Справа № 447/87/14
Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/783/3238/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_8, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Новороздільської міської ради
Львівської області на рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 11 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Новороздільської міської ради
Львівської області , третя особа: ДАБК у
Миколаївському районі про визнання
права власності на самочинну забудову,-

встановила:

15.01.2014 року позивач ОСОБА_4
звернулась в суд з позовом до
Новороздільської міської ради
Львівської області про визнання права
власності на самочинну забудову.

В обгрунтування позивач позову
посилалася на те, що згідно свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
Новороздільської міської ради від
11.12.2006 року №514, вона є власницею
двокімнатною квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 46,8 м.кв., житловою
площею 27,6 м.кв. У вказаній квартирі
проживає її сім'я, яка складається із
неї, чоловіка - ОСОБА_5 та двох дітей:
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, у зв'язку з
розташуванням квартири на першому
поверсі багатоповерхового будинку, у
них відсутній балкон та підвал, а тому є
постійні незручності в користуванні
житлом. Діти часто хворіють, молодший
син ОСОБА_6 з дня народження хворіє
неврологічним захворюванням і
знаходиться з цього приводу на обліку,
а тому потребує спеціальних умов, що й
фактично стало причиною прийняття ними
рішення про добудову балкону розміром
3,13м Х 2,05 м. Тому просила визнати право
власності на вчинену добудову до
квартири.

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 11 березня
2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
добудови цокольного приміщення
розміром 3,13 м х 2,05 м., площею 4,8 м.кв та
площею підвального приміщення 4,5 м. кВ.
до квартири АДРЕСА_1, вартістю 16300,00 грн.
на підставі висновку про ринкову
вартість майна незалежного експерта
малого приміщення «Стимул».

Дане рішення оскаржила
Новороздільська міська рада
Львівської області.

В апеляційній скарзі зазначає, що при
прийнятті рішення неповністю з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи та рішення прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Крім того, вказує, що ОСОБА_4 насправді
збудувала цегляну веранду, а не балкон
як вказано в позовній заяві, таким
чином захватив частину прибудинкової
земельної ділянки.

Також посилається на те, що суд прийняв
рішення за відсутності в матеріалах
справи відомостей про надання
позивачеві у встановленому законом
порядку земельної ділянки, на якій
проведено самочинне будівництво.
Вказує, що позивач обмежив можливість
комунальних служб для належного
обслуговування та утримання
відповідних будинків та прибудинкової
території, а також мешканців на
користування прибудинковою
територією.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволені позову відмовити.

Вислухавши доповідача,
пояснення ОСОБА_3 на підтримання
апеляційної скарги, заперечення
ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи і
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що її слід задовольнити з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення
суду не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що з технічного висновку за
результатами обстеження квартири
АДРЕСА_1 вбачається, що дефектів та
пошкоджень основних конструкцій та
конструктивів, які б впливали на несучу
здатність будівлі не виявлено, стан
якого оцінюється як - добрий, а також
того, що власники сусідніх із позивачем
квартир не заперечують проти добудови
балкону ОСОБА_4 (а.с. 46), така самочинна
забудова не порушує їхні права.

Суд також вказав, що відповідно
до ч.2 ст.383 ЦК України, власник квартири
може на свій розсуд здійснювати ремонт
і зміни у квартирі, надані йому для
використання як єдиного цілого, за
умови, що ці зміни не призведуть до
порушень прав власників інших квартир
у багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи.

У відповідності до ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Частина 2 ст. 376 ЦК України передбачає,
що особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК
України).

Отже, підсумовуючи приписи ст. 376 ЦК
України, яка регулює правовий режим
самовільного будівництва, правовою
підставою визнання права власності на
нерухоме майно насамперед є надання
земельної ділянки у встановленому
порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

Відповідно до правил статті 376 ЦК
України, спір повинен вирішуватися
лише у випадках, коли квартира в
багатоповерховому будинку розташована
на 1 поверсі і тоді, коли власник
здійснив прибудову до неї з одночасним
зайняттям частини прибудинкової
ділянки.

Згідно положень постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)", вирішуючи справу за
позовом власника (користувача)
земельної ділянки про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно, суди зобов'язані
встановлювати усі обставини справи,
зокрема: чи є позивач власником
(користувачем) земельної ділянки; чи
звертався він до компетентного
державного органу про прийняття
забудови до експлуатації; чи є законною
відмова у такому прийнятті; чи є
порушені будівельні норми та правила
істотними.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.12
вказаної постанови Пленуму у справах,
пов'язаних із самочинним будівництвом
нерухомого майна, суди мають
враховувати, що за загальним правилом
особа, яка здійснила або здійснює таке
будівництво, не набуває права
власності на нього (частина друга
статті 376 ЦК) Разом із цим власник
земельної ділянки набуває право
власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно (частина
друга статті 375 ЦК ), тому на вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудовано на ній, якщо це не
порушує права інших осіб (частина п'ята
статті 376 ЦК/.).

Як встановлено з матеріалів справи,
позивачці не надавалась земельна
ділянка у встановленому порядку під
збудовані добудови цокольного
приміщення розміром 3,13 м х 2,05 м., площею
4,8 кв.м. та площею підвального
приміщення 4,5 кв.м.

Апелянт вказує, що ОСОБА_4 насправді
збудувала цегляну веранду та захопила
частину прибудинкової земельної
ділянки.

Також посилається на те, що суд прийняв
рішення за відсутності в матеріалах
справи відомостей про надання
позивачеві у встановленому законом
порядку земельної ділянки, на якій
проведено самочинне будівництво.

Доказів на спростування цих посилань
представник позивача ОСОБА_8 в
засіданні судової колегії не
представила та не заперечує того, що
ОСОБА_4 притягалась до
адміністративної відповідальності за
правопорушення передбачене ч.7 ст.96
КоАП України.

З врахуванням наведеного та того, що
позивач провела добудови до квартири
без належного дозволу та відповідного
проекту, земельна ділянка під
будівництво їй не виділялась і вона не
звертались до компетентних органів з
приводу вирішення питання про надання
їй під будівництво вказаних добудов
земельної ділянки, і такі обставини не
спростовані жодними доказами, судова
колегія прийшла до висновку, що підстав
для задоволення позову немає.

При таких обставинах рішення суду
слід скасувати і постановити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1
п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу Новороздільської
міської ради Львівської області -
задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 11 березня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_4 до Новороздільської
міської ради Львівської області, третя
особа: ДАБК у Миколаївському районі про
визнання права власності на самочинну
забудову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.