Справа № 216/8588/13-ц
Провадження № 2/216/2489/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року

Центрально-Міський районний суд міста
Кривого Рогу Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді
- Мясоєдової О.М.,

при секретарі
- Кулагіній І.Д.,

за участі позивачки
- ОСОБА_1,

представника позивача
- ОСОБА_2,

відповідачки
- ОСОБА_3,

представника відповідачки
- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Кривому Розі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з
вищезазначеною позовною заявою,
уточнюючи свої вимоги неодноразово в
ході судового розгляду. Свої вимоги, в
останній редакції, позивачка ОСОБА_1
обґрунтовує тим, що вона за усним
договором позики 27 липня 2008 року
передала позичальниці ОСОБА_3 у
власність 800 доларів США та 2200 Євро, що
на 12.04.2014 року за офіційним курсом НБУ
складає 800 доларів США (800 х12.56) 10 048 грн,
2200 Євро (2200 Євро х 17,42) складає 38 324.00 грн.,
а всього 48 372.00 грн. При фактичному
одержанні вказаної суми позичальником
була усна домовленість, що дані грошові
кошти нею були надані для поїздки
дітей-сиріт до дитячого християнського
табору, тобто для цільового
використання, а разі нездійснення
поїздки дітей-сиріт до табору,
відповідачка повинна повернути
грошові кошти до закінчення літніх
канікул, тобто до 01.09.2008 року.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, ч.2 п.1 ст. 1049 ЦК
України встановлює, що якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це.

Згідно зазначеної
домовленості відповідачка в
зазначений строк грошові кошти не
повернула. Тому позивачка вимушена
була звернутись до правоохоронних
органів. Нею неодноразово надавались
заяви про порушення кримінальної
справи відносно відповідачки за
злочином - шахрайство. На підставі заяв
були винесені постанови про відмову у
порушенні кримінальних справ. Після
цього відповідачка в серпні 2009 року
повернула їй 150 Євро, у перерахунок на
гривню ця сума складає 2613 грн. та
обіцяла повернути грошові кошти. Сума
боргу на 24.03.2014 року складає 2200 - 150 = 2050
Євро, що в перерахунку на гривню,
відповідно довідки ПАТ «Надрабанк»,
складає 28 802,50 гривень (2050 х17,42), а 800
доларів США складає 10 048 грн. (800 х12,56).
Загальна сума боргу складає 45 759.00 грн.
Але, до теперішнього часу відповідачка
борг не повергнула та не сплатила,
взяті на себе зобов'язання не виконала.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення. В
даному випадку сума заборгованості з
урахуванням інфляції складає 51 643,61 грн.
(45 759,00 + 5884 ,61) відповідно до розрахунку
(додаток № 1). Відповідно ч.2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.
Три проценти становять 1372,77 грн. згідно
розрахунку (дод. № 1). Позивачка
намагалася неодноразово повернути
свої кошти, але відповідач ухиляється
від виконання зобов'язання. А тому,
просить поновити строк на подання
позовної заяви про стягнення боргу за
договором позики. Стягнути з
відповідачки на користь позивача борг
за договором позики у розмірі 45 759 грн
із урахуванням встановленого індексу
інфляції у сумі 5884,61 гривень, та три
відсотки річних від вищезазначеної
суми, а саме 1372,77 грн., а всього 53016,38.
грн.. А також стягнути з відповідача на
її користь сплачений судовий збір.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник позов в уточненому
вигляді підтримали в повному обсязі.

Відповідачка та її
представник позов не визнали.

Відповідачка ОСОБА_3 суду
пояснила, що в липні 2008 року вона була
волонтером Християнської церкви «Нове
покоління» та брала участь в
проведенні благодійних акцій. В цей час
ОСОБА_1 зателефонувала їй на мобільний
телефон, та сказала, що довго шукала її
для того щоб передати гроші на
благодійсність дітям -сиротам,
наполягаючи на тому щоб якнайшвидше
зустрітись з нею для передачі грошових
коштів. У липні 2008 року вона з
позивачкою зустрілась на пл.
Визволення, біля підземного переходу.
Вона наполягала на тому, щоб укласти
будь-який правочин, але ОСОБА_1
відмовилась укладати будь-які письмові
документи, щодо вказаних грошей, а
тільки попросила молитись за нею та
зцілити її. Під час зустрічі ОСОБА_1
дійсно передала їй грошові кошти в сумі
2200 Євро та 800 доларів США на
благодійність. При цьому ніяких умов
про повернення коштів мови не велося.
ОСОБА_1 просила грошові кошти витрати
на оздоровлення дітей - сиріт в таборі
відпочинку. Так як, провести акцію на
оздоровлення дітей- сиріт було вже
пізно, оскільки необхідно було
узгоджувати багато питань для цього, то
вона витратила на оздоровлення дітей
віруючих церкви «Нове покоління» в
таборі відпочинку. Вона дійсно гроші
витратила на благодійність, але не на
відправку дітей сиріт, а на дітей
церкви. Потім ОСОБА_1 стала дзвонити їй
та питати, чи виконала вона умови їх
усної домовленості з приводу
організації дітям - сиротам відпочинку
у християнському таборі. Вона пояснила,
що гроші витратила на благодійні
справи. Тоді ОСОБА_1 стала вимагати від
неї повернення грошей, так як вона не
використала гроші за призначенням,
вона запропонувала їй повернути гроші
частками, але ОСОБА_1 відмовилась.
ОСОБА_1 стала звертатись до
правоохоронних органів, проводились
численні перевірки за заявами ОСОБА_1,
але гроші були витрачені на благодійні
акції, а не на її користь, що
підтверджувалось перевірками. Вона
вважає, що кошти передані їй ОСОБА_1 є
добровільною, безкорисливою пожертвою
на благодійну допомогу та не
підлягають поверненню.

Представник відповідачки
ОСОБА_4 пояснив суду, що правовідносини,
які склалися між сторонами не є
правовідносинами позики, оскільки
договір позики укладається в письмові
формі, представленою розпискою або
іншим документом, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми. Крім того
відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. В даному випадку будь-які
письмові докази укладання договору
позики між позивачем та відповідачкою
відсутні. Крім того звертає увагу суду
на те, що позивач звернулась до суду з
позовом 12.11.2013 року, тобто з пропуском
строку позовної давності, оскільки, як
вона вказує в своєму позові,
відповідачка нібито зобов'язувалась
повернути отримані грошові кошти в
строк до 01.09.2008 року.

Суд вислухавши сторони, їх
представників, свідків, вважає що позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.1047 ЦК
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична
особа-незалежно від суми.

На підтвердження укладання
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Неоподаткований мінімум доходів
громадян становить 17 гривень. Отже
договір позики на суму, що перевищує 170
грн. належить вчиняти в письмовій
формі. Факт та умови укладання такого
договору повинні бути підтверджені
письмовими доказами.

Як вказує позивачка ОСОБА_1,
вона 27 липня 2008 року за усним договором
позики передала ОСОБА_3 800 доларів США
та 2200 Євро, для того, щоб остання
використала їх на здійснення поїздки
дітей сиріт до літнього табору. При
цьому, наполягала на тому, що це було
добровільне, безкорисливе
пожертвування. Але оскільки діти
сиріти не поїхали до табору, а ОСОБА_3
витратила гроші на інші цілі, про що
вони не домовлялись, тому ОСОБА_1 стала
наполягати на поверненні грошових
коштів переданих ОСОБА_3 обставини
справи, які за законом в якості
благодійної допомоги.

Тобто між сторонами склалися
правовідносини, які не є
правовідносинами позики.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України,
якщо договір позики має бути укладений
в письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В данному випадку будь-які
письмові докази укладення договору
позики між сторонами відсутні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, позивачкою не надано будь-яких
доказів, що підтверджують що між нею та
відповідачкою був укладений саме
договір позики.

На підставі викладеного, у
відповідності до ст.ст. 1046, 1047 ЦК
України, ст.ст.59, 60, 213-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня його проголошення.

Суддя: Мясоєдова О.М.