АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:
головуючого судді: Мазурик О.Ф.,
суддів: Прокопчук Н.О.,
при секретарі: Калініній Я.М.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 20 березня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервісна компанія
«Простір» про зобов'язання вчинити дії,
В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сервісна
компанія «Простір» (далі - ТОВ «СК
«Простір», Товариство) та просив
зобов'язати відповідача здійснювати
нарахування оплати за спожиту теплову
енергію на підставі показів
квартирного теплолічильника, що
встановлений у місці підведення
опалення до квартири за адресою:
АДРЕСА_1, починаючи з 03.10.2013 та
зобов'язати ТОВ «СК «Простір» провести
періодичну повірку теплолічильника
«Landis+GYR 2WR6», заводський № 65422516.
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 20 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на те, що рішення ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права без повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і при недоведеності
обставин, які суд вважав встановленими,
просив скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 20 березня 2014 року та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування заявлених апеляційних
вимог вказав, що ухвалюючи рішення суд
першої інстанції неправильно
визначився з характером правовідносин,
які виникли між сторонами, у зв'язку з
чим не застосував норми матеріального
права, якими вони регламентуються,
зокрема положення п. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК
України, ч. 2, ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про метрологію та метрологічну
діяльність», пункти 9, 32 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 № 630. Внаслідок
безпідставного незастосування
вищенаведених норм матеріального
права, суд дійшов помилкового висновку
про відмову в задоволенні позову в
частині щодо зобов'язання відповідача
провести чергову повірку приладу
обліку, при цьому неправомірно
поклавши в основу рішення лист
Департаменту житлової політики
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України № 8/101455-13 від
20.05.2013, який не є нормативно-правовим
актом.

Також в обґрунтування скарги зазначив,
що ухвалюючи рішення судом не взято до
уваги, що матеріали справи не містять
належних доказів на підтвердження
того, що прилад обліку дійсно
знаходиться в несправному стані, у
зв'язку з чим безпідставно відмовив в
задоволенні позову в частині
нарахування витрат на тепло за
показами лічильника.

Позивач в судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримав та просив
задовольнити з підстав, які наведені в
ній.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги та
просив її відхилити, посилаючись на те,
що рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що заявлялись у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що у квартирі
АДРЕСА_1 власником ОСОБА_1 встановлено
теплолічильник «Landis+GYR 2WR6», заводський
№ 65422516 для обрахування теплової
енергії.

На власників засобів вимірювальної
техніки, результати вимірювань якими
використовуються для здійснення
розрахунків за спожиті для побутових
потреб електричну і теплову енергію,
газ і воду поширюється дія Закону
України «Про метрологію та
метрологічну діяльність» (далі - Закон)
(ч. 2 ст. 2 Закону).

Положеннями частини 2 статті 28 Закону
визначено, що засоби вимірювальної
техніки, що перебувають в експлуатації,
підлягають періодичній повірці через
міжповірочні інтервали, порядок
встановлення яких визначається
нормативно-правовим актом ЦОВМ.

Підприємства, організації та фізичні
особи зобов'язані своєчасно ( з
урахуванням установлених
міжповірочних інтервалів) подавати
засоби вимірювальної техніки на
повірку.

Частиною 3 статті 28 Закону України «Про
метрологію та метрологічну
діяльність» передбачено, що порядок
подання фізичними особами, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності,
- власниками засобів вимірювальної
техніки (результати вимірювань якими
використовуються для здійснення
розрахунків за спожиті для побутових
потреб електричну і теплову енергію,
газ і воду) на періодичну повірку цих
засобів та оплати за роботи, пов'язані з
повіркою встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 15 Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення та
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила) засоби
обліку води і теплової енергії,
встановлені у квартирі (будинку
садибного типу) та на вводі у
багатоквартирний будинок, підлягають
періодичній повірці.

Згідно акту №11-11/03/13 від 11.03.2013,
затвердженого директором ТОВ «СК
«Простір» Себрюк В.Д. комісія у складі
головного інженера ТОВ «СК «Простір»
ЛагутінаО.В., інженера ТОВ «СК
«Простір» Себрюка К.В., майстра ТОВ «СК
«Простір» Стародуба М.А.,
слюсаря-сантехніка ТОВ «СК «Простір»
Харковця В.В. та власника квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_1 11.03.2013 провела
обстеження вводу розподільчої
гребінки ЦО вищевказаного помешкання.
При обстеженні було виявлено, що
лічильник теплової енергії заводський
№ 65422516 встановлений на вході квартири
АДРЕСА_1 не проходив чергову повірку на
час складання акту; показники на момент
перевірки не повіреного приладу 51 189
кВт/г; зафіксовано помилку FO.

Як вбачається з акту АДРЕСА_1-13/11/13 від
13.11.2013, затвердженого директор ТОВ «СК
«Простір» Себрюк В.Д. комісія в складі
головного інженера ТОВ «СК «Простір»
Лагутіна О.В., провідного інженера ТОВ
«СК «Простір» Себрюка К.В.,
слюсаря-сантехніка Вощини Є.А. та
власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1
виконали повторну перевірку приладу
обліку теплової енергії власника
житлового помешкання - квартира
АДРЕСА_1 ОСОБА_1

Під час перевірки було встановлено, що
показники приладу з виміру теплової
енергії квартири АДРЕСА_1 складають на
час проведення перевірки 51189 квт/г, що
відповідає показникам за березень 2013
року, тобто прилад обліку заводський
№ 65422516 не рахує теплову енергію,
яка пройшла через нього та обігріла
помешкання.

Пунктом 16 Правил передбачено, що у разі
виникнення сумнівів щодо правильності
показань квартирних засобів обліку
споживач в установленому порядку може
проводити їх позачергову повірку за
власні кошти, про що інформує
виконавця.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, що прилад обліку
«Landis+GYR 2WR6», заводський № 65422516 є
справним, а тому нарахування
відповідачем плати за нормативами
споживання є незаконним, оскільки у
відповідності до вимог, передбачених
ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не
надано суду належних доказів на
підтвердження своїх доводів.

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_1 проводив
позачергову повірку тепло лічильника
за власні кошти.

Відповідно до п. 20 Порядку формування
тарифів на теплову енергію, її
виробництво, транспортування та
постачання, послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про
забезпечення єдиного підходу до
формування тарифів на
житлово-комунальні послуги», до складу
витрат на збут включаються витрати,
безпосередньо пов'язані зі збутом
теплової енергії споживач, зокрема,
витрати на періодичну повірку,
опломбування, обслуговування та ремонт
(включаючи демонтаж, транспортування
та монтаж) засобів обліку теплової
енергії, які є власністю ліцензіата.

Пунктом 61 вищезазначеного Порядку
встановлено, що до складу витрат на
збут включаються витрати,
безпосередньо пов'язані із збутом
послуг, а саме: витрати на періодичну
повірку, опломбування, обслуговування
та ремонт (включаючи демонтаж,
транспортування та монтаж після
повірки) будинкових приладів обліку
теплової енергії, якщо зазначені
прилади є власністю підприємства.

Згідно з п. 3.4. Порядку формування
тарифів на теплову енергію, її
виробництво, транспортування та
постачання, затвердженого Постановою
Національної комісії регулювання
електроенергетики 17.02.2011 № 242,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 17.03.2011 за № 366/19104, до
складу витрат на збут включаються
витрати, безпосередньо пов'язані зі
збутом теплової енергії споживачам,
зокрема, витрати на періодичну повірку,
опломбування, обслуговування та ремонт
(включаючи демонтаж, транспортування
та монтаж) засобів обліку теплової
енергії, які є власністю ліцензіата.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання ОСОБА_1 у своїй апеляційній
скарзі на те, що вартість послуги з
повірки приладу обліку було закладено
відповідачем до тарифу на оплату
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкової території.

Відповідно до тарифів та структури
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, затверджених
Розпорядженням виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) № 933
від 10.11.2010, періодична повірка,
обслуговування та ремонт, у тому числі
демонтаж, транспортування та монтаж
після повірки засобів обліку теплової
енергії, які належать споживачу не
входить до переліку обов'язкових
послуг, а тому не підлягають
обов'язковому включенню до переліку
послуг з утримання будинку та
прибудинкової території.

Пунктом 2 статті 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що споживач має права на
укладення договору з виконавцем
відповідних послуг на профілактику,
повірку, а також зміну або ремонт
санітарно-технічних приладів,
пристроїв, обладнання та засобів
обліку, що вийшли з ладу.

Як вбачається з Додатку № 1 до Договору
№ 11/56-Б від 10.11.2006 про надання
комунальних послуг, послуг по
утриманню будинку та прибудинкової
території споживач має право
отримувати платні послуги за монтаж,
опломбування, повірку, демонтаж та
заміну приладів обліку
централізованого опалення, холодної та
гарячої води (а.с. 28).

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження укладення між сторонами
договору щодо отримання таких платних
послуг.

Враховуючи наведені обставини та
положення закону, колегія судів вважає,
що розглядаючи спір, суд першої
інстанції в межах доводів позову повно
і всебічно дослідив обставини спору,
дав належну оцінку зібраним по справі
доказам, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює, і у відповідності з
вимогами закону прийшов до правильного
висновку про те, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, про що ухвалив
відповідне рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга, не містить, в ході апеляційного
розгляду позивач також не навів таких
обставин.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом процесуального права
не є такими, з якими закон пов'язує
обов'язкове скасування судового
рішення.

Не заслуговують також на увагу судової
колегії доводи апеляційної скарги, що
суд першої інстанції у своєму рішенні
не надав належної оцінки доказам,
наявним в матеріалах справи, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Всі висновки суду першої інстанції
повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення (а.с. 83-87).

Ураховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвалюючи
рішення суд першої інстанції повно
з'ясував обставини справи та дав
належну оцінку всім доказам, наданим
сторонами згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК
України, а в рішенні навів переконливі
доводи на обґрунтування своїх
висновків.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судом допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст. 309 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

За вказаних вище обставин, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишити рішення
суду першої інстанції без змін як таке,
що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319,
325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 20 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/31719/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6402/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Маліновська В.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.