Справа №461/793/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

12 березня 2014 року Галицький районний
суд м. Львова

у складі: судді Волоско І. Р.,

при секретарі Козак Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
компанії «ІМЕХ», ОСОБА_2, з участю
третьої особи Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» про розірвання
угоди та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом про
розірвання договору підряду,
укладеного між ним та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2, та
відшкодування шкоди, завданої позивачу
внаслідок невиконання своїх
зобов'язань за договором підряду.
Посилається на те, що 21 лютого 2013 року
між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено
договір підряду, відповідно до якого
ФОП ОСОБА_2 зобов'язувалася виготовити
віконні конструкції, а позивач
зобов'язувався прийняти готові
конструкції та оплатити їх вартість
/а.с. 9/. Для здійснення оплати згідно
договору підряду 21 лютого 2013 року
позивачем було укладено договір із
Публічним акціонерним товариством
«ОТП Банк» про надання споживчого
кредиту № /а.с. 13-16/. Отримані
згідно із договором про надання
споживчого кредиту кошти у розмірі 4
319,00 грн. були перераховані на рахунок
ФОП ОСОБА_2, але у встановлений п. 3.2
договору підряду строк (14-35 робочих
днів) віконні конструкції не були
виготовлені та передані позивачу.
Керуючись ст. 23, ч. 2 ст. 849 Цивільного
кодексу України, а також ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів»
просить позов задоволити, розірвати
договір підряду від 21 лютого 2013 року,
стягнути із компанії «ІМЕХ» та ОСОБА_2 5
247,15 грн. заборгованості та 10 000,00 грн.
моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав, надав пояснення, аналогічні
до викладених у позовній заяві, та
просив позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час, місце слухання
справи та наслідки неявки. Відповідно
до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутності відповідачів оскільки в
матеріалах справи є достатньо належних
доказів про права, обов'язки та
взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, доводи
осіб, які беруть участь у справі,
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд
встановив наступне.

Судом встановлено, що 21 лютого 2013 року
між позивачем та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 було
укладено договір підряду /а.с. 9/.
Предметом договору були віконні
конструкції, які згідно п.п. 3.1, 3.2
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
зобов'язувалася виготовити і доставити
протягом 14-35 робочих днів з дня оплати
робіт.

На виконання умов договору підряду від
21 лютого 2013 року позивачем було внесено
завдаток у розмірі 50,00 грн., що
підтверджується договором завдатку
від 21 лютого 2013 року /а.с. 10/, а також було
укладено договір про надання
споживчого кредиту № від 21
лютого 2013 року із Публічним
акціонерним товариством «ОТП Банк»
/а.с. 13-16/.

Кредит був повністю погашений
позивачем, що підтверджується
відповідними квитанціями /а.с. 12, 19-22/.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за договором підряду від 21
лютого 2013 року не виконала, на
неодноразові запитання відповідача
щодо готовності замовлення
відповідала, що виріб не готовий, а
згодом пообіцяла повернути гроші і
перестала відповідати на дзвінки
позивача.

Судом також встановлено, що таким
невиконанням договірних зобов'язань
ОСОБА_2 заподіяла позивачеві моральну
шкоду та фізичні страждання, які він
оцінив у 10 000,00 грн.

Встановивши усі обставини, що мають
значення для справи, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню у зв'язку із
наступним.

Судом встановлено, що договір підряду,
заборгованість за яким є предметом
позову, був укладений між позивачем та
ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем,
у зв'язку із чим саме ФОП ОСОБА_2, а не
фізична особа, є належним відповідачем
у справі.

Із позовної заяви та усних пояснень
позивача також встановлено, що під час
укладення договору підряду від 21
лютого 2013 року ФОП ОСОБА_2 діяла як
офіційний представник компанії «ІМЕХ».

Водночас із матеріалів справи
неможливо ідентифікувати компанію
«ІМЕХ» як юридичну особу, зокрема,
компанія не знаходиться за адресою,
вказаною у позовній заяві, їй не
присвоєно ідентифікаційного номера,
будь-які інші дані щодо компанії
відсутні у матеріалах справи та
невідомі позивачу. Також відсутні
докази того факту, що ФОП ОСОБА_2 мала
будь-які повноваження на
представництво інтересів компанії
«ІМЕХ».

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Цивільного
кодексу України юридичною особою є
організація, створена і зареєстрована
у встановленому законом порядку.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» об'єднання
громадян, політичні партії, державні
органи та органи місцевого
самоврядування, асоціації органів
місцевого самоврядування, банки,
торгово-промислові палати, фінансові
установи (у тому числі кредитні спілки),
біржі, інші установи та організації,
для яких законом встановлені
особливості державної реєстрації,
набувають статусу юридичної особи лише
з моменту їх державної реєстрації у
порядку, встановленому цим Законом.

У зв'язку із тим, що компанія «ІМЕХ» не
має статусу юридичної особи у
розумінні Цивільного кодексу України
та Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», а також не є окремою
стороною договору підряду від 21 лютого
2013 року, суд прийшов до висновку, що
компанія «ІМЕХ» є неналежним
відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Цивільного
процесуального кодексу України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Згідно із п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року № 2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» пред'явлення
позову до неналежного відповідача не є
підставою для відмови у відкритті
провадження у справі чи залишення
заяви без руху, оскільки заміна
неналежного відповідача здійснюється
в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У
разі, якщо норма матеріального права,
яка підлягає застосуванню за вимогою
позивача, вказує на те, що
відповідальність повинна нести інша
особа, а не та, до якої пред'явлено
позов, і позивач не погоджується на її
заміну, суд залучає до участі в справі
іншу особу як співвідповідача з
власної ініціативи. Після заміни
неналежного відповідача або залучення
співвідповідача справа розглядається
спочатку в разі її відкладення або за
клопотанням нового відповідача чи
залученого співвідповідача та за його
результатами суд відмовляє в позові до
неналежного відповідача та приймає
рішення по суті заявлених вимог щодо
належного відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 в частині
позовних вимог до компанії «ІМЕХ» не
підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про
розірвання договору підряду від 21
лютого 2013 року та стягнення
заборгованості у розмірі 5 247,15 грн., то
суд приходить до висновку, що позов в
цій частині підлягає задоволенню у
зв'язку із наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно із ч. 1 ст.846 Цивільного кодексу
України строки виконання роботи або її
окремих етапів встановлюються у
договорі підряду.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору
підряду від 21 лютого 2013 року замовник
зобов'язується оплатити вартість
замовлення, що складає 4 319,00 грн., а
виконавець після виконання п. 3.1
зобов'язаний виготовити і доставити
вироби протягом 14-35 робочих днів.

Згідно із ч. 1 ст. 849 Цивільного кодексу
України Замовник має право у будь-який
час перевірити хід і якість роботи, не
втручаючись у діяльність підрядника.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Згідно із п.4.2 договору підряду від 21
лютого 2013 року у випадку невиконання
виконавцем п. 3.2 по власній вині
виконавець зобов'язаний виплатити
неустойку у розмірі 0,1 % від вартості
виконаних робіт за кожен день
прострочення.

Судом було встановлено, що
відповідачем не було виконано
зобов'язання у встановлений у договорі
підряду строк, у зв'язку із чим договір
підряду від 21 лютого 2013 року може бути
розірваний, а у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем, що
складається із основної суми
заборгованості у розмірі 4 319,00 грн. та
неустойки за період прострочення
виконання зобов'язання.

Відповідно до додатку по справі від 12
березня 2013 року, долученого позивачем
до матеріалів справи, станом на 12
березня 2014 року сума відшкодування за
невиконання договору підряду від 21
лютого 2013 року становить 1 503,00 грн.

Судом встановлено, що сума неустойки
обчислена позивачем правильно, але не
повністю включена позивачем до
загальної суми заборгованості, яку він
просить стягнути із відповідача.

Водночас суд звертає увагу на вимоги ч.
1 ст. 11 Цивільного процесуального
кодексу України, відповідно до якої суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позивачем вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

З огляду на наведену норму та оцінюючи
докази у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що вимога позивача щодо
розірвання договору підряду від 21
лютого 2013 року та стягнення
заборгованості у розмірі 5 247,15 грн.
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовної вимоги про стягнення із
відповідача моральної шкоди у розмірі
10 000,00 грн., то суд приходить до висновку,
що дана позовна вимога підлягає
частковому задоволенню у зв'язку із
таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу
України моральна шкода полягає у:
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна;
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 119
Цивільного процесуального кодексу
України позовна заява повинна містити,
серед іншого, виклад обставин, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги, а
також зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування.

Згідно із п. 4 постанови Пленуму
Верховного суду України №4 від 31
березня 1995 року "Про судовоу практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" відповідно до ст. 137
ЦПК України у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Позивачем було доведено, в чому полягає
моральна шкода, завдана йому
відповідачем, але не було обґрунтовано
суму моральної шкоди саме у розмірі 10
000,00 грн., у зв'язку із чим позовна вимога
про відшкодування моральної шкоди
підлягає частковому задоволенню у
розмірі 2 000,00 грн.

Щодо позовної вимоги про звільнення
позивача від сплати судового збору, то
суд вважає, що позов у цій частині
підлягає задоволенню у зв'язку із
наступним.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» від сплати
судового збору звільняються, зокрема,
споживачі - за позовами, що пов'язані з
порушенням їхніх прав.

Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач -
це фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.

Враховуючи наведені вище положення,
суд прийшов до висновку, що позивачем
було подано позов внаслідок порушення
його прав як споживача, у зв'язку із чим
є достатні підстави для звільнення
його від сплати судового збору.

Таким чином, оцінюючи докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 212-215, 281, 224-226
Цивільного процесуального кодексу
України, ст.ст. 16, 23, 525, 526, 611, 837, 846, 849, 1167
Цивільного кодексу України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір підряду, укладений 21
лютого 2013 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
місцезнаходження: АДРЕСА_2) як
виконавцем та фізичною особою ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_3, що проживає
за адресою: АДРЕСА_1) як замовником.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
місцезнаходження: АДРЕСА_2) на користь
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_3, що
проживає за адресою: АДРЕСА_1) 5 247,15 грн.
заборгованості за договором підряду, з
яких 4 319,00 грн. - сума основного боргу,
928,15 грн. - сума неустойки за період
прострочення.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
місцезнаходження: АДРЕСА_2) на користь
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_3, що
проживає за адресою: АДРЕСА_1) 2 000,00 грн.
моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог в частині
стягнення із компанії «ІМЕХ»
заборгованості за договором підряду
від 21 лютого 2013 року та моральної шкоди
відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана протягом десяти днів з
часу отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
І.Р.Волоско.