АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Концерну
«Військторгсервіс», поданою через
представника Маяцьку Світлану
Михайлівну, на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 26 березня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
Концерну «Військторгсервіс» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Концерну
«Військторгсервіс», в якому просив
стягнути з останнього на його користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 29
917,50 грн., посилаючись на те, що в день
звільнення 22.02.2013 року відповідач не
виплатив йому належну заробітну плату
та провів таку виплату лише протягом
вересня 2013 року.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 26.03.2014 позов задоволено
частково. Стягнуто з Концерну
«Військторгсервіс» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 21
566,88 грн. В іншій частині позову
відмовлено. Вирішено питання щодо
стягнення судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
Концерн «Військторгсервіс» через
представника подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове про відмову в позові.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд не взяв
до уваги, що невчасне проведення
розрахунку при звільненні відбулося не
з їх вини. Невиплата заробітної плати у
день звільнення викликана тим, що
постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
31.08.2012 року було зупинено видаткові
операції на рахунках Концерну. Крім
того, суд не застосував принцип
співмірності при визначенні розміру
відшкодування працівникові середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Справа № 22-ц-796/6360/2014

Головуючий у суді першої інстанції
Кушнір С.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції
Махлай Л.Д.

У судовому засіданні представник
апелянта Маяцька С.М. підтримала
апеляційну скаргу та просила її
задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_5 просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 з 20.10.2008 року по 22.02.2013 року
працював на посаді провідного
спеціаліста бухгалтерії Концерну
«Військторгсервіс».

Наказом № 22-а від 21.02.2013 року позивач
був звільнений з займаної посади за п. 1
ст.36 КЗпП України.

Відповідач не заперечував ту
обставину, що у день звільнення
працівнику не були виплачені належні
при звільненні суми та ці суми у
повному обсязі виплачені лише 25.09.2013
року.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
з вини відповідача не виплачено
належну позивачу при звільненні
заробітну плату у строки, зазначені в
статті 116 КЗпП України, а відтак
відповідач має виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам та нормам
матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо в день звільнення
працівник не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Спору щодо розміру належних
звільненому позивачу сум між сторонами
не було, а відтак доводи апеляційної
скарги щодо врахування принципу
співмірності при визначенні розміру
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні суперечать
вимогам ч. 1 ст. 117 КЗпП України та
правовій позиції, викладеній у
постанові Верховоного Суду України від
03.07.2013 року № 6-60 цс 13, яка згідно зі ст.
360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх
судівУкраїни.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що невиплата заробітної плати
відбулася з вини відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності вини Концерну
«Військторгсервіс» у затримці
розрахунку при звільненні не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Так, постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
31.08.2012 року було зупинено видаткові
операції на рахунках відповідача до
моменту настання обставин,
передбачених п. 89.4 ст. 89 Податкового
кодексу України.

Згідно з ухвалою цього ж суду від 29.08.2013
року постанову від 31.08.2012 року було
роз`яснено та вказано, що видаткові
операції на рахунках відповідача
зупинено до моменту настання обставин,
передбачених п. 89.4 ст. 89 Податкового
кодексу України, але не більше двох
місяців та зупинення видаткових
операцій не поширюється на операції з
видачі заробітної плати та сплати
податків, зборів, єдиного внеску, а
також визначених контролюючим органом
грошових зобов`язань платника
податків, погашення податкового боргу.

Згідно з п. 91.4 ст. 91 ПК України
контролюючий орган звертається до суду
щодо зупинення видаткових операцій на
рахунках платника податків та
зобов'язання такого платника податків
виконати законні вимоги податкового
керуючого, передбачені цим Кодексом.
Строк, на який можуть бути зупинені
видаткові операції, визначається
судом, але не більше двох місяців.
Зупинення видаткових операцій на
рахунках платника податків може бути
достроково скасовано за рішенням
податкового керуючого або суду.

Зазначена норма містить імперативний
характер, а відтак на час звільнення
позивача з роботи двохмісячний термін
зупинення видаткових операцій сплив.
До того ж таке зупиення не поширювалося
на операції з видачі заробітної плати.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим і не може бути скасоване
з підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу Концерну
«Військторгсервіс» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 26 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді