Єдиний унікальний номер 244/1377/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4909/2014
Головуючий в 1 інстанції:
Доповідач Хейло Я.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі

головуючого
судді Хейло Я.В.

суддів
Прокопчук Л.М., Корчистої О.І.

при секретарі:
Попченко В.С.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Сніжнянського
міського суду від 25 квітня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Сніжнянська міська
рада про визнання права власності на
майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
будинок за набувальною давністю на
будинок АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивує
тим, що 15.11.2003 року між нею та ОСОБА_3 був
укладений договір купівлі - продажу
будинку АДРЕСА_1, який не був
посвідчений нотаріально. В грудні 2003
року вона вселилась у будинок, де
проживає разом з сім'єю по теперішній
час. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла,
документи на будинок переоформлені не
були. Право на спадщину має ОСОБА_2, яка
спадщину оформлювати не бажає.
Оскільки позивач добросовісно
заволоділа нерухомим майном та
продовжує відкрито і безперервно
володіти ним протягом 10 років, просила
визнати за нею право власності на
будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Сніжнянського міського суду
від 25 квітня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
оспорює обґрунтованість судового
рішення, ставить питання про його
скасування та ухвалення нового рішення
про задоволення заявлених позовних
вимог. Доводи апеляційної скарги
зводяться до того, що суд неповно
з'ясував всі обставини справи, які
мають значення для правильного
вирішення спору, не прийняв до уваги,
що на теперішній час нотаріально
посвідчити будинок не уявляється
можливим, відповідач ОСОБА_4 на будинок
не претендує,а вона відкрито та
безперервно володіє ним, несе витрати
по його утриманню, оплаті комунальних
послуг на протязі 10 років, що є
підставою для визнання за нею права
власності на будинок за набувальною
давністю.

В судове засідання апеляційного
суду сторони не з'явилися,про день та
час розгляду справи повідомлені
належним чином, явка до апеляційного
суду не є обов'язковою та суд вважає
можливим розглянути справу у їх
відсутність.

Апеляційний суд, заслухав
доповідача, вивчив матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови „ Про судове рішення у
цивільній справі " № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК ,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК , а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При розгляді справи судом
встановлено, що 15 листопада 2003 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено
договір купівлі-продажу житлового
будинку, за яким ОСОБА_3 продала а
ОСОБА_1 придбала будинок АДРЕСА_1 (а.с.
10-14), договір нотаріально посвідчений
не був.

Згідно копії свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 від 20.09 2006 року виданого
виконкомом Старобешівської селищної
ради Старобешівського району
Донецької області, ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 8).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог про
визнання за ОСОБА_1 права власності на
спірний будинок за набувальною
давністю, суд, першої інстанції,
всупереч доводів апеляційної скарги
позивача, обґрунтовано виходив з того,
що передбачені законом підстави для
визнання за позивачем права власності
на будинок у порядку набувальної
давності відсутні.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1, 4 ст.344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом 10 років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом; право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації; право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

У відповідності до п.8 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України,
правила ст. 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
вирішуючи питання про правомірність
набуття права власності, суд має
враховувати, що воно набувається на
підставах, які не заборонені законом,
зокрема на підставі правочинів. При
цьому діє презумпція правомірності
набуття права власності на певне майно,
яка означає, що право власності на
конкретне майно вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом
(стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності. У
разі втрати не із своєї волі майна його
давнісним володільцем та повернення
цього майна протягом одного року або
пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування
набувальна давність не переривається
(частина третя статті 344 ЦК). Не
переривається набувальна давність,
якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК,
право власності за набувальною
давністю може бути набуто на майно, яке
належить на праві власності іншій
особі (а не особі, яка заявляє про
давність володіння), а також на
безхазяйну річ. Отже, встановлення
власника майна або безхазяйності речі
є однією з обставин, що має юридичне
значення, і підлягає доведенню під час
ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Судом встановлено, що попередній
власник майна ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відповідач, як
спадкоємець померлої першої черги,
спадщину у встановленому законом
порядку не прийняла.

Крім того, відповідно до ст.657 ЦК
України договір купівлі-продажу
житлового будинку або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Матеріали справи належних доказів
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу укладеного у 2004 році
між сторонами не містять, а тому доводи
позивача про добросовісність набуття
позивачем спірного нерухомого майна не
ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст.220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимог
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору , що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або частково виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції в достатньому обсязі
встановив обставини справи за
позовними вимогами ОСОБА_1, відповідні
їм правовідносини, поясненням сторін
та наданим доказам дав належну оцінку.
Суд правильно застосував матеріальний
закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України та
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні заявлених
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення суду
позивачем не надано і в суді
апеляційної інстанції.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга позивача
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308,314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сніжнянського міського
суду від 25 квітня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: