Справа №436/239/14-ц
Провадження №4с/436/5/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014р.
м. Луганськ

Кам'янобрідський районний суд м.
Луганська у складі:

головуючого судді
ТЕМНІКОВОЇ А.О.,

при секретарях
ЧЄГЛАКОВІЙ О.О.,

СУЛЬЯНОВІ В.О.

за участю представника заявника
ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи
ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника Кам'янобрідського
відділу державної

виконавчої служби Луганського

міського управління юстиції
АНТОНЮК М.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Луганську
цивільну справу за заявою скаргою
ОСОБА_6, заінтересована особа ОСОБА_3, на
дії посадових осіб Кам'янобрідського
відділу державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Кам'янобрідського
районного суду м. Луганська із скаргою
на дії посадових осіб
Кам'янобрідського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції. В
обґрунтування своєї позиції заявник
зазначив, що постановою державного
виконавця Кам'янобрідського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції (далі - Кам'янобрідського ВДВС
Луганського МУЮ) Антонюк М.І. було
накладено арешт на належну ОСОБА_6
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 у зв'язку із примусовим
виконанням виконавчого листа №2-670/12
виданого 05.12.2013р. Кам'янобрідським
районним судом м. Луганська. Про
накладення зазначеного арешту
заявнику стало відомо лише 29.01.2014р. При
цьому державний виконавець не
зазначила, чиє саме рішення заявником
не було виконано добровільно. Також
державний виконавець не направила
заявнику копію постанови про відкриття
провадження по справі, чим позбавила
ОСОБА_6 можливості добровільно
виконати рішення суду. Тобто, винесення
постанови про накладення арешту на
майно боржника без направлення йому
копії постанови про відкриття
провадження є незаконним та порушує
права ОСОБА_6 З огляду на викладене
заявник просить зобов'язати державного
виконавця Кам'янобрідського ВДВС
Луганського МУЮ Антонюк М.І. скасувати
постанову про накладення арешту на
квартиру ОСОБА_6 від 21.01.2014р.

У судовому засіданні представник
заявника підтримав скаргу в повному
обсязі та наполягав на її задоволенні,
надавши суду пояснення, аналогічні
змісту скарги.

Представник Кам'янобрідського ВДВС
Луганського МУЮ Антонюк М.І. проти
задоволення скарги заперечувала у
повному обсязі, надавши суду письмові
заперечення (а.с.31-33). В обґрунтування
своєї позиції державний виконавець
зазначила, що на примусовому виконанні
в Кам'янобрідському ВДВС Луганського
МУЮ перебувають виконавчі провадження
від 10.12.2013 № 41145071 та № 41145221 про
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3
заборгованості на загальну суму 48994,12
гривень. 06.12.2013р. до відділу надійшли
виконавчі листи від 05.12.2013 № 2-670/12,
видані Кам'янобрідським районним судом
м. Луганська про стягнення з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 48509,03
гривень та боргу у розмірі 485,09 гривень.
10.12.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження копії якої
направлено боржнику для виконання,
стягувачу - для відома. 16.12.2013 року
державним виконавцем винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору. 24.12.2013 року
державним виконавцем зроблено запит до
Відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Луганського міського
управління юстиції. Після отримання
відповіді 30.12.2013 №15722250 з Відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Луганського міського управління
юстиції щодо реєстрації за боржником
права власності на об'єкт нерухомості
державним виконавцем було винесення
постанову про накладення арешту на
зазначене майно, копія якої надіслана
учасникам виконавчого провадження.
Також державний виконавець зазначила,
що можливість накладення арешту з боку
державного виконавця на майно боржника
не пов'язана згідно діючого
законодавства з наявністю або
відсутністю відомостей щодо його
належного сповіщення про відкриття
виконавчого провадження.

Представник заінтересованої особи
ОСОБА_3 подав суду письмові заперечення
проти скарги та просив відмовити в її
задоволенні (а.с.23). В обґрунтування
своєї позиції заявник зазначив, що
звернення до суду з даною скаргою за
своєю суттю є намаганням безпідставно
затягнути виконання рішення суду про
стягнення з заявника грошових коштів
на користь ОСОБА_3 Задоволення даної
скарги та скасування накладеного на
майно боржника арешту призведе до
відчуження майна ОСОБА_6 та порушення
вимог стягувача. Також представник
ОСОБА_3 зазначив, що боржник та його
представник достеменно знали про
наявність судового рішення та набрання
ним чинності, оскільки приймали участь
у розгляді справи. Тобто, у разі бажання
повернути суму боргу у добровільному
порядку ОСОБА_6 мав можливість це
зробити не очікуючи звернення ОСОБА_3
до державної виконавчої служби. З
огляду на викладене, у зв'язку з тим, що
всі дії та рішення державного
виконавця Кам'янобрідського ВДВС
Луганського МУЮ є законними та
прийнятими в межах повноважень, скарга
ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши
матеріали страви, суд приходить до
наступного.

Відповідно до частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. У пункті 9 частини
третьої статті 129 Конституції України
до основних засад судочинства
віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Отже, виконання судових рішень у
цивільних справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачено статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, створює необхідні
умови для всебічного і повного
дослідження обставин справи. Згідно ст.
11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.
Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на основу
своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 384 ЦПК України, скаргу
може бути подано до суду безпосередньо
або після оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби до начальника
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Скарга подається до
суду, який видав виконавчий документ.

Статтею 387 ЦПК України передбачено, що
за результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи. Якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Згідно ст. 389 ЦПК України про виконання
ухвали відповідний орган державної
виконавчої служби повідомляє суд і
заявника не пізніше ніж у місячний
строк з дня одержання ухвали суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Статтею 31 Закону України «Про
виконавче провадження», яка
регламентує порядок надіслання
документів виконавчого провадження,
передбачено, що копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.
Державний виконавець або уповноважена
ним особа може особисто вручити
документи виконавчого провадження
сторонам або іншим учасникам
виконавчого провадження під розписку.
Належним чином оформлена відмова
сторін виконавчого провадження від
одержання документів виконавчого
провадження не є перешкодою для
проведення подальших виконавчих дій у
встановленому цим Законом порядку.

Судом встановлено, що на підставі
рішення Кам'янобрідського районного
суду міста Луганська від 02.11.2012р. було
видано виконавчі листи про стягнення з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 заподіяної
шкоди у сумі 48509,03 гривень та судових
витрат у сумі 485,09 гривень (а.с.38, 39).

10.12.2013р. державним виконавцем
Кам'янобрідського ВДВС Луганського МУЮ
Карпової М.М. було винесено постанови
про відкриття виконавчих проваджень на
підставі зазначених вище виконавчих
листів №41145071 (щодо стягнення судового
збору - а.с.51) та №41145221 (щодо стягнення
заподіяної шкоди - а.с.53). Встановлено
строк виконання - до семи днів. Копії
зазначених постанов були відправлені
ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2, про що
здійснено відмітку у реєстрі на
відправлення рекомендованої
кореспонденції від 11.12.2013р. через
поштове відділення №2 (а.с.47-49); вартість
відправлення була сплачена
Кам'янобрідським ВДВС Луганського МУЮ
за єдиною квитанцією №55 від
11.12.2013р. (а.с. 49 - зворот).

Однак при цьому, в порушення норм ст. 31
Закону України «Про виконавче
провадження», постанову про відкриття
виконавчого провадження було
направлено не за адресою боржника
ОСОБА_6, зазначеною у виконавчому листі:
АДРЕСА_1, а за адресою, вказаною
державним виконавцем у постановах про
відкриття виконавчих проваджень:
АДРЕСА_2, що виключило можливість
отримання поштою даних документів
боржником.

Крім того, згідно Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані
поштові картки приймаються для
пересилання лише з рекомендованим
повідомленням про їх вручення. У разі
відправляння згрупованих поштових
відправлень, поштових переказів
відправник складає їх список.
Кількість поштових відправлень,
поштових переказів одного виду та
категорії, що включається до одного
списку, кількість примірників списків
та необхідність подання їх в
електронному вигляді визначається
оператором поштового зв'язку. До списку
включаються поштові відправлення,
поштові перекази, згруповані за
способом пересилання. Список
засвідчується підписом відправника.
Якщо відправником є юридична особа,
список згрупованих внутрішніх
рекомендованих поштових карток,
листів, бандеролей засвідчується
підписом відповідального працівника
цієї особи, список згрупованих
внутрішніх листів та бандеролей з
оголошеною цінністю, посилок, прямих
контейнерів, поштових переказів -
підписами керівника та головного
бухгалтера. Підписи скріплюються
відповідними печатками.

Однак, реєстр відправлення
рекомендованої кореспонденції
Кам'янобрідським ВДВС Луганського МУЮ
від 11.12.2013р. через поштове відділення
№2, наданий державним виконавцем у
судовому засіданні в якості
підтвердження факту належного
надіслання та повідомлення боржника
про відкриття виконавчого провадження,
не скріплений печаткою даної установи,
у зв'язку з чим не може бути розцінений
судом як належний та допустимий доказ
по справі. Не є таким доказом і надана
копія квитанції «Укрпошта» №55
від 11.12.2013р., оскільки вона свідчить про
оплату виконавчою службою відправки 36
рекомендованих листів, проте
відповідний реєстр містить перелік із
38 рекомендованих листів. При цьому з
наданих документів не вбачається, які ж
самі рекомендовані листи, зазначені у
переліку, не були відправлені.

Незважаючи на відсутність будь-яких
відомостей щодо отримання боржником
постанов про відкриття виконавчих
проваджень, державним виконавцем
Кам'янобрідського ВДВС Луганського МУЮ
Антонюк М.І. в межах ВП №41145221 було
винесено постанову від 21.01.2014р. про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження. При цьому
арешт було накладено на 1/1 частки
квартири за адресою: АДРЕСА_1, та
одночасно з цим заборонено здійснювати
відчуження майна, розташованого за
адресою АДРЕСА_2, в межах суми боргу.
«Арешт накласти з моменту надходження
постанови» (абзац 2 резолютивної
частини постанови - а.с.5). Тобто,
фактично, зазначеною постановою було
накладено на арешт майно боржника
ОСОБА_6 в межах суми боргу та належний
йому об'єкт нерухомості.

При цьому, згідно п. 6.2 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від
02.04.2012р. №512/5, передача виконавчого
провадження в межах одного органу ДВС
або виконавчої групи здійснюється за
письмовим дорученням начальника
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
або керівника виконавчої групи.

Всупереч даної норми, оскаржувана
постанова від 21.01.2014р. про накладення
арешту на майно боржника була винесена
не державним виконавцем, який відкрив
виконавче провадження (Карповою М.М.), а
державним виконавцем
Кам'янобрідського ВДВС Луганського МУЮ
Антонюк М.І. без відповідного
документального підтвердження
передачі їй у встановленому законом
порядку матеріалів ВП№41145221 для
подальшого примусового виконання.

Згідно ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах. У разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення.

Тобто, згідно зазначеної норми закону,
звернення стягнення на майно боржника
здійснюється виключно у разі
відсутності в даної особи коштів та
інших цінностей. При цьому боржник має
право запропонувати ті види майна чи
предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення.

Аналогічні норми викладені в пункті 23
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» №6 від
07.02.2014р., відповідно до якого при
виконанні судових рішень про стягнення
грошових коштів державний виконавець
на підставі статті 52 Закону про
виконавче провадження у першу чергу
звертає стягнення на кошти боржника в
гривнях та іноземній валюті, інші
цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів, і лише за відсутності у
боржника коштів і цінностей - на
належне йому інше майно, за винятком
того, на яке згідно із законом не може
бути накладено стягнення. Стягнення на
нерухоме майно (будинок, квартиру, інше
приміщення та земельну ділянку)
звертається за відсутності у боржника
достатніх коштів чи рухомого майна з
додержанням вимог статті 63 Закону про
виконавче провадження, крім звернення
стягнення на предмет іпотеки, яке
здійснюється на підставі рішення суду
або виконавчого напису нотаріуса
(стаття 33 Закону України від 05 червня 2003
року № 898-IV «Про іпотеку»). Боржник має
право запропонувати ті види майна чи
предмети, на які необхідно звернути
стягнення в першу чергу (частина п'ята
статті 52 Закону про виконавче
провадження). У будь-якому випадку
черговість стягнення на кошти та інше
майно боржника остаточно визначається
державним виконавцем. Проте відмову
державного виконавця задовольнити
зазначену вимогу боржника може бути
визнано в судовому порядку
необґрунтованою, коли очевидно, що цією
вимогою не порушено інтересів
стягувача й не ускладнено виконання
рішення.

Таким чином, не дотримавшись порядку
надіслання постанов про відкриття
виконавчого провадження та не
переконавшись в отриманні їх
боржником, державний виконавець грубо
порушив права ОСОБА_6 щодо надання йому
можливості запропонувати ті види
належного йому майна чи предмети, на
які необхідно в першу чергу звернути
стягнення, та оскаржити у судовому
порядку відмову державного виконавця у
задоволені такої вимоги (у разі
наявності останньої), та одразу наклав
арешт на житло боржника.

З огляду на викладене, оцінивши та
проаналізувавши наявні у справі докази
у їх сукупності, суд вважає скаргу
ОСОБА_6 обґрунтованою, та такою, що
підлягає задоволенню. Приходячи до
вказаного висновку суд враховує, що за
своєю суттю, зазначеною у ст. 1 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавче провадження направлене на
примусове виконання судових рішень
саме у разі ухилення боржника від його
добровільного виконання. Однак, у
даному випадку, державний виконавець,
не дотримавшись встановленої законом
процедури направлення постанов про
відкриття виконавчого провадження,
оформивши відповідні документи з
помилками та надіславши їх не за
адресою, зазначеною у виконавчому
листі, фактично позбавив боржника
можливості добровільно виконати
рішення суду, та одразу приступив до
його примусового виконання. При цьому,
згідно ст. 27 Закону України «Про
виконавче провадження» початок
примусового виконання рішень на
законодавчому рівні пов'язаний саме із
самостійним невиконання такого
рішення боржником у встановлений
державним виконавцем строк. Тобто, на
момент вчинення виконавчою службою дій
щодо примусового виконання рішення
суду, факт ухилення боржника від його
добровільного виконання, повинен вже
відбутися, бути об'єктивно наявним та
вбачатися з матеріалів виконавчого
провадження, чого у даному випадку
здійснено не було. Крім того рішення
щодо накладення арешту на житло
боржника було прийнято державним
виконавцем без з'ясування відомостей
щодо наявності або відсутності в
останнього коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, а також без запропонування
боржнику вказати перелік майна його
для першочергової реалізації.
Зазначені дії посадових осіб державної
виконавчої служби у зв'язку із їх
вчиненням без чіткого дотримання норм
чинного законодавства України
призвели до грубого порушення прав
боржника, у зв'язку з чим, в порядку ч. 2
ст. 387 ЦПК України, суд приходить до
висновку про необхідність зобов'язання
державного виконавця
Кам'янобрідського ВДВС Луганського МУЮ
Антонюк М.І. скасувати постанову від
21.01.2014р. за ВП №41145221 про арешт майна
боржника ОСОБА_6 та оголошення заборони
на його відчуження.

На підставі викладеного, керуючись ст.
124, ст. 129 Конституції України, ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст. ст. 10, 11, 59, 60,
209-210, 383-389 ЦПК України, Законом України
«Про виконавче провадження», суд,-

ВИРІШИВ :

Скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Зобов'язати державного виконавця
Кам'янобрідського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції Антонюк
Маргариту Ігорівну скасувати
постанову від 21 січня 2014 року за
виконавчим провадженням №41145221 про
арешт майна боржника ОСОБА_6 та
оголошення заборони на його
відчуження.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення п'ятиденного строку на
апеляційне оскарження.

Ухвалу суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Луганської області
через Кам'янобрідський районний суд м.
Луганська шляхом подання апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
А.О. ТЕМНІКОВА