Справа № 0907/2-7604/2011
Провадження № 22-ц/779/1190/2014
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Девляшевського
В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Мельник О.В.

за участю: апелянта ОСОБА_2,
її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом кредитної
спілки «Акорд» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 31 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 31 березня 2014 року задоволено
позов кредитної спілки «Акорд» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Акорд»
25 165 грн. 42 коп. заборгованості за
кредитним договором №Ів-ФрВ/Біз1291 від
31.10.2007 року, 251 грн. 65 коп. витрат по
оплаті державного мита та 120 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неповне з'ясування судом обставин
справи, неналежну оцінку судом доказів
та на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Зазначає, що жодного кредитного
договору з позивачем не укладала, заяв
про вступ до кредитної спілки та про
надання кредиту не підписувала.
Відсутні будь які платіжні документи,
що стверджують факт отримання нею
кредитних коштів. Усі підписи на
вказаних документах пов'язаних з
укладеним договором кредиту на думку
апелянта є підробленими. Однак заявити
вимогу про призначення почеркознавчої
експертизи у неї не було можливості,
через відсутність оригіналів
вищевказаних документів.

Суд першої інстанції також не взяв до
уваги, та не дослідив, що за вказаною
позивачем адресою, і яку зазначено
судом в резолютивній частині рішення,
апелянт не проживає, що
підтверджується копією паспорта та
адресною довідкою, що містяться в
матеріалах справи.

Також апелянт зазначає, що на підставі
виконавчого листа з неї вже було
стягнуто суму заборгованості в розмірі
4124 грн., а до існуючих правовідносин,
слід застосувати поворот виконання
рішення.

З цих підстав рішення суду першої
інстанції, апелянт просила скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити, стягнути
з позивача незаконно утримані на
підставі виконавчого листа грошові
кошти. Просила також, вирішити питання
про стягнення з позивач на її користь
судових витрат.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник доводи апеляційної скарги
підтримали, просили її задовольнити.

Представник КС «Акорд», будучи належно
повідомленими про розгляд справи, не
з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, доводи представника,
дослідивши письмові матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
31.10.2007 року між КС «Акорд» та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір
№№Ів-ФрВ/Біз1291, згідно з яким
позичальник ОСОБА_2 отримала кредит в
розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитними коштами
згідно погодженого сторонами графіку
платежів та терміном погашення до
29.10.2008 року.

Пунктом 2.3. Кредитного договору (а.с. 6)
встановлено розмір відсотків за
користування кредитними коштами, які
нараховуються на фактичний залишок
суми кредиту, виходячи з розрахунку 0,1151
за кожний день користування кредитом.
Пунктом 3.2. Кредитного договору
встановлено, що при порушенні строків
сплати кредиту позичальник
зобов'язується сплатити пеню в розмірі
0,5% від суми остаточної заборгованості
за кожний день прострочення.

Згідно договору № Ів-ФрВ/Біз1291 від
31.10.2007 року (а.с. 6) відповідач
зобов'язався всі розрахунки по кредиту
здійснювати в сумах і в строки згідно
Додатку № 1 до кредитного Договору.

Судом першої інстанції також
встановлено, що згідно проведеного
позивачем розрахунку за кредитним
договором, станом на 04.06.2011 року
заборгованість відповідача ОСОБА_2 за
кредитним договором становила 25 165 грн.
42 коп., зокрема: 7 877 грн. 95 коп. -
заборгованість по тілу кредиту, 9 409 грн.
52 коп. - відсотки за користування
кредитом і 7 877 грн. 95 коп. - штрафні
санкції (пеня).

Несвоєчасне виконання зобов'язань
позичальником спонукало кредитора
заявити вимогу про повернення боргу,
відсотків по кредиту та сплати
штрафних санкцій, виходячи з положень
ст. ст.526, 527, 530, 610, 611,612 ЦК України.

Задовольняючи частково позов КС
«Акорд» суд першої інстанції виходив з
того, що взяті на себе за умовами
договору грошові зобов'язання ОСОБА_2
належним чином не виконувала,
внаслідок чого виникла заборгованість,
яка і підлягає стягненню з неї.

З таким висновком суду погоджується і
колегія суддів Апеляційного суду
Івано-Франківської області.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Що стосується посилання ОСОБА_2 на
неукладення нею кредитного договору,
та недоведення позивачем факту
отримання кредитних коштів, то такі є
голослівними, нічим не підтвердженими,
а тому не приймаються судом до уваги.
Більше того, доводи апелянта в цій
частині є суперечливим, адже в самій
апеляційній скарзі, апелянт вказує, на
те, що по кредитному договору
заборгованість була нею погашена в 2008
році. В той же час, на підтвердження
вказаного факту надає довідку про
стягнення відрахувань з її заробітної
плати, які були здійснені з листопада
по грудень 2013 року. Крім того, жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження факту повного погашення
заборгованості, як про те, може
свідчити постанова про закриття
виконавчого провадження, чи відповідні
інші письмові докази (документи)
апелянт ні суду першої інстанції, ні в
засіданні Апеляційного суду не надала.

Що ж до заяви апелянта про
фальсифікацію її підпису, то зазначена
є голослівною, адже сам факт укладення
договору та вчинення відповідного
підпису під ним ОСОБА_2 у встановленому
законом порядку не оспорювала.

Не заслуговують також на увагу,
твердження ОСОБА_2 щодо неправильного
зазначення судом в резолютивній
частині рішення адреси її проживання.
Оскільки в такому випадку, відповідач
не позбавлена можливості звернутися до
суду з відповідною заявою про внесення
виправлень в порядку передбаченому ст.
219 ЦПК України.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 31 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
О.Є. Меленко

Судді:
В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк