РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
м. Макіївка

Червоногвардійський районний суд
міста Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого судді
Воронкова Д.В.,

при секретарі
Рябцеві О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Макіївці цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Макіївської міської ради,
Четвертої Макіївської державної
нотаріальної контори про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом,-

ВСТАНОВИВ:

28.02.2014 року позивачка звернулася до
суду з вказаним позовом, на
обґрунтування позовних вимог
зазначивши, що на підставі договору про
надання в безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку від
22.10.1963 року ОСОБА_1 було збудовано
житловий будинок з надвірними
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1. 15 жовтня 1964 року
відповідальним за будівництво
індивідуальних житлових будинків
складено акт, згідно якого, вказаний
житловий будинок є збудованим та годен
для заселення. 15 жовтня 1965 року
начальником Макіївського БТІ складено
акт, згідно якого, спірне
будинковолодіння, має 100% готовності та
складається з житлового будинку літера
А - 1, гаражу літера Б - 1, літньої кухні
літера В - 1, сараю літера Г -1, літера Д - 1.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Позивачка
є спадкоємицею за законом четвертої
черги після смерті, що підтверджено
рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки від 17.01.2012
року. В січні 2012 року вона звернулася до
нотаріальної контори з приводу
отримання спадщини. Постановою
державного нотаріуса Четвертої
Макіївської нотаріальної контори від
17.01.2014 року ОСОБА_1 відмовлено у видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом, через відсутність
правовстановлюючих документів на
будинок.

На підставі ст. 1218, 1233, 1268, 1269 ЦК України
просила визнати за нею право власності
на вказане будинковолодіння у порядку
спадкування.

Представник позивачки ОСОБА_4, яка
діяла на підставі довіреності, у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві, просила позов
задовольнити.

Представники відповідачів -
Макіївської міської ради та Четвертої
Макіївської державної нотаріальної
контори до судового засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, заяв про відкладання судового
засідання не надали.

Враховуючи наведене суд вважає, що у
справі є в наявності достатньо
матеріалів про права і взаємовідносини
сторін для розгляду справи за
відсутності відповідача і
постановлення заочного рішення,
оскільки прийняття такого рішення не
суперечить закону та відповідає
вимогам ст.224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи і
дослідивши надані докази, суд в межах
заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК
України), установив наступне.

Згідно договору про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку від
22.10.1963 року ОСОБА_1 було збудовано
житловий будинок з надвірними
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

15 жовтня 1964 року відповідальним за
будівництво індивідуальних житлових
будинків складено акт, згідно якого
вказаний житловий будинок є збудованим
та годен для заселення.

15 жовтня 1965 року начальником
Макіївського БТІ складено акт, згідно
якого спірне будинковолодіння, має 100%
готовності та складається з житлового
будинку літера А - 1, гаражу літера Б - 1,
літньої кухні літера В - 1, сараю літера
Г -1, літера Д - 1.

Згідно свідоцтва про смерть
вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3
померла.

Рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки від 17.01.2012
року встановлено факт спільного
мешкання позивачки та ОСОБА_3

Рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки від 06.08.2013
року встановлено факт володіння
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2,
житловим будинком, розташованим за
адресою: АДРЕСА_1.

Постановою державного нотаріуса
Четвертої Макіївської нотаріальної
контори від 17.01.2014 року ОСОБА_1
відмовлено у видачу свідоцтва про
право на спадщину за законом, через
відсутність правовстановлюючих
документів на будинок.

Відповідно до статті 86 ЦК Української
РСР право власності - це врегульовані
законом суспільні відносини щодо
володіння, користування і
розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий
будинок набувається в порядку, який
існував на час його будівництва.

Судом встановлено, що спірний житловий
будинок був збудований у 1964 році, коли
питання набуття права власності
регулювались Указом Президії
Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948
року «Про право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948
року), що був визнаний таким, що втратив
чинність, Указом Президії Верховної
Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і
прийнятою відповідно до Указу від 26
серпня 1948 року постановою Ради
Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року
«Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків» (далі - Постанова
від 26 серпня 1948 року), які, зокрема,
визначали умови та правові наслідки
будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня
1948 року кожен громадянин і кожна
громадянка мали право купити або
збудувати для себе на праві особистої
власності жилий будинок на один або два
поверхи з числом кімнат від однієї до
п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року
визначав, що земельні ділянки для
будівництва індивідуальних жилих
будинків відводяться за рахунок земель
міст, селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та
Постановою від 26 серпня 1948 року
підставою виникнення у громадянина
права власності на жилий будинок був
сам факт збудування ним його з
додержанням вимог цих актів
законодавства.

Ці правові акти не пов'язували
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його
реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
була затверджена Міністерством
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції
підлягали реєстрації всі будинки і
домоволодіння, у тому числі належні
громадянам на праві особистої
власності, і здійснювалась вона на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів, перелік яких додано до
вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку
таким правовстановлюючим документом
про право власності на жилий будинок,
збудований після видання Указу від 26
серпня 1948 року, є затверджений
виконавчим комітетом місцевої ради
народних депутатів акт державної
комісії про прийняття будинку в
експлуатацію.

Таким чином, з моменту затвердження
виконавчим комітетом місцевої ради
народних депутатів акта державної
комісії про прийняття збудованого
громадянином у 1964 році житлового
будинку, цей ОСОБА_3 набула статусу
власника житлового будинку та згідно
зі статтею 58 Цивільного кодексу
Української РСР 1922 року набула право в
межах, установлених законом, володіння,
користування й розпорядження цим
майном.

Вказана позиція викладена у постанові
Верховного Суду України від 18.12.2013 року
№ 6-137цс13

Відповідно до принципів Цивільного
кодексу України (статті 1268, 1269)
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати у строк шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК
України), до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка 30.01.2012 року, тобто у
визначений законодавством строк,
звернулася до четвертої нотаріальної
контори з приводу отримання спадщини,
що залишилася після смерті її ОСОБА_3,
але отримала відмову.

Позивачка бажає прийняти спадщину,
відсутня її письмова заява про відмову
в прийнятті спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що
померла ОСОБА_3 при житті заповіту не
залишила, тому, у відповідності зі ст.
1223 ЦК України, право на спадкове майно
визначається в порядку спадкування за
законом. Згідно зі ст. 1261 ЦК України
після смерті останньої спадкоємцем
четвертої черги є позивачка на
підставі судового рішення.

Суду не надано відомостей про
наявність інших, крім позивачки,
спадкоємців за законом чи заповітом.
Відповідно до положень статей 1216 і 1217
ЦК України спадкуванням є перехід
права та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Враховуючи наведене, суд набуває
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
про визнання за нею права власності
у порядку спадкування за законом є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Позивачка не вимагає компенсації за
понесені судові витрати.

На підставі вищевикладеного,
керуючись статтями 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст. 383,1223, 1261, 1268, 1258 Цивільного
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженкою с. Серебрянка Артемівського
району Донецької області, право
власності на нерухоме майно у вигляді:
житлового будинку «А-1 » гаражу «Б»,
літньої кухні літ. «В», сараїв «Д», «Г»,
вбиральні « Е», душу «Ж», що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом, після
смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Червоногвардійський районний суд м.
Макіївки протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя :