Справа № 462/1563/14
Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/3857/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника позивача -
Львівської міської ради - Феник Л.М.,
відповідача ОСОБА_3, він же представник
третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Львова цивільну справу за
апеляційною скаргою Львівської
міської ради в особі представника
Феник Любові Михайлівни на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 09 квітня 2014 року у справі за позовом
Львівської міської ради до ОСОБА_3,
треті особи - Залізнична районна
адміністрація Львівської міської ради,
ОСОБА_4, про визнання права власності, -

встановила:

рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 09 квітня 2014 року в
задоволені вищевказаному позові
відмовлено.

Рішення суду оскаржила Львівська
міська рада в особі її представника
Феник Л.М., просить рішення районного
суду скасувати й ухвалити нове рішення,
яким вимоги Львівської міської ради
задовольнити, посилаючись на те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, прийнятим в порушення
норм матеріального та процесуального
права. Так, зокрема, апелянт зазначає,
що судом не враховано, що прибудова до
квартири не є приналежністю до
квартири, а є складовою частини
квартири, прибудова здійснена на
земельній ділянці, що належить
територіальній громаді м. Львова, а
відтак посилання суду на те, що до
спірних правовідносин не може бути
застосована ст.376 ЦК України, є
безпідставним.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу на підтримання апеляційної
скарги, вивчивши матеріали і обставини
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення районного
суду, колегія суддів приходить до
наступного висновку.

Звернувшись в лютому 2014 році до суду
Львівська міська рада просила визнати
за територіальною громадою м. Львова
право власності на прибудову до
квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх вимог позивач
покликалась на те, що відповідачем, як
основним квартиронаймачем, самовільно
здійснено на земельній ділянці, що
належить територіальній громаді м.
Львова, прибудову до квартири. Оскільки
прибудова не порушує прав інших осіб,
відповідає вимогам ДБН, не порушує
несучої здатності будинку, внаслідок
прибудови та реконструкції квартири
поліпшені житлові умови
квартиронаймача, квартира не
приватизована, належить до державного
житлового фонду, позивач просила
задовольнити його вимоги.

Відмовляючи у задоволені вимог
районний суд виходив з того, що
прибудова до квартири є приналежністю
до квартири, а відтак до спірних
правовідносин не можуть
застосовуватись норми ст.376 ЦК України.

Однак з таким висновком колегія суддів
погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Встановлено, що відповідач є основним
квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1. В
квартирі зареєстровані та проживають
відповідач та його повнолітня дочка
ОСОБА_4 (а.с.8, 12).

Квартира відповідача знаходиться на
першому поверсі, не приватизована,
належить до державного житлового
фонду.

Будинок, в якому знаходиться вказана
квартира, є багатоквартирним (вісім
квартир), двоповерховим, перебуває на
балансі Львівської міської ради.

До проведення реконструкції та
прибудови спірна квартира складалась з
однієї житлової кімнати площею 18,7 кв.
м., кухні площею 7,6 кв. м., поєднаного
санвузла площею 3,5 кв. м., коридору
площею 1,9 кв. м. Загальна площа квартири
становила 31,7 кв. м., житлова - 18.7 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету
Залізничної районної ради народних
депутатів м. Львова від 11.02.1992 р. № 57
«Про затвердження висновків
міжвідомчої комісії району» дозволено
ОСОБА_3 здійснити реконструкцію та
прибудову до квартири АДРЕСА_1, після
чого квартира буде складатись з 2-х
житлових кімнат, кухні, комунальних
вигод (а.с.15).

В той же час, як встановлено, що не
заперечують сторони, після
реконструкції та прибудови квартира
складається з трьох житлових кімнат
площами 19,5; 15,8 та 14,8 кв. м., кухні площею
14,0 кв. м., поєднаного санвузла площею 3,8
кв. м., коридору площею 13,7 кв. м., комори
пл.. 0,5 кв. м. Загальна площа квартири
становить 82,1 кв. м., а житлова - 50,1 кв. м.
(а.с.27).

Таким чином, встановлено, що відповідач
вчинив самочинне будівництво
(прибудову) до квартири, яка перебуває
на балансі міської ради та наймачем
якої він є, така прибудова здійснена на
земельній ділянці, що належить
територіальній громаді Львівської
міської ради.

Відповідно до висновку-проекту на
відповідність діючим вимогам ДБН
самочинної реконструкції квартири та
добудови до неї самочинна
реконструкція квартири № 8 з
прибудовою виконана відповідно до
діючих вимог ДБН, підлягає подальшій
експлуатації і не погіршує несучої
здатності основних конструктивних
елементів жилого будинку - фундаментів,
стін, перекриття та покриття (а.с.20-35).

