у 2009-2011 роках
пересилала йому та ОСОБА_2 кошти для
облаштування свого будинку за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки така подана після
розірвання шлюбу з ОСОБА_2, а в самих
квитанціях про грошові перекази
відсутня вказівка на цільове
використання коштів які надсилалися.

При встановлених обставинах суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивачем не доведено тих
обставин, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень, і
не вбачається права власності на майно,
яке вона вважає своїм (ст.ст.,
386,387,391,392,397,399,400 ЦК України) та
обґрунтовано відмовлено у
відшкодуванні матеріальної та
моральної шкоди (ст.1166,1167 ЦК України) за
безпідставністю вимог.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримано
процедуру розгляду справи, встановлену
ЦПК України, ухвалено справедливі
рішення, тому підстав для їх зміни чи
скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1
ст.312, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 10 грудня 2013
року та рішення цього суду від 10 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.