РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 2608/18638/12

пр. № 2/759/1655/14

19 травня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Макаренко В.В.,

при секретарі -
Яцевич В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовною заявою Публічного
акціонерного товариства "Укрсиббанк"
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство
"Укрсиббанк» 15 листопада 2012 року
звернулося до Святошинського
районного суду м. Києва з позовом про
солідарне стягнення з відповідачів
заборгованості за кредитним договором
№0 від 25.01.2008 року в розмірі 86263
дол. США, 58 центів, що еквівалентно 983069
грн. 26 коп., яка складається з:
заборгованості за кредитом - 42243,45 дол.
США, що еквівалентно 481411 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 37657,43 дол. США,
що еквівалентно 429148,21 грн., пеня за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом - 21899,57 грн., пеня за
несвоєчасне погашення заборгованості
по процентам - 50610,48 грн., судового збору
в сумі 3 654,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
25.01.2008 року між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «Укрсиббанк» (у
зв'язку зі зміною найменування
юридичної особи згідно з вимогами
Закону України «Про акціонерні
товариства» - Публічне акціонерне
товариство «Укрсиббанк») та ОСОБА_1
(далі - Відповідач 1) укладено Договір
про надання споживчого кредиту №,
відповідно до якого банк надав
Відповідачу 1 кредит в розмірі 45000,00 дол.
США, що еквівалентно 227250,00 грн. 00 коп.
терміном повернення до 25.01.2023 року,
Відповідач 1 зобов'язався повернути
отриманий кредит, сплатити відсотки за
користування кредитом і виконати свої
зобовязання згідно з Договором у
повному обсязі. З метою забезпечення
виконання зобов'язань Відповідача 1 за
даним договором, 25.01.2008 року року між
позивачем та ОСОБА_2 (далі - Відповідач
2), ОСОБА_3 (далі - Відповідач 3) були
укладені Договори поруки №174872, №174873,
відповідно до яких поручителі
зобов'язались відповідати перед
позивачем за невиконання боржником
(Відповідач 1) усіх його зобов'язань
перед банком, що виникли з Договору про
надання споживчого кредиту та заставу
майна №0 від 25.01.2008 року. Через
неналежне виконання Відповідачем 1
своїх кредитних зобов'язань,
передбачених кредитним договором в
частині повернення кредиту та сплати
процентів за користування наданими
коштами, утворилась заборгованість.
Загальна сума заборгованості за
договором №0 від 25.01.2008 року
станом на 16.04.2014 року становить 983069 грн.
26 коп., з яких: заборгованості за
кредитом - 42243,45 дол. США, що
еквівалентно 481411 грн., заборгованості
по процентам за користування кредитом -
37657,43 дол. США, що еквівалентно 429148,21
грн., пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом - 21899,57 грн.,
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам - 50610,48
грн.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги та
з урахуванням збільшених позовних
вимог просила їх задовольнити, не
заперечувала проти винесення в справі
заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання
повторно не з'явились, про день, час і
місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, причини неявки суду не
повідомили.

Суд, з урахуванням думки представника
позивача, який не заперечує проти
заочного розгляду справи у відсутності
відповідачів, вважає можливим
розглядати справу у їх відсутність на
підставі ст.224 ЦПК України.

Досліджуючи матеріали справи,
враховуючи обставини викладені в
позові, суд бере до уваги наступне.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, вимог кодексу, актів
законодавства, а при відсутності таких
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 25 січня 2008 року
між Акціонерним товариством
інноваційний банк «Укрсиббанк» та
Відповідачем 1 укладено Договір про
надання споживчого кредиту №0,
відповідно до якого банк надав
кредитні кошти в іноземній валюті,
долар США в сумі 45000,00 доларів США 00
центів, що дорівнює еквіваленту 227250,00
грн., а Позичальник зобов'язується
прийняти, належним чином
використовувати і повернути Банку
кредитні кошти та сплатити плату за
кредит у порядку та на умовах,
зазначених у даному Договорі. Сторони
погодили в Договорі процентну ставку,
яка за користування кредитними коштами
встановлюється у розмірі 13,90% річних
(а.с. 21-27 - Том 1).

Розділом 2 п. 2.1 Договору
визначено, що виконання зобов'язання
Позичальника забезпечується заставою
нерухомості (земельної ділянки), а саме:
земельної ділянки, загальною площею
0,1199 га, кадастровий номер :03:002:0031 з
цільовим призначенням на споживчі
потреби, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та порукою Відповідача 2,
Відповідача 3.

Пунктом 3.4.1. Договору передбачено, що
кредит підлягає поверненню
Позичальником зі сплатою кредиту та
інших грошових платежів на рахунок
Банку в порядку та на умовах,
передбачених цим Договором, відповідно
до п.3.4.3. підлягає поверненню вся сума
кредиту та повністю сплатити плату за
кредит у разі застосування Банком
права вимоги дострокового повернення
кредиту в порядку, визначеному
розділом 6 Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору за
порушення Позичальником термінів
погашення будь-яких своїх грошових
зобов'язання, передбачених Договором,
зокрема, термінів повернення кредиту
(всієї суми або його частини) таабо
термінів сплати процентів та/або
комісій, Банк має право вимагати від
Позичальника додатково сплатити Банку
пеню, в наступному порядку, а саме:

- в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від суми простроченого платежу,
якщо сума такої заборгованості
виражена у гривні;

- в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від гривневого еквіваленту
суми простроченого платежу, сума якого
(еквіваленту) розраховується за
офіційним обмінним курсом НБУ гривні
до валюти заборгованості станом на
дату нарахування такої пені, якщо сума
такої заборгованості виражена у
іноземній валюті;

- пеня нараховується за кожен день
прострочення, включаючи день погашення
заборгованості, але в будь-якому
випадку такий розмір пені не може
перевищувати розмір, встановлений
чинним законодавством України на
момент її нарахування.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що
процентна ставка може бути змінена в
порядку і на умовах, визначених
Договором.

Сторони погодили, що у разі настання
будь-якої із обставин, передбачених
частиною 1 пункту Договору, Банк може
збільшити розмір процентної ставки за
Договором, відповідно до п.5.2 Договору.

25.01.2008 року між Позивачем та
Відповідачем 2 та Відповідачем 3
укладено Договір поруки №174872,
відповідно до якого ОСОБА_2, ОСОБА_3
зобов'язався перед Банком відповідати
за невиконання ОСОБА_1 усіх її
зобов'язань перед Позивачем, що виникли
з Договору про надання споживчого
кредиту та заставу майна №0 від
25.01.2008 року, укладеного між Кредитором
та Боржником, в повному обсязі як
існуючих теперішній час, так і тих, які
можуть виникнути в майбутньому. Пункт
1.3. Договору передбачає, що Поручитель
відповідає перед Кредитором у тому ж
обсязі, що і Боржник, за всіма
зобов'язаннями останнього за Основним
договором, включаючи повернення
основної суми боргу (в тому числі суми
кредиту, регресу), сплату процентів,
комісій, відшкодовування можливих
збитків, сплату пені та інших штрафних
санкцій, передбачених умовами
Основного договору.

Відповідальність Поручителя та
Боржника є солідарною (п.1.4. Договору).

У випадку невиконання Боржником своїх
зобов'язань за основним договором
Кредитор має право пред'явити свої
вимоги безпосередньо до Поручителя,
які є обов'язковими для виконання
Поручителем на 10-й робочий день здати
відправлення йому такої вимоги
(рекомендованим листом) (п.2.2 Договору).

Матеріалами справи підтверджується
надіслання Позивачем вимоги
Відповідачеві 2 від 26.05.2009 року, в якому
зазначено розмір заборгованості та
вимога усунення порушення
відповідного кредитного договору (а.с.
125, І Том).

Відповідно до п.5.2. Договору, Позивачем
20.11.2008 року надіслано рекомендованим
листом на адресу Відповідача 1,
Відповідача 2 лист, в якому йдеться про
збільшення розміру процентної ставки,
із зазначенням її розміру та дати
початку дії такої ставки (а.с. 127-128, І
Том).

07.05.2009 року на адресу Відповідача 1,
Позивачем надіслано
повідомлення-вимогу, в якому зазначено
розмір простроченої заборгованості та
вимога негайного виконання порушеного
зобов'язання, у строк, що не перевищує 30
днів, з моменту направлення цієї вимоги
(а.с. 129, І Том).

Позивачем до матеріалів справи додано
копію квитанції про відправку
поштового відправлення та список
згрупованих рекомендованих
відправлень (а.с. 130-138).

10.12.2013 року представником
відповідачів в судовому засіданні
заявлено клопотання про призначення по
справі судової бухгалтерської
експертизи, посилаючись на те, що
вказана експертиза необхідна для
визначення достовірності розрахунку
суми заборгованості по тілу кредиту,
відсотках та правильності нарахування
банком штрафних санкцій, пені, з
урахуванням того, що дані обставини
мають в даній категорії справ суттєве
значення (є предметом доказування), а
для їх встановлення необхідні
спеціальні знання в галузі
фінансово-кредитних операцій, з метою
правильного вирішення спору по суті.

Судом задоволено заявлене клопотання
та надіслано копію ухвали та матеріали
цивільної справи до Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз для виконання, однак ухвала
суду від 10.12.2013 року залишилась без
виконання, в зв'язку з нездійсненням
Відповідачем 1 попередньої оплати
вартості експертизи.

14.03.2014 року ухвалою суду відновлено
провадження по справі та призначено до
слухання.

Беручи до уваги те, що неодноразові
неявки відповідачів в судові засідання
свідчать про зловживання останніми
своїми процесуальними правами,
небажання виконувати взятті на себе
зобов'язання перед Позивачем, суд
приходить до висновку про умисне
затягування розгляду та небажання
Відповідачами вирішити справу по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, крім
прав та обов'язків, визначених у статті
27 цього Кодексу, позивач має право
протягом усього часу розгляду справи
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитися від позову, а
відповідач має право визнати позов
повністю або частково.

17.04.2014 року представником Позивача в
судовому засіданні збільшено позовні
вимоги та надано розрахунок
заборгованості станом на 14.04.2014 року,
згідно якого заборгованість за
кредитом Відповідача 1 за курсом НБУ
від 16.04.2014 за кредитним договором
№000 від 25.01.20008 року, становить 983069
грн. 26 коп. (а.с. 18-34, Том ІІ).

У відповідності з ч.1 ст.530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Статтею 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549 - 552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в постанові №5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
від 30.03.2012р., роз'яснює про те, що
істотними обставинами в розумінні
частини 3 ст.551 ЦК України можна вважати,
зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником, майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Зміст договору як угоди (правочину)
складає сукупність визначених на
розсуд сторін і погоджених ними умов, в
яких закріплюються їхні права та
обов'язки, що складають зміст
договірного зобов'язання (частина
перша статті 628 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості (частина третя статті 509
ЦК України, пункт 6 частини першої
статті З ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (частина
перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим
заходом майнового характеру,
спрямованим на забезпечення виконання
основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що
встановлює зобов'язальні
правовідносини між особою, яка
забезпечує виконання зобов'язання
боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель
(частини перша, друга статті 553 ЦК
України).

Відповідно до частини першої статті 559
України порука припиняється, зокрема, у
разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є
обовязковим для виконання сторонами.

Тобто закон пов'язує припинення
договору поруки зі зміною основного
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови, що
така зміна призведе до збільшення
обсягу відповідальності поручителя, а
не зі зміною будь-яких умов основного
договору.

Отже, на зміну умов основного договору,
унаслідок якої обсяг відповідальності
не збільшується, згода поручителя не
вимагається і такі зміни не є підставою
для застосування наслідків,
передбачених частиною першою статті 559
ЦК України.

Оскільки правовідносини з приводу
поруки між поручителем і кредитором
іншої особи є різновидом зобов'язань,
на них також поширюються правові норми
щодо забов'язання.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" визначено, що
відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання. Якщо в договорі поруки
такі умови сторонами не узгоджені, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності та співставленні,
належності, допустимості,
достовірності кожного доказу окремо, а
також їх достатності та взаємному
зв'язку, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги знайшли своє
підтвердження в судових засіданнях
належними і допустимими доказами,
ґрунтовані на матеріальному законі, у
зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України
з відповідачів підлягає стягненню
солідарно судовий збір в сумі 3654 грн. 00
коп.

Керуючись ст.ст. 6, 15, 16, 203, 526, 530, 541, 543, 549,
550, 551, 553, 554, 617, 627, 629, 1050, 1054 ЦК України,
Пленумом Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в постанові №5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
від 30.03.2012р., ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223, 224
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
платника податків: НОМЕР_1), ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер
платника податків: НОМЕР_2) та ОСОБА_3
(зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2)
на користь Публічного акціонерного
товариства "Укрсиббанк" заборгованість
за кредитним договором в розмірі 983069
грн. 26 коп. та стягнути солідарно з
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
номер платника податків: НОМЕР_1),
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний
номер платника податків: НОМЕР_2) та
ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_2) на користь Публічного
акціонерного товариства "Укрсиббанк"
судовий збір у розмірі 3654 грн., а всього
986723 (дев'ятсот вісімдесят шість тисяч
сімсот двадцять три) грн. 26 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва шляхом подання через
Святошинський районний суд м. Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, а у
разі, якщо рішення було проголошено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після
закінчення зазначених вище строків
або після розгляду справи в
апеляційному порядку Апеляційним
судом м. Києва, якщо воно не буде
скасоване.

Суддя Святошинського

районного суду м. Києва
Макаренко
В.В.