Провадження №22-ц/784/1475/14
Головуючий у 1 інстанції Кокорєв В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Колосовського С.Ю., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Богатирьовій В.А.,

з участю: позивачки ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2 та третіх осіб
ОСОБА_3 і ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 4 квітня 2014 року за
позовом ОСОБА_1 до Миколаївської
міської ради, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору, - ОСОБА_2 і ОСОБА_4, про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А :

2 грудня 2013 року ОСОБА_1 подала в суд
позов до Миколаївської міської ради
про встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права на спадкове
майно.

Позивачка вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер її брат, ОСОБА_5, залишивши після
себе спадщину у вигляді ? частки у праві
власності на квартиру АДРЕСА_1. Цю
спадщину прийняла його мати, ОСОБА_6,
яка проживала разом з ним. Однак
нотаріально своє право власності на
вказану спадщину вона не оформила, так
як ІНФОРМАЦІЯ_3 теж померла.

Позивачка, як рідна донька покійної
ОСОБА_6, подала до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини, проте
постановою державного нотаріуса
Третьої Миколаївської Державної
нотаріальної контори від 25 листопада
2013 року їй було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на вказану
спадщину за законом, оскільки відсутні
документи, які підтверджують право
власності спадкодавця (матері) на
спірне спадкове майно.

Посилаючись на викладене, позивачка
просила суд встановити факт прийняття
спірної спадщини ОСОБА_6 та визнання
свого права власності на ? частку
вказаної квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 4 квітня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на неправильне
застосування місцевим судом норм
матеріального права, порушення вимог
процесуального права та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просила рішення скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У своїх позовних вимогах позивачка
посилалась на ч. 3 ст. 1268 ЦК України, якою
встановлено, що спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї, та стверджувала, що покійна ОСОБА_6
на день смерті свого сина, ОСОБА_5,
проживала разом з ним, а тому прийняла
його спадщину.

Між тим, з матеріалів справи
вбачається, що відповідно до свідоцтва
про право власності на житло від 8
червня 1993 року право власності на
спірну квартиру в порядку приватизації
було надано батькам позивачки, ОСОБА_6
та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від березня 2008 року
встановлено ідеальні долі власників
указаного житла - кожному по ?. Крім
того, цим же судовим рішенням за ОСОБА_5
і ОСОБА_1, як спадкоємцями ОСОБА_7,
визнано за кожним право власності на ?
частку в спірній квартирі.

Затим, 16 грудня 2008 року ОСОБА_6 за
нотаріально посвідченим договором
подарувала свою частку спірної
квартири (?) ОСОБА_1

Таким чином, на день смерті ОСОБА_5 йому
належала ? частка, а позивачці - ?
частки спірної квартири. Заповіту щодо
вказаної власності покійний не
залишив, в нотаріальну контору його
спадкоємці не звертались, а тому
спадкова справа після його смерті не
заводилась.

ОСОБА_6, як на день смерті сина, так і на
день своєї смерті була зареєстрована в
спірній квартирі одна.

В той же час, ОСОБА_5 з 21 травня 1981 року і
по день смерті був зареєстрований і
проживав у квартирі АДРЕСА_2 разом зі
своєю сім'єю (ОСОБА_2 і ОСОБА_4). Такий
факт підтверджено як довідкою
житлово-комунального підприємства, так
і лікарським свідоцтвом про його
смерть. Ці письмові докази
спростовують акт (без дати) складений
сусідами, про його проживання разом з
матір'ю у спірній квартирі.

Отже висновок місцевого суду про те, що
покійна ОСОБА_6 на день смерті ОСОБА_5
постійно не проживала разом з ним є
обґрунтованим.

Правильно встановивши дійсні
обставини справи, та вірно
застосувавши до них норми
матеріального права, суд першої
інстанції обґрунтованого відмовив у
позові.

Доводи апеляційної скарги, які
зводяться до переоцінки названих
доказів, указані висновки місцевого
суду не спростовують, а тому не можуть
бути підставою для скасування
правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 4 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: