Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1500/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

27.05.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Савченко С.О.,

Суржика М.М.,

при секретареві - Задираці Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на ухвалу судді Ленінського районного
суду м.Кіровограда від 5 березня 2014 року
в цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
нього про стягнення аліментів на
неповнолітню дитину,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного
суду м.Кіровограда від 9.10.2008 року
задоволено позов ОСОБА_6: стягнуто з
ОСОБА_5 на її користь аліменти на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини
усіх видів його заробітку щомісяця до
досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою того ж суду від 23.05.2011 року
задоволено подання державного
виконавця Ленінського ВДВС
Кіровоградського МУЮ про тимчасове
обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі
України до виконання ним зобов»язань
за зазначеним рішенням по сплаті
заборгованості по аліментах.

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернувся
до суду із заявою про скасування
заходів щодо тимчасового обмеження
його у праві виїзду за кордон.
Посилався на те, що постановою
державного виконавця Ленінського ВДВС
Кіровоградського МУЮ Трибой І.В. від
24.10.2013 р. виконавчий лист про стягнення
з нього аліментів за виконавчим
провадженням ВП №24595786 повернуто
стягувачці без виконання за її заявою.

Ухвалою судді Ленінського
районного суду м.Кіровограда від 5
березня 2014 року ОСОБА_5 відмовлено у
прийнятті цієї заяви. Суд дійшов
висновку, що питання скасування
заходів тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України у зв»язку із
виконанням боржником обов»язку за
рішенням суду не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просить скасувати ухвалу через
порушення судом першої інстанції ст.
377-1 ЦПК України. Вказує на те, що суд
неправильно витлумачив цю норму,
вважає, що лише у судовому порядку
передбачено вирішення питання як
застосування заходів тимчасового
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України при виконанні судових
рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) так і скасування
встановлених обмежень.

Заслухавши пояснення ОСОБА_5, який
просив задовольнити скаргу із
наведених у ній підстав, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті до
розгляду заяви про скасування заходів
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за кордон, вжитих до ОСОБА_5 на підставі
ухвали Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 23 травня 2011 року, суд
першої інстанції виходив з того, що це
питання не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, оскільки
чинним законодавством питання про
припинення обмеження виїзду особи за
межі України у зв»язку з виконанням
обов»язку за рішенням, що перебувало на
виконанні, покладено на державного
виконавця.

Такий висновок суду є правильним,
оскільки пунктом 11.3 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 2.04.2012
року №512/5, яка діє з 17.04.2012 року,
передбачено, що у разі виконання
боржником зобов»язань, покладених на
нього рішенням, та у зв»язку із
закінченням виконавчого провадження
на підставі ч.1п.8ч.1ст.49 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець виносить відповідну
постанову про закінчення виконавчого
провадження, копія якої підлягає
обов»язковому направленню до
Адміністрації ДПС для своєчасного
зняття особи (боржника) з контролю.

Доводи апеляційної скарги про те,
що питання про скасування вжитих
заходів щодо тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України суд
розглядає в порядку, передбаченому
ст.377-1 ЦПК України, не ґрунтуються на
правильному тлумаченні її змісту.

Отже, тимчасове обмеження
громадянина України у праві виїзду за
межі України законом покладено на суд,
а припинення обмеження виїзду у
зв»язку з виконанням обов»язку за
рішенням, що перебувало на виконанні,
покладено на державного виконавця.
Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України в аналізі
Судової практики щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України.

Посилання ОСОБА_5 на порушення
судом першої інстанції вимог ст.55, 124
Конституції України, ст.3 ЦПК України є
безпідставним, оскільки
Цивільно-процесуальним Кодексом
України не передбачено вирішення судом
питання про скасування заходів щодо
тимчасового обмеження особи у праві
виїзду за межі України, вжитих на
підставі ст.377-1 ЦПК України.

Наведене свідчить про те, що суд
першої інстанції постановив ухвалу з
додержанням вимог закону, що
відповідно до п.1ч.1ст.312 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги і залишення ухвали без змін.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 307, п.1ч.1ст.312, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити, а ухвалу судді Ленінського
районного суду м.Кіровограда від 5
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: