Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №290/1210/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Бабич Сергій Васильович
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого –
судді                    Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської
Г.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі
судового

засідання
ОСОБА_2,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в режимі відеоконференції в
залі суду в м.Житомирі апеляційну
скаргу Національного технічного
університету України «Київський
політехнічний інститут»

на ухвалу Романівського районного суду
від 17 лютого 2014 року

у справі за позовом Національного
технічного університету України
«Київський політехнічний інститут» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості по оплаті за проживання
у гуртожитку,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року Національний
технічний університет України
«Київський політехнічний інститут»
звернувся до суду з позовом. Позивач,
посилаючись на факт проживання
відповідачів в університетському
гуртожитку №22 та наявність у них
заборгованості з оплати за проживання,
просив ухвалити рішення про стягнення
з відповідачів в солідарному порядку
10800 грн.

Ухвалою Романівського районного
суду від 17 лютого 2014 року позовну заяву
Національного технічного університету
України «Київський політехнічний
інститут» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості по оплаті за
проживання у гуртожитку залишено без
розгляду.

У поданій апеляційній
скарзі Національний технічний
університет України «Київський
політехнічний інститут» просить
зазначену ухвалу скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції для
розгляду її по суті. На думку апелянта
оскаржувана ухвала є незаконною та
такою, що суперечить вимогам
цивільного процесуального
законодавства, оскільки після
відкриття провадження у справі суддя
не вправі вирішувати питання про
залишення заяви без руху та її
повернення, чи про відмову у відкритті
провадження у справі.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
провадження в даній справі було
відкрито 18 вересня 2013 року (а.с.41).

Судові засідання в справі проводилися
29.10., 26.11., 23.12.2013 року, 23.01.2014 року
(а.с.73-77,89,109-111,127).

Ухвалою Романівського
районного суду від 23 січня 2014 року
позовну заяву Національного
технічного університету України
«Київський політехнічний інститут»
залишено без руху з тих підстав, що під
час розгляду справи встановлено, що
провадження відкрито за заявою, яка не
відповідає вимогам п.2 ч.2 та ч.8 ст.119 ЦПК
України. В обгрунтування своїх
висновків суд посилався на те, що в
поданій позовній заяві не зазначено
ім’я представника позивача, його місце
проживання (перебування) або місце
знаходження, поштовий індекс, номери
засобів зв’язку. Крім того, долучені до
позовної заяви копії довіреностей №42
від 05 листопада 2012 року на ім’я ОСОБА_5
та №10 від 17 квітня 2013 року на ім’я
ОСОБА_6 не можуть бути посвідчені
суддею у зв”язку з відсутністю їх
оригіналів.

В подальшому, залишаючи без розгляду
позовну заяву в даній справі, суд
виходив з того, що недоліки позову у
визначений законом строк не усунуті.

Проте, з такими висновками суду
погодитись неможливо.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.207 ЦПК суд
залишає заяву без розгляду, якщо
провадження у справі відкрито за
заявою, поданою без додержання вимог,
викладених у ст.ст.119 і 120 цього Кодексу,
та не було сплачено судовий збір і
позивач не усунув цих недоліків у
встановлений судом строк.

Разом з тим, такі порушення мають
бути виявлені лише при розгляді справи
(п.7 постанови Пленуму Верховного Суду
України №2 від 12.06.2009 року „Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції”- надалі Постанови).

Проте, на час відкриття провадження
у справі обставини, які суд вважав
недоліком, існували і ніщо не
перешкоджало їх встановленню.

Крім того, визнаючи недоліком позову
незазначення імені представника, суд
не звернув уваги на те, що в даному
випадку позивачем у справі є юридична
особа. В позові зазначено найменування
та юридичну адресу позивача. Тому, суд
помилково витлумачив зміст п.2 ч.2 ст.119
ЦПК, вимагаючи зазначити ім”я
представника позивача. Суд не врахував,
що ці вимоги стосуються представника
фізичної особи.

З таких же мотивів суд безпідставно
посилався і на ч.8 ст.119 ЦПК, оскільки до
позовної заяви додано копію
довіреності на ім”я особи, яка
підписала позов від імені юридичної
особи.

Неподання оригіналу довіреності не
давало підстав для залишення позову
без руху, а в подальшому – без розгляду,
оскільки таку процесуальну дію можливо
було вчинити в ході розгляду справи (п.7
Постанови, ч.2 ст.64 ЦПК).

За наведених обставин підстав для
залишення позову без розгляду не було.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 ЦПК
оскаржувана ухвала підлягає
скасуванню з направленням справи до
того ж суду для продовження її
розгляду.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,311-315 ЦПК
України, суд, –

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу
Національного технічного університету
України «Київський політехнічний
інститут» задоволити.

Ухвалу Романівського районного суду
від 17 лютого 2014 року скасувати.

Справу за позовом Національного
технічного університету України
«Київський політехнічний інститут» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості по оплаті за проживання
в гуртожитку направити до того ж суду
для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: