Головуючий у 1 інстанції: Ванівський
Провадження № 22-ц/783/2218/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.,

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Франківського районного
суду м. Львова від 23 грудня 2013 року у
справі за позовом ТзОВ «ОТП Факторинг»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

встановила:

Рішенням Франківського районного
суду м. Львова від 23 грудня 2013 року
позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 (дата
народження: ІНФОРМАЦІЯ_1;
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1;
паспорт серія: НОМЕР_4, виданий
Франківським РВ УМВС України в
Львівській області 29.03.1996 року;
адреса:АДРЕСА_1) та ОСОБА_5 (дата
народження: ІНФОРМАЦІЯ_2;
ідентифікаційний номер: НОМЕР_2;
паспорт серія: НОМЕР_5, виданий
Сихівським РВ ЛМУ УМВС у Львівській
області 19 липня 2005 року; адреса:
АДРЕСА_2) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» (адреса: 01033, м. Київ,
вул. Жилянська, 48-50 А, р/р 3333 в АТ
«ОТП Банк», МФО 300528, )
суму заборгованості за кредитним
договором № ML 600/114/2007 від 02 липня 2007
року в розмірі 69461, 82 (шістдесят дев'ять
тисяч чотириста шістдесят один) долар
США 82 центів, що еквівалентно 555 208,33
(п'ятсот п'ятдесят п'ять тисяч двісті
вісім) гривень 33 копійок за офіційним
курсом НБУ на дату проведення
розрахунку заборгованості, та 2 128 824,93
(два мільйони сто двадцять вісім тисяч
вісімсот двадцять чотири гривні) 93
копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 (дата народження:
ІНФОРМАЦІЯ_3; ідентифікаційний номер:
НОМЕР_3; паспорт серія: НОМЕР_6, виданий
Франківським РВ ЛМУ УМВС у Львівській
області 21 травня 2001 року; адреса:
АДРЕСА_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» (адреса: 01033, м. Київ,
вул. Жилянська, 48-50 А, р/р 3333 в АТ
«ОТП Банк», МФО 300528, )
суму заборгованості за кредитним
договором № МL-600/114/2007 від 02 липня 2007
року в розмірі 69 461,82 (шістдесят дев'ять
тисяч чотириста шістдесят один) долар
США і 82 центів, що еквівалентно 555 208,33
(п'ятсот п'ятдесят п'ять тисяч двісті
вісім) гривень і 33 копійок за офіційним
курсом НБУ на дату проведення
розрахунку заборгованості, та 2 128 824,93
(два мільйони сто двадцять вісім тисяч
вісімсот двадцять чотири) гривні і 93
копійок шляхом звернення стягнення на
трьохкімнатну квартиру загальною
площею 56,4 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_5, а саме: продажу
предмету іпотеки на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, за ціною, встановленою в
порядку, передбаченому Законом України
«Про виконавче провадження», для
задоволення грошових вимог ТзОБ «ОТП
Факторинг Україна».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 витрати на оплату судового
збору в розмірі 2 823 (ді тисячі вісімсот
двадцять три) гривень.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що при
ухваленні рішення суд першої інстанції
допустився порушень норм
матеріального та процесуального права.

Крім того, зазначає, що суд не звернув
уваги, що такого предмету іпотеки, як
житлова квартира, що знаходиться в
АДРЕСА_5, не існує. Натомість майновий
поручитель володіє на праві власності
часткою в будинку, яка значно більша
аніж предмет іпотеки. Тому, для
звернення стягнення на це майно слід
було визначити якій частці в будинку
відповідає житлова квартира, на яку
планується стягнення, чого позивач не
довів. Звертає увагу суду, на те в
матеріалах справи відсутні докази
дотримання позивачем положень ст. 517 та
гл.73 ЦК України, так як відсутні
повідомленні докази направлення
повідомлення боржникам із доказами
переходу прав. Також, вказує, що договір
поруки є припиненим, а тому суд
безпідставно стягнув із ОСОБА_5 борг.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 на заперечення апеляційної
скарги, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк зобов'язується надати
грошові кошти(кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язується сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановленні
договором, або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором, або законом, або розірвання
договору; сплата неустойки.

Згідно з ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на отримання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються в
договорі.

За ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється, зокрема,
на підставі рішення суду.

Встановлено, що 24.07.2012 року позивач
звернувся в суд з позовом до
відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитними договором. В обґрунтування
позовних вимог посилався на те, що 02
липня 2007 року між відповідачем 1 -
ОСОБА_4 укладений кредитний договір № ML
- 600/114/2007., за умовами якого банк надав
позичальнику (ОСОБА_4) кредит у розмірі
70 693 (сімдесят тисяч шістсот
дев'яносто три) дол. США (строк
повернення кредиту 2.07.2032 року).
Позичальник зобов'язався прийняти,
належним чином використати та
повернути банку зазначені вище кошти у
строки передбачені кредитним
договором, а також сплатити відповідну
плату за користування кредитними
коштами і виконати всі інші
зобов'язання, визначені кредитним
договором. 02 липня 2007 року між
позивачем та відповідачем 2 - ОСОБА_5
укладений договір поруки № SR - 600/178/2007,
за умовами якого відповідач 2 прийняв
на себе зобов'язання відповідати за
повне та своєчасне виконання
відповідачем 1 його зобов'язань перед
позивачем за кредитним договором, в
повному обсязі таких зобов'язань
згідно ст. 1 договору поруки. 02 липня 2007
року між позивачем та відповідачем 3 -
ОСОБА_3 укладений договір іпотеки № PCL -
600/203/2007, за умовами якого у випадку
невиконання чи неналежного виконання
відповідачем 1 умов кредитного
договору та договору іпотеки, позивач
має право задовольнити всі фактичні
вимоги, понесені позивачем у зв'язку з
реалізацією його прав за цим договором.
У зв'язку з тим, що відповідач 1 порушує
вимоги умов кредитного договору, а саме
не виконує належним чином, в обумовлені
строки зобов'язання щодо оплати
кредиту і відсотків, позивач звернувся
за захистом своїх порушених прав.

В процесі розгляду справи позивач
подав заяву про уточнення позовних
вимог, у якій просив стягнути
заборгованість з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3.

Судом встановлено, що 02 липня 2007 року
між відповідачем 1 - ОСОБА_4 укладений
кредитний договір № ML - 600/114/2007., за
умовами якого банк надав позичальнику
(ОСОБА_4) кредит у розмірі 70 693
(сімдесят тисяч шістсот дев'яносто три)
дол. США.

Як вбачається з вищевказаного
договору, позичальник зобов'язався
прийняти, належним чином використати
та повернути банку зазначені вище
кошти у строки передбачені кредитним
договором, а також сплатити відповідну
плату за користування кредитними
коштами і виконати всі інші
зобов'язання, визначені кредитним
договором.

02 липня 2007 року між позивачем та
відповідачем 2 - ОСОБА_5 укладений
договір поруки № SR - 600/178/2007, за умовами
якого відповідач 2 прийняв на себе
зобов'язання відповідати за повне та
своєчасне виконання відповідачем 1
його зобов'язань перед позивачем за
кредитним договором, в повному обсязі
таких зобов'язань згідно ст. 1 договору
поруки.

02 липня 2007 року між позивачем та
відповідачем 3 - ОСОБА_3 укладений
договір іпотеки № PCL - 600/203/2007, за
умовами якого у випадку невиконання чи
неналежного виконання відповідачем 1
умов кредитного договору та договору
іпотеки, позивач має право
задовольнити всі фактичні вимоги,
понесені позивачем у зв'язку з
реалізацією його прав за цим договором.
Згідно умов договору іпотеки,
відповідач передав в іпотеку банку
нерухоме майно, а саме трьохкімнатну
квартиру загальною площею 56,4 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Проте, у зв'язку з тим, що відповідачем 1
не дотримано умов кредитного договору,
банком здійснено вимогу дострокового
виконання позичальником його
зобов'язань за кредитним договором в
повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову Франківський районний суду м.
Львова виходив з того, що боржник
допустив заборгованість за
користування кредитом, не виконав
взятих на себе за договором
зобов»язань, та враховуючи, що кредитор
має право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо, прийшов до
правильного висновку, що
заборгованість за кредитним договором
повинна бути стягнута солідарно з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та окремо з ОСОБА_3.

При цьому суд прийняв до уваги
розрахунок заборгованості
представлений позивачем, який не
оспорюється (а.с.34).

Посилання апелянта на те, що при
ухваленні рішення суд мав би звернути
увагу на те, що такого предмету іпотеки,
як житлова квартира, що знаходиться в
АДРЕСА_5 не існує, натомість майновий
поручитель володіє на праві власності
часткою в будинку, судова колегія не
приймає до уваги, оскільки відповідно
до п.3.2. договору іпотеки №PCL 600/203/2007
предметом предмета іпотеки є квартира,
яка складається з трьох кімнат,
житловою площею 40,3 (сорок цілих три
десятих) кв.м. та кухні. Загальна площа
квартири 56,4 (п'ятдесят шість цілих
чотири десятих) кв.м. Квартира
розташована на першому поверсі
двохповерхового цегляного будинку
(а.с.14).

При цьому судова колегія враховує те,
що за нормами ч. 3 ст. 5 Закону України
від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку"
частина об'єкта нерухомого майна може
бути предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі й реєстрації права
власності на неї як окремий об'єкт
нерухомості, якщо інше не встановлено
цим Законом.

Також судова колегія враховує те,
що згідно вимог до абз.2 п.35 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
відповідно до частини третьої статті 5
Закону України "Про іпотеку" частина
об'єкта нерухомого майна може бути
предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі та реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості.

В даному випадку вказана житлова
квартира передавалась в іпотеку після
реєстрації права власності на неї як на
окремий об'єкт нерухомості, що
вбачається з тексту п.3.2 договору
іпотеки (а.с.14).

Посилання апелянта на свідоцтво про
право власності від 18.10.2010 року та про
те, що ОСОБА_3 володіє на праві
приватної власності 13/50 частин будинку
по АДРЕСА_5 (а.с.107) не заслуговує на
увагу, оскільки відповідно до п.5.2
договору іпотеки вона зобов'язувалась
не допускати оренди та обтяжень
стосовно предмету іпотеки (п.п.d) та не
допускати реконструкції предмету
іпотеки (п.п.і), а також негайно
повідомляти банк про зміну документів
на предмет іпотеки (п.п.g) (а.с.14 зв.).

Отже ОСОБА_3 не вправі була проводити
без відома позивача зміну документів
на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на це майно буде
проводитись при виконанні рішення суду
за ціною, встановленою в порядку,
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження».

Доводи апелянта про відсутність
доказів направлення повідомлення
боржникам із доказами переходу прав до
позивача та не дотримання ним положень
ст. 517 та гл.73 ЦК України, не
заслуговують на увагу та
спростовуються матеріалами справи -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» набуло всіх прав ПАТ «ОТП
Банк» відповідно до договору про
відступлення права вимоги від 18.03.2011
року (а.с. 46-48) та відповідачам
направлялись досудові вимоги про
необхідність погасити борги 3.06.2009 року
та 10.11.2011 року (а.с.29,30,31,73,74,75).

До того ж відповідно до вимог п.37
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» невиконання
вимог частини першої статті 35 Закону
України "Про іпотеку" про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Не приймає до уваги судова колегія й
посилання апелянта на те, що суд
безпідставно стягнув борг з ОСОБА_5,
оскільки така рішення Франківського
районного суду м. Львова від 23 грудня 2013
року не оскаржує.

Висновки суду достатньо мотивовані і
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи.

Інші доводи апелянта, не спростовують
висновків суду, такі не грунтуються на
законі спростовуються вищенаведеним.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 23 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.