У х в а л а

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом обслуговуючого
кооперативу «Міськжитлобуд-ХХІ» до
ОСОБА_3 про розірвання договору
доручення; за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до обслуговуючого кооперативу
«Міськжитлобуд-ХХІ» про визнання права
власності на квартиру за касаційною
скаргою обслуговуючого кооперативу
«Міськжитлобуд-ХХІ» на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 01 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 24 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року обслуговуючий
кооператив «Міськжитлобуд-ХХІ» (далі -
ОК «Міськжитлобуд-ХХІ») звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 18 березня 2008 року уклав з ОСОБА_4
договір доручення, відповідно до умов
якого зобов'язався від його імені та за
його рахунок створити систему
економічної та соціальної
самодопомоги для покращення його
житлових умов шляхом направлення
переданих кооперативу коштів на
будівництво трикімнатної квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 86,9 кв. м,
загальною вартістю 287 274 грн. Договором
від 16 квітня 2009 року ОСОБА_4 відступив
право вимоги та обов'язки ОСОБА_3 На
виконання умов договору доручення
відповідач сплатив 238 560 грн., з яких на
будівництво передано 235 760 грн., а 2 800
грн. - на виконання доручення
відповідно до умов п. 3.2 цього договору.
Посилаючись на те, що відповідач не
провів повного розрахунку будівництва
квартири, позивач просив розірвати
договір доручення та стягнути з нього
заборгованість у розмірі 55 280 грн.

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що ОК
«Міськжитлобуд-ХХІ» вчасно не закінчив
будівництво та не здав
багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 в
експлуатацію, тому він домовився із
головою кооперативу про проведення
ремонтних робіт у своїй квартирі
власними силами та за кошти, які не були
сплачені кооперативу. Посилаючись на
те, що після проведення ним ремонтних
робіт відповідач відмовляється надати
документи для оформлення права
власності на зазначену квартиру,
позивач просив визнати за ним право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 01 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 24 грудня 2013 року, у задоволенні
позову ОК «Міськжитлобуд-ХХІ»
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 та
зобов'язано ОК «Міськжитлобуд-ХХІ»
надати ОСОБА_3 документи, необхідні для
державної реєстрації права власності
на зазначену квартиру.

У касаційній скарзі ОК
«Міськжитлобуд-ХХІ» просить скасувати
судові рішення, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, й ухвалити нове
рішення про задоволення його позову та
відмову у задоволенні зустрічного
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову та задовольняючи зустрічний
позов, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
ОСОБА_3 уклав із ОК «Міськжитлобуд-ХХІ»
усний договір, відповідно до якого за
рахунок коштів, які не були
перераховані на виконання умов
договору доручення, ОСОБА_3
відремонтував квартиру АДРЕСА_1, тобто
пропозиція була прийнята і виконана.
При цьому ОК «Міськжитлобуд-ХХІ»
безпідставно не видає йому документи
для оформлення права власності на
зазначену квартиру, оскільки ОСОБА_3
фактично викупив кооперативну
квартиру.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що 18 березня 2008
року між ОК «Міськжитлобуд-ХХІ» та
ОСОБА_4 було укладено договір
доручення, відповідно до умов якого
кооператив зобов'язався від імені та за
рахунок ОСОБА_4 створити систему
економічної та соціальної
самодопомоги для покращення його
житлових умов шляхом направлення
переданих кооперативу коштів на
будівництво квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 86,9 кв. м, загальною
вартістю 287 274 грн.

Договором від 16 квітня 2009 року ОСОБА_4
відступив право вимоги та обов'язки
ОСОБА_3

На виконання умов договору доручення
відповідач сплатив 238 560 грн., з яких на
будівництво передано 235 760 грн., а 2 800
грн. - на виконання доручення
відповідно до умов п. 3.2 цього договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 875 ЦК України
за договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх. Договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

Частинами 1, 2 ст. 877 ЦК України
встановлено, що підрядник зобов'язаний
здійснювати будівництво та пов'язані з
ним будівельні роботи відповідно до
проектної документації, що визначає
обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які
ставляться до робіт та до кошторису, що
визначає ціну робіт. Підрядник
зобов'язаний виконати усі роботи,
визначені у проектній документації та
в кошторисі (проектно-кошторисній
документації), якщо інше не встановлено
договором будівельного підряду.
Договором будівельного підряду мають
бути визначені склад і зміст
проектно-кошторисної документації, а
також має бути визначено, яка із сторін
і в який строк зобов'язана надати
відповідну документацію.

Підпунктом «д» п. 2 розділу 8 Статуту ОК
«Міськжитлобуд-ХХІ» визначено, що
визначення розмірів вступного і
членського внесків, цільових внесків
та паїв належать до виключної
компетенції загальних зборів членів
кооперативу.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України не перевірили та не встановили,
чи приймалося на загальних зборах ОК
«Міськжитлобуд-ХХІ» рішення відносно
зарахування в рахунок сплати пайових
внесків коштів, витрачених ОСОБА_3 з
власної ініціативи на ремонт спірної
квартири. Відтак, суди не встановили
фактичних обставин справи, від яких
залежить правильне вирішення справи,
не перевірили доводів та наданих
сторонами доказів.

Крім того, суди дійшли до передчасного
висновку про визнання права власності
ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 з оглядну на
наступне.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331
ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Визнаючи за ОСОБА_3 право власності на
спірну квартиру з урахуванням положень
ст. 392 ЦК України, суди першої та
апеляційної інстанцій не звернули
уваги, що з цих підстав не можна набути
право власності на новостворену річ.

Отже, суди не визначились із тим, які
правовідносини виникли між сторонами,
не встановили норми права, які
регулюють ці правовідносини,
застосували до спірних правовідносин
одночасно норми і зобов'язального, і
договірного права.

Ураховуючи на те, що фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судами
не встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212, 213 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України,
оскільки порушення закону допущені як
районним судом, так і апеляційним,
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу обслуговуючого
кооперативу «Міськжитлобуд-ХХІ»
задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 01 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 24 грудня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська