Справа № 462/546/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 червня 2014 року
Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді
Галайко Н.М.

при секретарі - Фрейдун
А.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач подала до суду позовну заяву, в
якій просить суд визнати ОСОБА_2 таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач покликається на такі
обставини:

Позивач проживає за адресою АДРЕСА_1.
02.09.1999 року між позивачем та ОСОБА_3 було
укладено договір дарування спірної
квартири, який був посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрований в реєстрі за № 2775.
Причиною укладення вищезгаданого
договору було те, що після смерті
чоловіка - ОСОБА_5 позивач залишилася
одна, почала хворіти і похилий вік
зумовив необхідність у сторонньому
догляді. Бажаючи забезпечити собі
доглянуту старість позивач виявила
намір передати у власність ОСОБА_3
квартиру взамін на постійний догляд та
допомогу з боку останньої. Однак,
позивач виявила бажання укласти
виключно договір довічного утримання.
На початку 2013 року ОСОБА_3 припинила
забезпечувати позивача продуктами
харчування та здійснювати догляд.
Потребуючи догляду та допомоги позивач
звернулася до родички - ОСОБА_6, яка
погодилася здійснювати за позивачем
догляд за умови укладення договору
довічного утримання. Однак , як
виявилося між позивачем та ОСОБА_3 було
укладено договір дарування квартири. У
зв'язку з цим позивач звернулася до
суду із позовом про визнання недійсним
договору дарування. Рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
від 25 липня 2013 року договір дарування
квартири АДРЕСА_1 укладений між
позивачем та ОСОБА_3 був визнаний
недійсним. Ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 03.12.2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_3 була
відхилена, а рішення залізничного
районного суду м. Львова залишено без
змін. В липні 2013 року у квартирі АДРЕСА_1
був зареєстрований ОСОБА_2, який є
чоловіком колишньої власниці квартири
- ОСОБА_3 Відповідач не доводиться
членом сім'ї позивача і фактично
являється сторонньою особою. Позивач
категорично заперечує проти його
проживання у спірній квартирі. Будь
яких усних чи письмових домовленостей
між позивачем та відповідачем стосовно
проживання останнього у квартирі не
було. Відповідач жодного дня не
проживав в даній квартирі і на момент
подачі позовної заяви також не
проживає.

На підставі наведеного позивач просить
суд позов задоволити.

Представник позивача - ОСОБА_7 у
судовому засіданні з'явився, заявлені
позовні вимоги підтримав.

Представник позивача - ОСОБА_8 у
судовому засіданні з'явився, заявлені
позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився і не повідомив суд про
причини неявки, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

У зв'язку із повторною неявкою
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності, враховуючи, що
представники позивача не заперечують
проти такого, судом ухвалено провести
заочний розгляд справи на підставі
наявних у справі даних та доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши доводи
позивача, приходить до висновку, що
позовні вимоги слід задоволити.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 березня 2014
року касаційну скаргу ОСОБА_3 -
відхилено та Рішення залізничного
районного суду м. Львова від 25 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 03 грудня 2013 року
- залишено без змін.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 25 липня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору дарування квартири позовні
вимоги задоволено та договір від 02
вересня 1999 року дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 2775 -
визнано недійсним.

Як вбачається із Будинкової книги для
прописки громадян, що проживають в
квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 32-35) у
вищезгаданій квартирі від 03.07.2013 року
прописаний ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно вимог ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
відповідно до положень статей 391, 396 ЦК
позов про усунення порушень права, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
підлягає задоволенню у разі, якщо
позивач доведе, що він є власником або
особою, яка володіє майном (має речове
право) з підстави, передбаченої законом
або договором, і що діями відповідача,
не пов'язаними з позбавленням
володіння, порушується його право
власності чи законного володіння.
Позов про усунення порушень права, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
підлягає задоволенню незалежно від
того, на своїй чи на чужій земельній
ділянці або іншому об'єкті нерухомості
відповідач вчиняє дії (бездіяльність),
що порушують право позивача.

Зважаючи на те, що договір дарування
між позивачем та дружиною відповідача
визнано недійсним, а реєстрація
відповідача, у квартирі, яка належить
позивачу суперечить її інтересам, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги є підставними та
підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 58, 59, 60, 88, 213, 224-226 ЦПК
України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 386 ЦК України
суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні в судовому засіданні в
10-денний строк з дня отримання копії
цього рішенням.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Оригінал рішення

Суддя
Галайко Н.М.