Справа № 697/1146/14-ц
№ пров. 2/697/385/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 року

Канівський міськрайонний суд
Черкаської області в складі:

головуючого судді Хорошун О.В.

за участю секретаря с/з Десятник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Каневі, Черкаської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Управління Державної міграційної
служби України в Черкаській області
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
та зняття з реєстрації місця
проживання,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в Канівський
міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_3,
третя особа: Державна міграційна
служба в Черкаській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
зняття з реєстрації місця проживання. В
позовній заяві вказав, що він є
власником квартири по АДРЕСА_1, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
та технічним паспортом на квартиру. У
відповідача є донька ОСОБА_4, згідно
рішення Канівського міськрайонного
суду №697/216/13-ц позивач з актового
запису про народження дитини виключені
відомості про позивача як батька
дитини. Квартира в якій зареєстрована
відповідач та її дитина перебуває в
іпотеці згідно іпотечного договору від
03.06.2008 року. За період з початку 2013р.
відповідач та її дитина не проживають у
квартирі, в ній відсутні їх особисті
речі. Просить суд задовольнити позов
повністю та визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з'явився, надав до суду заяву згідно
якої позов підтримує повністю, просить
справу розглядати у його відсутність
(а.с.49).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася, хоча була належним чином
повідомлена про час та місце розгляду
справи. Повідомлення про причину
неявки в засідання відповідача до суду
не надійшло, а тому суд вважає за
можливе відповідно до п.4 ст. 169 ЦПК
України провести заочний розгляд
справи на підставі наявних у справі
доказів, враховуючи, що позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.

Представник третьої особи - Управління
Державної міграційної служби України в
Черкаській області в судове засідання
не з'явився, надав до суду заяву про
розгляд справи у його відсутність.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає,
що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, зокрема, витягом
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та технічного паспорту
на квартиру, що позивач ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.11-14, 23-26).

Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася в
1997 році відповідно до Закону України
від 17 липня 1997 року № 475-ВР "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 Конвенції" закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення, будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом права власності особи може
бути, зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України
та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї
власника житла, який не є його
співвласником, на користування цим
житлом обумовлено наявністю сімейних
відносин із власником і спільним із ним
проживанням у ньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування житлом у разі відсутності
його без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником, або
законом.

В ст.47 Конституції України закріплено,
що ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше, як на
підставі закону за рішенням суду. Ст. 9
Житлового кодексу УРСР визначає, що
ніхто не може бути виселений із
займаного приміщення або обмежений у
праві користування ним інакше, ніж з
підстав і в порядку, визначених
законом.

В п. 53 Правових позицій судової колегії
Верховного Суду України висловлених в
зв'язку з аналізом причин перегляду
судових рішень у цивільних справах у 1996
році від 01.12.1997р. роз'яснено, що при
вирішенні спорів, пов'язаних з
користуванням жилими приміщеннями в
будинках і квартирах, належних
громадянам на праві приватної
власності (про виселення, право
користування тощо), слід виходити з
норм глави 6 розділу III Житлового
кодексу України про користування
жилими приміщеннями в будинках
(квартирах) приватного житлового фонду.

Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу
України за тимчасової відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається житлове приміщення
протягом шести місяців. В разі, якщо
наймач або члени його сім'ї з поважних
причин були відсутні понад шість
місяців, цей строк, за заявою
відсутнього, може бути продовжено
наймодавцем, а у випадку виникнення
спору - судом.

В судовому засіданні з достовірністю
встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не
проживає в спірній житловій квартирі
вже понад шість місяців, що
підтверджується листом Канівського МВ
УМВС України в Черкаській області №10413
від 04.05.2013 року (а.с.37), висновком
розгляду матеріалів по повідомленню
від директора гімназії ім. Івана Франка
від 05.12.2013 року (а.с.38). Згідно вище
вказаних повідомлень відповідач по
справі ОСОБА_3 разом зі своєю дочкою
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 виїхали з України
до Німеччини в м.Шварцвальд на постійне
місце проживання, що також
підтверджується поясненнями матері
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.47).

Відповідно до ст. ст. 319, 391 Цивільного
кодексу України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд і має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання» від 11 грудня 2003року № 1382-IV -
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення прав власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Виходячи зі змісту ст. 30,35,36,118 ЦПК
України, а також загальних засад
цивільного судочинства, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору не можуть бути
зобов'язанні до вчинення певних дій, а
тому позовні вимоги в частині зняття з
реєстрації відповідача необхідно
залишити без задоволення.

Суд вважає за необхідне застосувати
вимоги ст. 217 ЦПК України встановити
порядок виконання цього рішення суду,
зокрема, вказавши що дане рішення є
підставою для зняття особи з
реєстрації за місцем мешкання.

Таким чином, суд дійшов висновку про
часткову обґрунтованість позовних
вимог та можливість їх часткового
задоволення.

Керуючись ст.ст.10,60,88, 212-215, 224-228 ЦПК
України, ст.ст.71,72 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Управління Державної міграційної
служби України в Черкаській області
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
та зняття з реєстрації місця
проживання - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованих за адресою
АДРЕСА_2, останнє відоме місце
проживання: АДРЕСА_2, такими, що
втратили право користуватися жилим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий
О . В . Хорошун