Відповідно до заяви мешканців квартир,
що знаходяться у вищевказаному
будинку, останні не заперечують проти
узаконення самочинного будівництва, що
проведене відповідачем (а.с.10).

Відповідно до витягу із протоколу № 14
засідання міжвідомчої комісії від
23.04.2013 р., комісія погодила технічну
можливість експлуатації самочинно
здійсненої відповідачем прибудови до
квартири розміром 5,41 х 9,90 + 1,67 х 10,25 м. з
передачею матеріалів до суду з метою
визнання права власності самочинно
влаштованої прибудови до квартири за
територіальною громадою м. Львова
(а.с.11).

Таким чином, встановлено, що не
оспорюється сторонами, відповідач
самочинно вчинив прибудову до квартири
на земельній ділянці, що належить
територіальній громаді м. Львова, така
земельна ділянка йому не виділялась,
будівництво закінчене та відповідає
ДБН, не порушує прав інших осіб.
Квартири, яка існувала в первинному
стані, не існує.

Управління майном, що є у комунальній
власності, здійснюють безпосередньо
територіальна громада та утворені нею
органи місцевого самоврядування
(частина 2 статті 327 ЦК України).

Стаття 10 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначає, що
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради (частина 5 статті 16
вищевказаного Закону).

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Верховний Суд України в своїй
постанові від 04.12.2013 р., справа № 6-130цс13,
роз'яснив, що у розумінні ч.1 ст.376 ЦК
України самочинним будівництвом є не
тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт
нерухомості, який виник у результаті
реконструкції, капітального ремонту,
перебудови, надбудови вже існуючого
об'єкта, здійснених без одержаного
дозволу місцевих органів виконавчої
влади чи органів місцевого
самоврядування, розробленої та
затвердженої в установленому порядку
проектної документації, дозволу на
виконання будівельних робіт від
органів архітектурно-будівельного
контролю, оскільки в результаті таких
дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на
який власником (власниками) раніше
отримано право власності.

Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України на
вимогу власника земельної ділянки, суд
може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, землю, природні
ресурси, підприємства, установи та
організації, в тому числі банки,
страхові товариства, а також пенсійні
фонди, частку в майні підприємств,
житловий фонд, нежитлові приміщення,
заклади культури, освіти, спорту,
охорони здоров'я, науки, соціального
обслуговування та інше майно і майнові
права, рухомі та нерухомі об'єкти,
визначені відповідно до закону як
об'єкти права комунальної власності, а
також кошти, отримані від їх
відчуження. Спадщина, визнана судом
відумерлою, переходить у власність
територіальної громади за місцем
відкриття спадщини.

Підставою для набуття права
комунальної власності є передача майна
територіальним громадам безоплатно
державою, іншими суб'єктами права
власності, а також майнових прав,
створення, придбання майна органами
місцевого самоврядування в порядку,
встановленому законом.

Враховуючи, що позивач є власником
земельної ділянки, на якій самочинно
збудована прибудова до квартири, права
інших осіб не порушені, прибудова
відповідає ДБН та є закінченою
будівництвом, тому за Львівською
міською радою має бути визнано право
власності на самочинно збудовану
прибудову до квартири та її
реконструкцію згідно технічного
паспорту на квартиру.

Зазначене буде відповідати загальним
засадам цивільного законодавства,
зокрема судовому захисту цивільного
права та інтересу, справедливості та
розумності.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин з відповідача на
користь позивача підлягає до стягнення
сплачений судовий збір в сумі 3 859 грн. 27
коп. (2 573 грн. при поданні позову (а.с.6) та
121 грн. 80 коп. (а.с.104) і 1 164 грн. 47 коп.
(а.с.117) при поданні апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.1, 4
ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу Львівської міської
ради задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 09 квітня 2014 року скасувати й
ухвалити нове рішення. яким позов
Львівської міської ради задовольнити.

Визнати за територіальною громадою м.
Львова в особі Львівської міської ради
право власності на прибудову площею 50,4
кв. м. до квартири АДРЕСА_1, яка
(квартира) в цілому складається згідно
технічного паспорту на квартиру від 09
листопада 2012 року з трьох житлових
кімнат позначеними під літ. 8-3 площею 19,5
кв. м., під літ. 8-6 площею 15,8 кв. м., під
літ. 8-7 площею 14,8 кв. м.; кухні позначеної
під літ. 8-2 площею 14,0 кв. м.; поєднаного
санвузла під літ. 8-5 площею 3,8 кв. м.;
коридору позначеного під літ. 8-1 площею
13,7 кв. м.; комори позначеної під літ. 8-4
пл. 0,5 кв. м.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.