РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року Дзержинський
міський суд Донецької області

у складі: судді
Нємиш Н.В.

при
секретарі Андрієвій Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дзержинська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Центральної міської лікарні
м.Дзержинська про стягнення
недорахованої та невиплаченої
заробітної плати та середнього
заробітку за період затримки
розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до Центральної міської
лікарні м.Дзержинська про стягнення
недорахованої та невиплаченої
заробітної плати та середнього
заробітку за період затримки
розрахунку. В обґрунтування позовних
вимог зазначив, що в 1989 році, працюючи в
Центральній міській лікарні водієм
станції швидкої медичної допомоги з 07
по 16 липня 1986 року, у зв'язку з аварією
на Чорнобильській АЕС, був відряджений
до Київської Області для надання
медичної допомоги населенню. У
відрядження працював у складі медичної
бригади на території населених пунктів
Поліське та Діброва Поліського району
Київської області. При цьому село
Діброва Поліського району входить
до переліку місць за межами зони
відчуження, де за урядовим завданням у
1986-1987 роках виконувались роботи в
особо шкідливих умовах, пов'язаних з
ліквідацією наслідків Чорнобильської
катастрофи.

Наказом № 163 від 15.06.1989 року позивач
був звільнений за власним бажанням 17
червня 1989 року.

Позивач зазначає, що йому було
занижено нарахування заробітної плати,
а саме замість 316 руб.77 коп. із
розрахунку: 105,59 х3, йому нарахували та
виплатили лише 105, 59 руб. У зв'язку з
проведенням грошової реформи на
Україні від 25.08.1996 року та введенням
гривні, сума недоплати складає 0,0021118
грн., із розрахунку : 0,0010559 грн. х 2.
Просить стягнути з відповідача сума
недоплати до заробітної плати у
розмірі 0,0021118 грн. та середній
заробіток за період затримки
розрахунку за період з 17.06.1989 року по
01.02.2014 року у розмірі 0, 90 грн.

Позивач та його представник ОСОБА_2
в судовому засіданні вимоги відповідно
до позовної заяви підтримали,
посилаючись на обставини викладені в
ній та просили задовольнити їх в
повному обсязі.

Представник відповідача Берковець
В.І. в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав та зазначив, що
позивачу при звільненні було повністю
виплачено його заробітну плату. Просив
у позові відмовити.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснила, що є працівником Центральної
міської лікарні м.Дзержинська.
Зазначила, що ОСОБА_1 при звільнені
отримав повний розрахунок,
заборгованості по заробітній платі
Центральна міська лікарня
м.Дзержинська перед ним не має.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила , що теж
є працівником Центральної міської
лікарні м.Дзержинська, підтвердила
факт відсутності заборгованості
заборгованості по заробітній платі
ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення позивача
та його представника, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, встановив наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом
позивач просив суд стягнути з
відповідача заборгованість за
заробітною платою та середній
заробіток за період затримки
розрахунку.

Перевіряючи обставини у справі
судом встановлено, в 1989 році, працюючи в
Центральній міській лікарні водієм
станції швидкої медичної допомоги з 07
по 16 липня 1986 року, у зв'язку з аварією
на Чорнобильській АЕС, був відряджений
до Київської Області для надання
медичної допомоги населенню.

Наказом № 163 від 15.06.1989 року позивач
був звільнений за власним бажанням 17
червня 1989 року.

Статтею 2 Закону України "Про оплату
праці" визначено структуру оплати
праці, до якої відноситься основна
заробітна плата, додаткова заробітна
плата, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати.

У відповідності до вимог ст. 121 КЗпП
України працівники мають право на
відшкодування витрат та одержання
інших компенсацій у зв'язку з
службовими відрядженнями.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимог про
розрахунок.

Судом встановлено, що відповідно до
картки особового рахунку робітника,
форма 1-42 1986 року, ОСОБА_1 при звільнені
отримав повний розрахунок,
заборгованості по заробітній платі
Центральна міська лікарня
м.Дзержинська перед ним не має. Це факт
також підтверджено поясненнями
свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Частиною 4 цієї статті
передбачено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності та співставленні,
належності, допустимості,
достовірності кожного доказу окремо, а
також їх достатності і взаємному
зв'язку, суд приходить до висновку про
їх необґрунтованість, не доведеність
та необхідність відмови у їх
задоволенні.

Частиною 1 ст.117 КЗпП України
зазначено, що у випадку не виплати з
вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому
працівнику сум у строки, визначені в ст.
116 цього Кодексу, при відсутності спору
щодо їх розміру підприємство, установа,
організація зобов'язані виплатити
працівнику його середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Приймаючи до уваги те, що судом
не вставлено існування не виплачених
на користь позивача сум на час розгляду
справи і на час звільнення позивача, а
тому для стягнення з відповідача на
його користь середнього заробітку за
період затримки розрахунку правові
підстави також відсутні, а позовні
вимоги і в цій частині задоволенні не
підлягають.

Враховуючи викладене,керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 212, 213, 215, 218 ЦПК України
та на підставі ст.ст.116, 117,121 КЗпП
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Центральної міської лікарні
м.Дзержинська про стягнення
недорахованої та невиплаченої
заробітної плати та середнього
заробітку за період затримки
розрахунку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: