АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2215/2142/2012
Провадження № 22-ц/792/685/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області в складі:

головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Карпусь С.А.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника позивача -
Москалюк С.А.,

представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, який діє також в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_8,
треті особи без самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_9,
Старокостянтинівське РС УДМС України в
Хмельницькій області, орган опіки та
піклування - виконком
Старокостянтинівської міської ради,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстрації з апеляційними скаргами
ОСОБА_2, публічного акціонерного
товариства комерційного банку
„Приватбанк", ОСОБА_7 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_8 на рішення
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 30 січня 2014
року, -

встановила:

У червні 2012 року ПАТ КБ „Приватбанк"
(далі - Банк) звернулося до суду із
зазначеним позовом, в якому просило в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №HMSWGA00007518 від 21
червня 2007 року в розмірі 68097,17 доларів
США, що еквівалентно 544096 грн. 38 коп., та
128710 грн. звернути стягнення на предмет
іпотеки - житловий будинок з надвірними
приміщеннями загальною площею 227,5 кв.м,
що розташований по АДРЕСА_1 а також на
земельну ділянку, розташовану за цією ж
адресою, шляхом продажу предмету
іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою - покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
кадастрового номеру земельної
ділянки, з отриманням
дублікатів

________________________________________________________________________
______________________

Головуючий у першій інстанції -
Сагайдак І.М.
Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 19,27 правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» усіх передбачених
нормативно-правовими актами дій,
необхідних для продажу предмета
іпотеки; виселити відповідачів із
вказаного житлового будинку із зняттям
їх з реєстрації місця проживання за
цією адресою.

На обґрунтування вимог позивач
зазначив, що 21 червня 2007 року між ним та
ОСОБА_9 було укладено кредитний договір
№ НМSWGA00007518, згідно умов якого останній
отримав кредит в розмірі 55 625 доларів
США зі сплатою 11,04% річних на строк до 20
червня 2017 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання по кредитному договору
між Банком та ОСОБА_2 був укладений
іпотечний договір, за яким банку
передано в заставу житловий будинок
АДРЕСА_1.

ОСОБА_9 належним чином взяті на себе
зобов'язання не виконував, тому
утворилася заборгованість, яка станом
на 17 травня 2012 року становить 68097,17 дол.
США, з яких: заборгованість по кредиту -
46 790,31 дол. США; заборгованість по
відсотках - 18 806,86 дол. США; комісія - 2500
дол. США; пеня - 101255 грн. 19 коп., штраф
(фіксована частина) - 250 грн., штраф
(процентна складова) - 27204 грн. 81 коп.

Під час розгляду справи в суді
позивач збільшив позовні вимоги в
частині розміру заборгованості та
просив звернути стягнення на предмет
іпотеки - житловий будинок та земельну
ділянку в рахунок заборгованості за
кредитним договором станом на 24
вересня 2013 року в сумі 83641,96 дол. США та
302621 грн. 86 коп., з яких: заборгованість
по кредиту - 47491,71 дол. США;
заборгованість по відсотках - 31950,25 дол.
США; комісія - 4200 дол. США; пеня - 268956 грн.
90 коп., штраф (фіксована частина) - 250
грн., штраф (процентна складова) - 33414
грн. 96 коп.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 30 січня 2014 року позов задоволено
частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №HMSWGA00007518,
укладеним 21 червня 2007 року між закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_9 в сумі 78258,78
доларів США, що за курсом НБУ на дату
ухвалення рішення еквівалентно 625522
грн. 42 коп., та 143219 грн. 43 коп., з яких:
47378,87 доларів США - заборгованість по
тілу кредиту; 26779,91 доларів США -
заборгованість по процентах, 4100
доларів США - заборгованість по
комісії, 111693 грн. 30 коп. - пеня, 250 грн. -
штраф (фіксована частина), 31276 грн. 13 коп.
- штраф (процентна складова), звернуто
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами загальною площею 227,5 кв.м,
житловою площею 50,6 кв.м, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 Хмельницької
області та належить ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого виконавчим комітетом
Старокостянтинівської міської ради 17
вересня 1993 року та зареєстрованого в
Старокостянтинівському БТІ в
реєстрову книгу №21, номер запису 4107,
реєстраційний номер 19167476.

Предмет іпотеки підлягає реалізації
із застосуванням процедури продажу,
встановленої ст.38 Закону України „Про
іпотеку" шляхом його продажу публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» з укладенням від
свого імені договору купівлі-продажу з
будь-якою особою покупцем, з отриманням
банком витягу з Державного реєстру
прав власності на нерухоме майно, а
також наданням публічному
акціонерному товариству комерційний
банк «ПриватБанк» усіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Визначено початкову ціну предмета
іпотеки для реалізації на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності
(незалежним експертом) на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій.

З вартості предмета іпотеки
публічному акціонерному товариству
комерційний банк «ПриватБанк» має бути
сплачена заборгованість ОСОБА_9 за
кредитним договором №HMSWGA00007518 від 21
червня 2007 року в сумі 78258,78 доларів США,
що за курсом НБУ на дату ухвалення
рішення еквівалентно 625522 грн. 42 коп., та
143219 грн. 43 коп., з яких: 47378,87 доларів США -
заборгованість по тілу кредиту; 26779,91
доларів США - заборгованість по
процентах, 4100 доларів США -
заборгованість по комісії, 111693 грн. 30
коп. - пеня, 250 грн. - штраф (фіксована
частина), 31276 грн. 13 коп. - штраф
(процентна складова).

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, неповнолітнього ОСОБА_8
з житлового будинку АДРЕСА_1. В решті
позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» 3240 грн. 46
коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» по 21 грн. 46 коп.
судового збору з кожного.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати його та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволені позову, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт зазначив, що суд не
звернув уваги на ту обставину, що
позивачем в справі є ПАТ КБ
„Приватбанк", тоді як стороною
кредитного договору та договору
іпотеки є „Приватбанк"; звернення
стягнення на предмет іпотеки не є
належним способом захисту цивільного
права; проживання відповідачів у
спірному будинку не порушує цивільних
прав Банку, тому ця вимога також не може
бути задоволена; письмових листів від
Банку про необхідність виселення жоден
з відповідачів не отримував, а підписи
на поштових повідомленнях про таке
отримання вчиненні не відповідачами;
вимога про зняття з реєстрації є
незаконною, не відповідає вимогам ЦК
України та Закону України „Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання"; розрахунок
заборгованості, наданий позивачем є
неналежним доказом в справі, оскільки
не є документом бухгалтерського
обліку, а дані, які містяться в
розрахунку, який Банк надав в якості
доказу до позовної заяви та в
розрахунку, який наданий позивачем на
вимогу суду різняться між собою,
фактично у розрахунку від 30.01.2014 року
було збільшено розмір позовних вимог.
Суд також необґрунтовано відмовив йому
у клопотанні про призначення судової
експертизи з метою перевірки
правильності проведеного розрахунку.

Банк також звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просив змінити рішення
суду в частині відмови у задоволенні
позовних вимог та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким позов
задоволити повністю.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначив, що судом в порушення
вимог Закону України „Про іпотеку"
визначено процедуру звернення
стягнення шляхом продажу Банком з
укладенням від свого імені договору
купівлі-продажу з будь-якою особою -
покупцем, хоча слід було зазначити про
право Банку укласти договір
купівлі-продажу від імені відповідача.
Необхідно було також задоволити вимоги
і в частині надання ПАТ КБ „Приватбанк"
права на отримання витягу з Державного
реєстру прав власності. Підвищення
процентної ставки в односторонньому
порядку Банком було передбачено
умовами кредитного договору,
укладеного між ним та ОСОБА_9, тому
стягнення судом суми кредитної
заборгованості з врахуванням
процентної ставки, яка діяла до
підвищення відсотків є незаконним.
Застосування судом строків позовної
давності без відповідної зави від
відповідачів є помилковим, ухвалене
рішення прийнято в порядку заочного
розгляду справи. Судом також були
порушені вимоги ст.ст. 5, 10, 11, 60 ЦПК
України, які регулюють основні
принципи здійснення правосуддя.

ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в
інтересах неповнолітнього сина,
ОСОБА_8, в якій просив рішення суду
скасувати в частині виселення сина.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначив, що вирішуючи питання
про виселення суд не взяв до уваги
вимоги Закону України „Про охорону
дитинства", Закону України „Про
іпотеку", ЖК України, відсутнє рішення
органу опіки і піклування щодо
можливості виселення дитини.

В судовому засіданні апелянти
підтримали доводи поданих ними
апеляційних скарг, проти задоволення
апеляційних скарг один одного
заперечили.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
до часткового задоволення, апеляційні
скарги ОСОБА_7 та ПАТ КБ „Приватбанк" до
задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Ухвалюючи рішення суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини
справи, допустив порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
питання щодо визначення початкової
ціни предмета іпотеки.

Судом встановлено, що 21 червня 2007
року між Банком та ОСОБА_9 було укладено
кредитний договір № НМSWGA00007518,
відповідно до якого останній отримав
кредит в розмірі 55 625 доларів США зі
сплатою 11,04% річних на строк до 20 червня
2017 року.

Умовами договору передбачено
сплату позичальником на рахунок
кредитора винагороди за надання
фінансового інструменту в розмірі 0,2%
від суми виданого кредиту щомісяця, у
випадку порушення грошових зобов'язань
більш ніж на 30 днів передбачена сплата
штрафу в розмірі 250 грн. та 5% від суми
позову.

У випадку порушення умов
кредитного договору позичальник
зобов'язується достроково погасити
заборгованість перед позивачем у
повному обсязі, а останній має право
стягнути кредит достроково, в тому
числі шляхом звернення стягнення на
заставлене майно.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання по кредитному договору
між Банком та ОСОБА_2 був укладений
іпотечний договір від 22 червня 2007 року,
за яким позивачу передано в заставу
житловий будинок АДРЕСА_1 загальною
площею 227,5 кв.м., житловою - 50,6 кв.м.

Додаткових угод між сторонами з
приводу виконання умов кредитного
договору від 21 червня 2007 року, №
НМSWGA00007518 укладено не було, зміни в
існуючі договори кредиту та іпотеки не
вносилися, хоча з 26.11.2008 року Банк в
односторонньому порядку збільшив
розмір процентної ставки за
користування кредитом з 11,04% річних до
13,08% річних, збільшив розмір
відсоткової ставки у разі порушення
позичальником зобов'язань по погашенню
кредиту з 29,16% річних до 33,26% річних.

Заборгованість ОСОБА_9 за
кредитним договором розрахована з
врахуванням підвищеної процентної
ставки і станом на 24 вересня 2013 року
становить 83641,96 дол. США та 302 621 грн. 86
коп., з яких: заборгованість по кредиту -
47491,71 дол. США; заборгованість по
відсотках - 31950,25 дол. США; комісія - 4200
дол. США; пеня - 268956 грн. 90 коп., штраф
(фіксована частина) - 250 грн., штраф
(процентна складова) - 33414 грн. 96 коп.

Пунктом 32 договору іпотеки від
22.06.2007 року передбачено, що внесення
змін до договору іпотеки допускається
лише за згодою сторін. Узгоджені
сторонами зімни до цього договору
вносяться у письмовій формі і
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

Частково задовольняючи позовні
вимоги суд прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що в порушення вимог
ст.ст. 7, 18, 19 Закону України „Про
іпотеку" Банк в односторонньому
порядку, без згоди іпотекодавця ОСОБА_2
підвищив відсоткову ставку за
користування кредитними коштами, тим
самим збільшивши обсяг його
відповідальності, тому розрахунок суми
заборгованості слід проводити
відповідно до п. 35.2. договору іпотеки
від 22 червня 2007 року, п.п. 7.1., 7.4. договору
кредиту від 21 червня 2007 року. Розмір
пені, яка підлягає стягненню з
відповідачів був визначений судом з
врахуванням строку позовної давності,
встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України,
про застування якого відповідачі
заявили під час розгляду справи в суді.

Таким чином судом правомірно було
прийнято до уваги розрахунок суми
кредитної заборгованості, проведеної
Банком на вимогу суду з врахуванням
розміру процентної ставки, яка діяла до
її підняття в односторонньому порядку
Банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39
Закону України „Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними
зобов'язаннями шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки;
передбачено звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі рішення
суду.

При цьому рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд може
встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки: або шляхом проведення
прилюдних торгів, або шляхом
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України „Про
іпотеку".

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 „Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо належить виключно
позивачеві (частина 1 статті 20 ЦК
України, статті 3 і 4 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України
„Про іпотеку" звернення стягнення на
передану в іпотеку квартиру є
підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

В даному випадку на
підтвердження виконання вказаних
вимог закону Банком надано письмові
повідомлення від 31.03.2011 року,
адресовані відповідачам, про
необхідність виселення у зв'язку з
наявністю у ОСОБА_9 боргу по сплаті
кредитних коштів станом на 31.03.2011 року в
розмірі 60 030,68 дол. США.

При цьому посилання апелянта ОСОБА_2
на неотримання відповідачами
зазначених повідомлень Банку від 31.03.2011
року безпідставне, оскільки на бланках
повідомлень про вручення поштового
відправлення працівником поштового
зв'язку було вчинено запис про вручення
у відповідності з вимогами п. 106 Правил
надання послуг поштового зв'язку,
затверджених постановою КМУ від 05.03.2009
року, №270.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки малолітній
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в
АДРЕСА_1 з 23.02.2010 року, а іпотечний
договір між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ
„Приватбанк" був укладений 22.06.2007 року,
тому будь-яких речових прав щодо
спірного нерухомого майна на час
укладення правочину ОСОБА_8 не мав і
мати не міг. Крім того, враховуючи
вимоги ч. 4 ст. 29 ЦК України, відповідно
до якої місцем проживання фізичної
особи, яка не досягла десяти років, є
місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них,
виселення батьків малолітнього без
нього, тобто залишення проживання
дитини в спірному будинку без батьків
призведе до порушення вищевказаної
правової норми.

За таких обставин суд прийшов до
правильного висновку про те, що позовну
заяву слід задоволити частково,
звернувши стягнення на предмет іпотеки
в рахунок кредитної заборгованості та
виселення з жилого приміщення всіх
відповідачів.

Доводи апеляційної скарги Банку не
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Оскаржуваним рішенням суду було
задоволено вимоги позивача в частині
отримання ним витягу з Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно, а також надання усіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

В письмовому запереченні на позовну
заяву, поданому представником
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_11, яка
міститься в матеріалах справи,
зазначено про пропуск позивачем строку
позовної давності в один рік щодо вимог
про стягнення неустойки, на що суд
посилався у своєму рішенні, тому доводи
апелянта щодо безпідставного
застосування судом строку позовної
давності необґрунтовані.

Визначивши спосіб реалізації
предмету іпотеки із застосуванням
процедури продажу, встановленої ст. 38
Закону України „Про іпотеку" шляхом
його продажу Банком з укладенням від
свого імені договору купівлі-продажу з
будь-якою особою покупцем суд діяв у
відповідності з вимоги ст.ст. 38, 39
Закону України „Про іпотеку", тому
посилання ПАТ КБ „Приватбанк" на
необхідність надання йому повноважень
на продаж предмету іпотеки від імені
іпотекодавця безпідставне.

В той же час, враховуючи вимоги ч. 6
ст. 38 Закону України „Про іпотеку"
колегія суддів приходить до висновку
про необхідність змінити рішення суду
в частині порядку визначення
початкової ціни продажу предмета
іпотеки, враховуючи, що на підставі
рішення суду реалізація майна
проводитиметься безпосередньо
банківською установою, а не шляхом
проведення прилюдних торгів в межах
процедури виконання судових рішень
органами державної виконавчої служби.

Посилання апелянта на порушення
судом норм процесуального закону, які
регламентують основні принципи
здійснення правосуддя, не знайшли
свого підтвердження в суді апеляційної
інстанції.

Не спростовують висновків суді
також інші доводи апеляційної скарги
ПАТ КБ „Приватбанк".

Судові витрати між сторонами були
розподілені судом з дотриманням вимог
ст. 88 ЦПК України.

В решті рішення суду відповідає
вимогам закону та фактичним обставинам
справи, тому відсутні підстави для його
скасування в межах доводів апеляційних
скарг.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317,
319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задоволити частково. Апеляційні скарги
ОСОБА_7, який діє в інтересах
малолітнього ОСОБА_8 та публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „Приватбанк" відхилити.

Рішення суду в частині визначення
початкової ціни предмета іпотеки
змінити.

Абзац 4 рішення суду викласти в
наступній редакції:

Визначити початкову ціну предмета
іпотеки для реалізації на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили
з моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук