АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1481/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19,23 Синецька Л. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Подорога В. М. УХВАЛА
30 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПодорога В. М.
суддівВасиленко Л. І. , Демченко В. А. при
секретарі Волвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаськоїх області від 17 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
СТОВ «Канівці» с. Великі Канівці
Чорнобаївського району Черкаської
області про розірвання договору
оренди земельної ділянки -

в с т а н о в и л а :

03 березня 2014 року ОСОБА_6 звернувсь до
суду з позовом до СТОВ «Канівці» с.
Великі Канівці Чорнобаївського району
Черкаської області про розірвання
договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказував, що 01 липня 2007 року сторони
уклали договір оренди земельної
ділянки площею 3,10 га терміном на 10
років, зареєстрований у книзі
реєстрації договорів оренди земельних
ділянок у районному відділі Черкаської
регіональної філії Центру ДЗК 02 липня
2007 року за № 21.

Відповідно до п.11 договору відповідач
зобов'язався щорічно виплачувати
орендну плату орендодавцю у строк до 01
лютого року, наступного за звітним.

Мотивуючи тим, що відповідач
порушив умови договору щодо своєчасної
сплати орендної плати, яка взагалі не
виплачувалась, термін сплати минув 01
лютого 2014 року, відповідач не реагує на
клопотання щодо виплати орендної
плати, позивач просив суд припинити дію
договору оренди землі, укладеного між
ним та СТОВ «Канівці».

У судовому засіданні суду першої
інстанції позивач та його представник
позов підтримали, просили задоволити.
Позивач пояснював, що відповідно до
договору, орендна плата визначена в
розмірі 1,5 відсотка грошової оцінки
землі. Додаткові умови не визначались,
змін та доповнень не було. За 2012 рік
була затримка орендної плати до 8
місяців, протягом 2013 року отримував
зерно, олію, 06 лютого 2014 року отримав
повний розрахунок за 2013 рік, проте він
бажає укласти договір оренди земельної
ділянки з іншим господарством, де
орендна плата виплачується
поквартально, в зв'язку з чим просить
розірвати договір з відповідачем.

Представник позивача пояснював,
що підставою для розірвання договору
оренди землі є неналежне виконання
відповідачем зобов'язань в частині
виплати орендної плати, яка виплачена
позивачу невчасно - не до 01 лютого 2014
року, а 06 лютого 2014 року.

Представник відповідача
Новіков М.В. проти позову заперечував
та пояснював, що відповідач виплачував
орендну плату за договором в строки,
встановлені в договорі, підстав для
розірвання договору немає.

Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаськоїх області від 17 квітня
2014 року в позові ОСОБА_6 до СТОВ
«Канівці» с. Великі Канівці
Чорнобаївського району Черкаської
області про розірвання договору
оренди земельної ділянки відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7, просить скасувати
рішення суду, оскільки вважає його
незаконним, ухваленим із порушенням
норм матеріального права, та ухвалити
нове рішення, яким задоволити позовні
вимоги в повному обсязі, стягнути із
відповідача судовий збір 121,80 грн. за
перегляд судового рішення в
апеляційному порядку.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є
власником земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 3,10 га в адмінмежах
Великоканівецької сільської ради
Чорнобаївського району Черкаської
області, що підтверджується державним
актом на право приватної власності на
земельну ділянку серії ІІІ-ЧР № 019727
від 28 серпня 2002 року (а.с.6).

Також встановлено, що 01 липня 2007 року
ОСОБА_6 та СТОВ «Канівці» с. Великі
Канівці Чорнобаївського району
Черкаської області уклали договір
оренди вказаної земельної ділянки
грошовою оцінкою 49020 грн. терміном на 10
років (а.с.3-4). Договір пройшов державну
реєстрацію у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до ст.ст. 21, 22 ЗУ «Про
оренду землі» - розмір, форма і строки
внесення орендної плати за землю
встановлюються за згодою сторін у
договорі оренди. Сторони передбачили
поєднання різних форм орендної плати -
грошової, натуральної та відробіткової
(надання послуг орендодавцю).
Відповідно до п. 9 та п. 11 договору за
користування земельною ділянкою
орендар сплачує орендодавцю щороку
орендну плату в розмірі 1,5 % грошової
оцінки земельної ділянки в строк до 01
лютого року, наступного за звітним.
Додаткові угоди щодо зміни умов
договору між сторонами не укладались,
позивач письмово не ставив питання про
збільшення розміру орендної плати.

Звертаючись до суду з позовом (а. с. 2 )
ОСОБА_6 вказував, що відповідач порушив
умови договору щодо своєчасної сплати
орендної плати, яка взагалі не
виплачувалась, термін сплати минув 01
лютого 2014 року, а відповідач не реагує
на клопотання щодо виплати орендної
плати, тому позивач просив суд
припинити дію договору оренди землі,
укладеного між ним та СТОВ «Канівці» с.
Великі Канівці Чорнобаївського району
Черкаської області.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_9, суд першої інстанції
мотивував своє рішення тим, що позивач
не довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог,
встановлено, що відповідачем умов
договору оренди землі не було порушено,
тому і підстав для задоволення позову
суд не вбачав.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ст. 13 ЗУ «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно ст. 21 ЗУ «Про оренду землі»
розмір та умови орендної плати, що
зазначені в договорі оренди, не можуть
суперечити чинному на час укладення
договору оренди.

Обчислення розміру орендної плати за
землю здійснюється з урахуванням
індексів інфляції, якщо інше не
передбачено договором оренди.

Отже, розмір та умови оплати, вказані в
договорі, не можуть суперечити чинному
на час укладення договору
законодавству.

Під час судового розгляду справи було
встановлено, що належна позивачу
земельна ділянка на належних правових
підставах відповідно до умов договору
оренди землі перебуває в користуванні
відповідача, позивачем не надано
доказів, в чому виявилось порушення
його прав та охоронюваних законом
інтересів та не доведено
обґрунтованість своїх вимог щодо
несплати орендної плати, внаслідок
чого, на його думку, утворилась
заборгованість і були порушені умови,
укладеного між сторонами договору
оренди землі.

Крім того, на (а.с. 41) матеріалів справи
міститься довідка № 341 від 16 квітня 2014
року, яка вказує на повний розрахунок
відповідача з позивачем по орендній
платі у відповідності до умов договору
та вимог чинного законодавства і в
зв'язку з цим повне виконання взятих на
себе зобов'язань за умовами договору
оренди, що виключає будь-які порушення
відповідача по відношенню до
охоронюваних законом прав позивача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
та правильність мотивів рішення
районного суду, колегія суддів звертає
увагу на те, що така ж правова позиція
викладена і в постанові Верховного
Суду України від 12 грудня 2012 року у
справі № 146цс12, в якій зазначено, що за
змістом ст. 21 ЗУ «Про оренду землі»
розмір та умови орендної плати, що
зазначені в договорі оренди, не можуть
суперечити чинному на час укладення
договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду
землі» на вимогу однієї із сторін
договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та на умовах договору, а
також на підставах, визначених ЗК
України та іншими законами України.

Згідно п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України
підставою для припинення права
користування земельною ділянкою є
систематична несплата орендної плати.

Аналіз вказаних норм підтверджує те,
що суд першої інстанції правильно
встановив відсутність систематичного
невиконання обов'язків відповідача
щодо сплати орендної плати за землю
згідно умов договору оренди, під час
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції сторонами також не було
доведено факту систематичної
невиплати орендної плати позивачу, а
тому відсутні підстави для розірвання
договору оренди землі з вищевказаних
підстав.

З урахуванням доводів сторін, наданих
сторонами доказів, положень норм
матеріального права, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції і не
впливають на законність ухваленого
рішення, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає до відхилення, а
рішення суду першої інстанції до
залишення без змін, відповідно до вимог
ст.308 ЦПК України.

Ні під час розгляду справи в суді
першої інстанції, ні під час розгляду в
суді апеляційної інстанції, позивачем
та його представником не надано ніяких
обгрунтованих доказів, які б
спростували вмотивовані висновки
районного суду, а тому з огляду на
вищевикладене, колегія суддів вважає,
що підстави для задоволення позовних
вимог відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з додержанням положень чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстави для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаськоїх області від 17 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
СТОВ «Канівці» с. Великі Канівці
Чорнобаївського району Черкаської
області про розірвання договору
оренди земельної ділянки залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :