Справа № 148/103/14-ц Провадження №
22-ц/772/1567/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Карнаух А. П.Категорія:
52Доповідач: Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Шемети Т.М.,
Іванюка М.В.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3.,-

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
комунального підприємства
«Тульчинське МБТІ» про поновлення на
роботі, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Тульчинського районного суду
Вінницької області від 02 квітня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до комунального підприємства
«Тульчинське МБТІ» про поновлення на
роботі, позов мотивував тим, що
відповідно до наказу (розпорядження)
№110 він як заступник керівника КП
«Тульчинське МБТІ» перебував у
відпустці з 23.12.2013 року по 14.01.2014 року.
19.02.2013 року під впливом певних подій
написав заяву про відклик за згодою
сторін з 15.01.2014 року. В цей же день
керівником КП «Тульчинське МБТІ» було
видано наказ №96 про відсторонення його
від посади та звільнення з роботи 15.01.2014
року. Не погоджуючись з таким рішенням
23.12.2013 року він написав заяву про відзив
раніше написаної заяви і скасування
наказу №96 від 19.12.2013 року, оскільки він
не відповідав досягнутим
домовленостям.

Просив скасувати наказ №96
від 19.12.2013 року про відсторонення його
від посади і звільнення його з роботи.
Поновити його на посаді заступника
керівника КП «Тульчинське МБТІІ».
Стягнути з КП «Тульчиньске МБТІ»
заробітну плату за час вимушеного
прогулу.

Рішенням Тульчинського районного суду
Вінницької області від 02 квітня 2014 року
в задоволені позову - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 02 квітня 2014 року
скасувати та постановити нове яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, прийшла до
висновку, що остання задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішенням,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно наказу № 74 від 17.08.2012 року ОСОБА_2
прийнято на посаду провідного інженера
з інвентаризації нерухомого майна
(експерт по оцінці нерухомого майна)
КП «Тульчинське МБТІ» за строковим
трудовим договором терміном на 1 рік з
17.08.2012 року по 17.08.2013 року включно (а.с.27).

Наказом №97 від 27.09.2012 року він
переведений на посаду заступника
керівника КП з 01.10.2012 року (а.с.28).

Відповідно до заяви від 12.12.2013 року
ОСОБА_2 просив надати щорічну основну
відпустку на 21 календарний день з 23.12.2013
року (а.с.29).

Згідно наказу (розпорядження) №110 від
18.12.2013 року заступнику керівника КП
«Тульчинське МБТІ» ОСОБА_2 надана
щорічна відпустка за робочий рік з
17.08.2012 року по 17.08.2013 року на 12
календарних днів та додаткова
відпустка на 6 календарних днів за
ненормований робочий день. Також 3 дні
відпустки надано згідно
чорнобильського статусу. Всього
відпустку надано на 21 календарний день
з 23.12.2013 року по 14.01.2014 року (а.с.3).

В письмовій заяві від 19.12.2013
року ОСОБА_2 просить начальника КП
«Тульчинське МБТІ» Шеліпова І.І.
звільнити його за згодою сторін з 15.01.2014
року (а.с.4).

Згідно наказу №96 від 19.12.2013
року заступника керівника КП
«Тульчинське МБТІ» ОСОБА_2
відсторонено від посади з 20.12.2013 року та
звільнено з посади на підставі п.1 ч.1
ст.36 КЗпП України за угодою сторін з
15.01.2014 року (а.с.5).

З заяви заступника
керівника КП «Тульчинське МБТІ» ОСОБА_2
від 19.12.2013 року вбачається, що він
ознайомлений із наказам №96 від 19.12.2013
року по підприємству. В заяві вказує, що
рішення керівництва не відповідає
їхнім домовленостям, тому він відзиває
раніше подану 19.12.2013 року заяву та
просить вважати її недійсною. Просить
наказ №96 від 19.12.2013 року скасувати
(а.с.6).

Згідно наказу №97 від 20.12.2013
року до наказу №96 від 19.12.2013 року
вказівка про відсторонення ОСОБА_2 від
посади заступника керівника КП
«Тульчинське МБТІ» з 20.12.2013 року
виключена в зв»язку з опискою (а.с.33).
Про внесення цих змін ОСОБА_2
повідомлено листом №3098 від 26.12.2013 року
(а.с.35).

Згідно п.1ч.1ст..36 КЗпП України однією з
підстав припинення трудового договору
є угода сторін.

Відповідно до пункту 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 1992 року N 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів"
визначено, що при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п. 1
ст. 36 КЗпП (за згодою сторін), договір
припиняється в строк, визначений
сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді про це власника або
уповноваженого ним органу.

Доводи апелянта щодо неправомірного
його звільнення спростовуються тим, що
як вбачається з заяви про звільнення та
наказу №96 (а.с.4-5), між ОСОБА_2 та КП
«Тульчинське МБТІ» досягнута
домовленість щодо звільнення за
угодою сторін, ініціатором якої був сам
позивач, подана заява про відклик
заяви про звільнення (а.с.6), розглянута
підприємством, про що листом №5 від
08.01.2014 року за підписом начальника КП
«Тульчинське МБТІ» Шеліповим І.І.
повідомлено останнього про
неможливість задоволення його заяви, а
тому підстав для скасування наказу
колегія суддів не вбачає.

За змістом положень ст..235, 236
КЗпП України поновлення на роботі та
виплата середнього заробітку за час
вимушеного прогулу допускається лише у
разі, коли працівника звільнено без
законної підстави, а у даному випадку
звільнення відбулось в наслідок
припинення трудового договору, за
угодою сторін, що передбачено п.1ч.1ст.36
КЗпП України.

Крім того, з довідки КП «Тульчинське
МБТІ» №156 від 02.04.2014 року вбачається, що
ОСОБА_2 перераховані на картковий
рахунок 25.03.2014 року належні виплати в
сумі 7887 грн.20 коп. (а.с.49).

Відповідно до ст..308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції повно з'ясовано фактичні
обставини справи, дано належну оцінку
зібраним доказам. Рішення суду
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону і підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 безпідставні, необґрунтовані і
висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду
Вінницької області від 02 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис
Сопрун В.В.

Судді: підписи
Іванюк М.В.

Шемета Т.М.

З оригіналом вірно:
Сопрун В.В.