Справа № 200/7731/13-ц
Провадження № 2/204/1055/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Таран К.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Жарової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради, третя особа: комунальне
підприємство «Жилсервіс-1» про
визнання протиправними дій
комунального підприємства
«Теплоенего», зобов'язання вчинити
певні дії, стягнення моральної шкоди та
повернення судового збору, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом. В обґрунтування
заявлених вимог посилається на те, що
він є мешканцем квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується копією паспорту з
відповідною відміткою про місце
проживання. Разом з ним за
вищезазначеною адресою проживають
чотири члена його родини, що
підтверджується довідкою комунального
підприємства «Жилсервіс-1» від 24 січня
2013 р. Виконавцем послуги з постачання
гарячої води багатоквартирного
будинку, в якому розташована його
квартира, є комунальне підприємство
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради. Для розрахунку за
зазначену послугу за квартирою
закріплений особовий рахунок № НОМЕР_2,
що підтверджується розрахунковими
квитанціями. Починаючи з 2006 року і по
теперішній час за місцем його мешкання
послуги з гарячого водопостачання
відповідачем йому не надаються, що
підтверджується довідкою відповідача
по особистому рахунку № НОМЕР_2 від
23.05.2013 р.(лист відповідача від 24.05.2013 р. №
1692). Для вирішення питання постачання
гарячої води він неодноразово
звертався до відповідача (14.12.2011р.,
16.03.2012 p., 15.03.2013 p.) з листами щодо
підтвердження відсутності гарячого
водопостачання з 2006 року та перспектив
його відновлення. На його звернення
відповідач надав відповіді від 24.02.2012 р.
№ 562, 02.04.2012 р. № 1241 та від 29.03.2013 р. № 1146.
Зазначеними документами відповідач
підтвердив факт відсутності надання
послуг гарячого водопостачання з 2008
року, оскільки за більш ранній період
документального підтвердження
наявності або відсутності гарячої води
у відповідача не має, внаслідок спливу
строку зберігання робочих документів,
та відмовив йому в добровільному
відшкодуванню вартості витрат,
пов'язаних з придбанням і
експлуатацією водонагрівального баку.
Окрім того, відповідач повідомив, що
відключення усього багатоквартирного
будинку АДРЕСА_1 від гарячого
водопостачання сталося внаслідок
наявності заборгованості мешканців за
спожиту теплову енергію на протязі
тривалого часу. У зв'язку з цим, він на
його думку реалізував надане йому
законом право обмеження постачання
теплової енергії шляхом зменшення її
обсягів за рахунок підігріву води у
випадку наявності заборгованості.
Одночасно з цим, відповідач в відповіді
щодо перспектив відновлення надання
послуги з гарячого водопостачання
зазначив що воно можливе при
підтвердженні балансоутримувачем
будинку (КП «Жилсервіс-1») факту
готовності внутрішньо будинкових
мереж системи гарячого водопостачання
до сталої роботи. Вважає, що дії
відповідача по припиненню йому
гарячого постачання, як споживачу
послуг, є протиправними, що
підтверджується нижчевикладеним.
Правова підстава припинення надання
послуги гарячого водопостачання
передбачена пунктом 28 Правил
користування тепловою енергією
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198.
Відповідно до зазначеної норми права, у
разі несплати за спожиту теплову
енергію теплопостачальна організація
має право обмежити або припинити
постачання теплової енергії
споживачеві та нарахувати штрафні
санкції. Споживачем послуги з надання
гарячого постачання є він і члени його
родини, а не багатоквартирний будинок у
цілому, як вважає відповідач. Як
споживач, ані на час відключення, ані на
теперішній час він не мав і не має
заборгованості перед КП «Теплоенерго»,
що підтверджується листом відповідача
від 24.05.2013 року № 1692. Таким чином у
відповідача не було жодних правових
підстав припинення постачання гарячої
води в квартиру АДРЕСА_1. Внаслідок
протиправних дій відповідача він
зазнав матеріальних збитків. Для
відновлення свого права на нормальні
умови проживання, однією із складових
частин яких є наявність гарячої води,
він вимушений був придбати та
встановити в квартирі
водонагрівальний котел марки «Дорена»
вартістю 1950 грн. Обставина купівлі
котла підтверджується накладною
квитанцією та гарантійним листом від
15.11.2011 р. Таким чином 1950 грн. вартості
котла і є тими витратами, які він з вини
відповідача зробив для відновлення
свого порушеного права на достойні
умови проживання. Договірні відношення
з відповідачем у письмової формі
виникли з 01.01.2012 року, придбання
водонагрівального баку здійснено у
листопаді 2011 року, у той час коли
договірні відношення відповідно до
пункту 7 частини 1 статті 1 Закону
України «Про захист прав споживачів»
вже тривали, та покладали на
відповідача відповідальність за
надання послуги (лист відповідача від
24.07.2012 р. №2168). Протиправними діями
відповідача йому було завдано також
моральну шкоду. В ситуації, що склалася
через незаконне припинення гарячого
водопостачання, він і його родина
позбавлені елементарних санітарно -
гігієнічних умов з 2006 року. Вони були
вимушені збільшити витрати на
електроенергію для підігріву води,
невільно збільшити несанкціоноване
навантаження на електричні мережі
квартири. Вся родина на протязі
декілька років іспитує тривалі
незручності таким побутом. Обставина
незаконного відключення здійснила
негативний вплив та потребувала
додаткових зусиль для організації
життя його родини. На протязі довгого
часу він був вимушений доводити свою
правоту, неодноразово звертатися
письмово до відповідача та отримувати
від нього відмови. Все це викликало у
нього моральні страждання та і у членів
його родини. Він вимушений був
звернутися до юридичної допомоги,
втратив час на чисельні консультації
юриста, та затратив незаплановані
витрати на юридичне супроводження.
Розмір компенсації моральної шкоди він
оцінює в 6000 грн. Просив: визнати
противоправними дії відповідача по
припиненню мені гарячого
водопостачання за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язати комунальне підприємство
«Теплоенерго» поновити йому гаряче
водопостачання за адресою: АДРЕСА_1;
стягнути з відповідача на його користь
збитки у розмірі 1950 грн., що були
понесені внаслідок протиправних дій
комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради; стягнути з відповідача на
його користь 6000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, що була
спричинена в результаті протиправних
дій відповідача; повернути йому
витрати на юридичне супроводження у
розмірі 2000 грн.; повернути йому
вартість судового збору.

У судовому засіданні представник
позивач підтримав та просив
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечувала проти
задоволення позовних вимог, просила
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають
у державі.

Як встановлено у судовому засіданні,
позивач з 27.08.1990 року зареєстрований в
АДРЕСА_1, що підтверджується
паспортними даними серії НОМЕР_1,
виданий Красногвардійським РВ УМВС
України в Дніпропетровській області
09.09.1997 року.

Факт проживання позивача в квартирі за
місцем реєстрації підтверджується
довідкою про склад сім'ї, виданою 24.01.2013
року КП «Жилсервіс-1».

З розрахункових квитанцій КП
«Теплоенерго» за березень та квітень
2013 року на ім'я ОСОБА_3 вбачається, що
номер особового рахунку за послуги з
теплопостачання для послуг з опалення
та гарячого водопостачання НОМЕР_2.

Також, позивачем в якості доказу надано
копію його листа від 14.12.2011 року,
надісланого на адресу КП
«Теплоенерго», щодо відсутності
гарячого водопостачання та
компенсації вартості придбаного водо
опалювального котла, вартістю 1950 грн.

16.03.2012 року позивач звернувся до
відповідача з листом, в якому посилався
на не розгляд його попереднього
звернення та просив надати
підтвердження відсутності гарячого
водопостачання з 2006 року. На даний лист
24.02.2012 року позивачу відповідачем
надано відповідь, де зазначено, що
законних підстав для зарахування
вартості водонагрівального баку 1950
грн. в рахунок оплати послуг з
централізованого опалення немає.
Також, роз'яснено механізм перерахунку
розміру плати за надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення.

02.04.2012 року позивачу надано відповідь
на лист від 16.03.2012 року, де підтверджено
факт відсутності гарячого
водопостачання з 2008 року по перший
квартал 2012 року, та зазначено, що
підтвердити факт відсутності гарячого
водопостачання за більш ранній строк
не має можливості через відсутність
робочих документів. Також, зазначено,
що жителями будинку АДРЕСА_1
порушується Правила надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджені
постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року,
оскільки несвоєчасно та не в повному
обсязі сплачуються послуги за спожиту
теплову енергію. Враховуючи значний
борг мешканців будинку АДРЕСА_1, КП
«Теплоенерго» скористалось правом на
обмеження постачання теплової енергії
шляхом зменшення її обсягів за рахунок
підігріву води, яке визначено в п.28
Правил. Цим же листом роз'яснено
позивачу, що відновлення постачання
гарячої води можливе за умови повного
погашення жителями будинку
заборгованості за спожиту теплову
енергію та підтвердження
балансоутримувачем будинку факту
готовності внутрішньо будинкових
мереж системи гарячого водопостачання
до сталої роботи.

Листом КП «Теплоенерго» від 29.03.2013 року
позивачу знову повідомлено про
неможливість відновлення гарячого
водопостачання до ліквідації
зазначених причин, вказано, що станом
на 28.03.2012 року розмір заборгованості
жителів будинку АДРЕСА_1 складає 243,9
тис. грн., а також вказано на ведення
претензійно позовної роботи зі
стягнення вказаної заборгованості.

Відповідно довідки №1692 від 24.05.2013 року
значиться, що за особовим рахунком
НОМЕР_2 заборгованість за опалювальні
періоди з 2006-2012 роки відсутня, станом на
23.05.2013 року за квітень місяць не
погашено 17,88 грн.

Разом з тим, позивачем в якості доказу
надано накладну на водонагрівальний
пристрій «Гореньє» вартістю 1950 грн., за
яким неможливо встановити факт оплати,
дату придбання пристрою та особу, що
його придбала, у зв'язку з чим судом
даний доказ не приймається як належний
та допустимий.

07 травня 2013 року між позивачем та
ОСОБА_4 укладено договір про надання
правових послуг адвоката, предметом
якого є представництво інтересів
позивача, надання правової допомоги в
судах у справі про визнання
неправомірними дій
«Дніпротеплоенерго» та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди. Разом
з тим, у судовому засіданні позивач не
підтримав заявлену вимогу про
відшкодування витрат на юридичне
супроводження та пояснив що юрист
повернув витрачені ним кошти на його
послуги.

За таких обставин, позовні вимоги в
частині стягнення матеріальних
збитків та витрат на юридичне
супроводження (правову допомогу)
задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про
визнання дій протиправними та
поновлення гарячого водопостачання за
адресою АДРЕСА_1, то останні
врегульовані Законом України «Про
захист прав споживачів», Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги», Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», Цивільним
Кодексом України.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
житлово-комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на забезпечення умов проживання та
перебування осіб у жилих і нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил; споживач
- фізична чи юридична особа, яка отримує
або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Згідно зі змістом ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» житлово-комунальні послуги
поділяються за функціональним
призначенням та порядком затвердження
цін/тарифів, та відповідно до п. 1 ч. 1 ст.
13 зазначеного вище Закону залежно від
функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньо-будинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньо-будинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); послуги
з ремонту приміщень, будинків, споруд
(заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).

Споживач має право одержувати вчасно
та відповідної якості
житлово-комунальні послуги згідно із
законодавством та умовами договору на
надання житлово-комунальних послуг (п. 1
ч. 1 ст. 20 зазначеного вище закону).

Відповідно до п. З Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630, послуги
надаються споживачам безперебійно,
виключно за винятком часу перерв,
визначених відповідно до частини
третьої статті 16 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги".

За п.8 цих Правил послуги надаються
споживачеві згідно з договором, що
оформляється на основі типового
договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення (далі - договір).

Згідно з листом КП «Теплоенерго» від
24.07.2012 року, послуги з централізованого
теплопостачання та гарячого
водопостачання надавались без
укладення договору між КП
«Теплоенерго» та споживачем.

Пунктом 32 Правил визначено обов'язки
виконавця послуг, серед яких: своєчасно
надавати споживачу послуги в
установлених обсягах, належної якості,
безпечні для його життя, здоров'я та які
не спричиняють шкоди його майну,
відповідно до вимог законодавства та
цих Правил; проводити два рази на рік
перевірку стану внутрішньо-будинкових
систем багатоквартирного будинку із
складенням відповідного акту;
утримувати внутрішньо-будинкові
мережі у належному технічному стані,
здійснювати їх технічне
обслуговування та ремонт; усувати
аварії та інші порушення порядку
надання послуг, а також виконувати
заявки споживачів у строк,
установлений законодавством та
договором; інформувати споживача
протягом доби з дня виявлення
недоліків у роботі
внутрішньо-будинкових інженерних
систем та/або інженерного обладнання,
що розташовані за межами
багатоквартирного будинку або
житлового будинку (у разі його
особистого звернення - невідкладно),
про причини та очікувану тривалість
зупинення надання послуг або обмеження
їх кількості, а також про причини
порушення якісних показників надання
послуг; своєчасно проводити за власний
рахунок роботи з усунення виявлених
несправностей, пов'язаних з отриманням
послуг, що виникли з його вини;
відшкодовувати збитки, завдані майну
та/або приміщенню споживача та/або
членів його сім "і, шкоду, заподіяну
його життю чи здоров'ю внаслідок
неналежного надання або ненадання
послуг, а також моральну шкоду в
порядку та розмірі, які визначаються
відповідно до законодавства і
договору.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
Кодексу України зобов'язання моє
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 ЦК України визначено способи
захисту цивільних прав та інтересів: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Листом від 29.03.2013 року Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
надано роз'яснення, за відповідно до
положень пункту 3 Правил користування
тепловою енергією, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.10.2007 N 1198, споживач теплової
енергії - фізична особа, яка є власником
будівлі або суб'єктом підприємницької
діяльності, чи юридична особа, яка
використовує теплову енергію
відповідно до договору, а у
відповідності до пункту 4 цих Правил
користування тепловою енергією
допускається лише на підставі договору
купівлі-продажу теплової енергії між
споживачем і теплопостачальною
організацією. В свою чергу, Правила
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005 N 630 (далі
-Правила), регулюють відносини між
суб'єктом господарювання, предметом
діяльності якого є надання
житлово-комунальних послуг, і фізичною
та юридичною особою, яка отримує або
має намір отримувати послуги з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, а у відповідності до
положень пункту 8 Правил вказані вище
послуги надаються споживачеві згідно з
договором, що оформляється на основі
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення. Слід зауважити, що
відповідно до статті 7 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги" до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить,
зокрема, визначення виконавця
житлово-комунальних послуг відповідно
до Закону в порядку, затвердженому
центральним органом виконавчої влади з
питань житлово-комунального
господарства. З огляду на зазначене
вище, чинними законодавчими та
нормативно-правовими актами чітко
розмежовано відносини, які регулюються
договором купівлі-продажу теплової
енергії, та відносини, які регулюються
договором про надання
житлово-комунальних послуг, а саме
встановлено, що відносини у сфері
теплопостачання регулюються договором
купівлі-продажу теплової енергії, який
укладається між теплопостачальною
організацією та фізичною особою, яка є
власником будівлі або суб'єктом
підприємницької діяльності, чи
юридичною особою, яка використовує
теплову енергію, а відносини у сфері
надання житлово-комунальних послуг
регулюються договором про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, який укладається між
суб'єктом господарювання, визначеним у
встановленому законодавством порядку
виконавцем відповідних
житлово-комунальних послуг, та
фізичною або юридичною особою, яка
отримує або має намір отримувати
зазначені послуги.

З вивчених судом матеріалів справи
встановлено, що відповідачем
визнається факт припинення гарячого
водопостачання, а також власне
обов'язок з постачання гарячої води до
квартири позивача.

Разом з тим, судом встановлено, що
позивач мешкає в квартирі АДРЕСА_1, хоча
особовий рахунок відкрито не на його
ім'я, а на члена його сім'ї. Зазначена
обставина не перешкоджає поданню
позову, що розглядається, саме ОСОБА_1,
оскільки останній також є споживачем
послуг відповідача, типовий договір
підприємства з основним
квартиронаймачем та позивачем не
укладався, не зважаючи на звернення
позивача.

За таких обставин, посилання
відповідача на п.28 Правил користування
тепловою енергією, затверджених
Постановою КМУ від 03.10.2007 року за №1 ] 98
не мають правового підґрунтя, оскільки
спірні правовідношення врегульовані
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної' та гарячої' води і
водовідведення, затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 N 630, якими припинення
постачання гарячої води в
односторонньому порядку, без відмови
споживача від послуг, що надаються, не
передбачено.

Враховуючи викладене, зважаючи на те,
що позивач не має заборгованості перед
відповідачем, послуги з водопостачання
гарячої води надаються за вказаною
адресою саме відповідачем, Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги», Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення не встановлено право
виконавця послуг припинити їх надання
з підстав наявної заборгованості інших
мешканців будинку, а також з посиланням
на виконання висунутих умов третьою
особою, суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання дій відповідача з
припинення гарячого водопостачання та
зобов'язання відновити гаряче
водопостачання правомірними та такими,
що узгоджуються з положеннями ст.. 16 ЦК
України і підлягають задоволенню,
оскільки чине законодавство не обмежує
права особи в отриманні послуги з
підстави не виконання зобов'язання
третіми особами.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про захист прав споживачів»
споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають право на відшкодування шкоди
(збитків), завданих дефектною чи
фальсифікованою продукцією або
продукцією неналежної якості, а також
майнової та моральної (немайновоі)
шкоди, заподіяної небезпечною для
життя і здоров'я людей продукцією у
випадках, передбачених законодавством.
Так, на підставі викладеної норми
вимога позивача про стягнення
моральної шкоди задоволенню не
підлягає. Однак позивач зазначає
підставою відшкодування моральної
шкоди додатково ст. 23 ЦК України.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди
завданої внаслідок порушення її прав і
яка полягає, в тому числі, у приниженні
її честі, гідності. При цьому розмір
грошового відшкодування її
визначається судом з засад розумності
і справедливості, залежно від
характеру правопорушення, глибини
душевних страждань завданої внаслідок
порушення її прав, погіршення
здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також з
урахуванням інших обставин, що мають
істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 10 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що вимога про відшкодування
моральної шкоди підлягає частковому
задоволенню та виходячи з розумності,
справедливості та за внутрішнім
переконанням, враховуючи що позивач
довів незаконність відключення від
теплопостачання, тривалість
протиправних дій з боку відповідача, а
також те, що позивач є добросовісним
споживачем, суд вважає за необхідне
стягнути з комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
суму у розмірі 2000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином, оскільки позивачем
частково доведені обставини викладені
у позовній заяві, натомість
відповідачем обставини позову не
спростовані, суд вважає за необхідне
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково, визнати протиправними дії
відповідача по припиненню ОСОБА_1
гарячого водопостачання за адресою:
АДРЕСА_1; зобов'язати комунальне
підприємство «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради
поновити ОСОБА_1 гаряче водопостачання
за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з
комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
суму у розмірі 2000 грн. 00 коп.

На підставі ст. 88 ЦПК України,
враховуючи результат розгляду справи,
суд вважає за необхідне стягнути з
комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради на користь державного
бюджету судовий збір у сумі 243 грн. 60
коп.

В решті заявлених позовних вимог
ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 15, 30-33, 57, 58, 60, 88, 209, 212-216, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до комунального
підприємства «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради, третя
особа: комунальне підприємство
«Жилсервіс-1» про визнання
протиправними дій комунального
підприємства «Теплоенего»,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення моральної шкоди та
повернення судового збору -
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії відповідача
по припиненню ОСОБА_1 гарячого
водопостачання за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати комунальне підприємство
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради поновити ОСОБА_1 гаряче
водопостачання за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
суму у розмірі 2000 грн. 00 коп.

Стягнути з комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради на користь державного
бюджету судовий збір у сумі 243 грн. 60
коп.

В решті заявлених позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення суду.

Суддя
О. В. Нізік