Справа № 464/2266/14-ц
пр.№ 2/464/764/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ з а о ч н е /

27.05.2014року

Сихівський районний суд м. Львова в
складі :

головуючого-судді
Мички Б.Р.

при секретарі
Дулюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися
до суду з позовом, в якому просять
визнати за ними право власності на
квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування
позовних вимог покликаються на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх син ОСОБА_5.
Заповіту на випадок своєї смерті син не
залишав. Відповідач - ОСОБА_3 являється
колишньою дружиною сина, а ОСОБА_4 - його
сином, тобто їх внуком. Так, 29 червня 1990
року їх син ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з
відповідачем ОСОБА_3, в якому 18 грудня
1990 року у них народився син - ОСОБА_4. В
1994 році відповідач ОСОБА_3 разом з тоді
ще малолітнім сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, поїхали на відпочинок в
Грецію, де й залишилась проживати по
даний час. Син з невісткою на момент її
виїзду за кордон проживали окремо, між
ними були погані відносини, та
відповідач ОСОБА_3 виїхала в Грецію без
наміру продовжувати сімейні відносини.
28 липня 2000 року шлюб між їх сином ОСОБА_1
та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано.
Після смерті сина залишилось спадкове
майно - квартира АДРЕСА_1, яку він набув
через два місяці після виїзду дружини
за кордон, на підставі договору
купівлі-продажу від 29 липня 1994 року.
Кошти для придбання даної квартири син
отримав від продажу квартири АДРЕСА_2,
яка після приватизації 18 травня 1994
року, належала в рівних частках їм -
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, їхній покійній матері
ОСОБА_6 та їхнім дітям ОСОБА_1 і ОСОБА_7
На сімейній раді вони вирішили, що на
гроші - вартість частки сина у проданій
приватизованій квартирі, купити
квартиру для сина. Таким чином,
вважають, що квартира АДРЕСА_1 не є
спільним сумісним майном подружжя,
оскільки набута сином після фактичного
припинення шлюбних відносин та за
кошти, які надали вони. Відповідачі
після смерті ОСОБА_1 до нотаріальної
контори з заявами про прийняття
спадщини не звертались. Вони ж, у
встановлений законом строк звернулись
до нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини після смерті сина
ОСОБА_1, однак вчинення нотаріальної
дії було зупинено в зв'язку з тим, що від
відповідачів до нотаріальної контори
не надійшло ні заяви про видачу
свідоцтва про право власності на
частку у спільному майні, ні заяви про
факт набуття спадкової квартири
спадкодавцем за особисті кошти. А
відтак, вважають, що вони є єдиними
спадкоємцями після смерті сина, однак
позбавлені можливості оформити свої
спадкові права.

В судовому засіданні позивачі та їх
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі, надали суду пояснення
аналогічні викладеним в позовній
заяві, просять позов задоволити.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи були належним чином
повідомлені, а тому, згідно ст.224 ЦПК
України, суд вважає можливим
розглядати справу у їх відсутності, на
підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивачів та їх
представника, показання свідків ОСОБА_8
та ОСОБА_9, які ствердили суду, що спірна
квартира набута ОСОБА_1 після
фактичного припинення ним шлюбних
відносин та за кошти його батьків,
дослідивши матеріали справи та
з'ясувавши її дійсні обставини, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1,
на підставі договору купівлі-продажу
від 29 липня 1994 року, посвідченого
державним нотаріусом Першої
Львівської державної нотаріальної
контори, належить праві приватної
власності ОСОБА_5, що стверджується
також реєстраційним посвідченням
Львівського міжміського бюро
технічної інвентаризації від 02 липня
1994 року /а.с.5, 6/.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються
батьками ОСОБА_5 /а.с.9, 16/.

В період з 29 червня 1990 року по 28 липня 2000
року ОСОБА_5 перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_3 /а.с.8/, в якому мають сина -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що
стверджується відповідним свідоцтвом
про смерть виданим Сихівським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану ЛМУЮ серії НОМЕР_1 /а.с.3/.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ч.1 ст.1267 ЦК України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

Як вбачається належно завіреної копії
спадкової справи №113/2013, заведеної
Першою Львівською державною
нотаріальною конторою, після смерті
ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, а
саме вищезазначена квартира АДРЕСА_1,
заповіту ОСОБА_5 на випадок своєї
смерті не складав, а спадкоємцями
першої за законом є його батьки -
позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також син -
відповідач ОСОБА_4, які у встановлений
законом строк - 10 квітня 2013 року, 23
квітня 2013 року та 12 серпня 2013 року
звернулись до нотаріальної контори з
відповідними заявами про прийняття
спадщини. /а.с.67-68/.

Однак, нотаріусом відкладено вчинення
нотаріальної дії - видачу свідоцтв про
право на спадщину, оскільки спадкове
майно може бути спільною сумісною
власністю подружжя, так як набуте за
час шлюбу, а колишня дружина
спадкодавця - відповідач ОСОБА_3 до
нотаріальної контори ні заяви із
проханням видати їй свідоцтво про
право власності на частку у спільному
майні подружжя, ні заяви про факт
набуття спадкової квартири
спадкодавцем за особисті кошти не
подавала /а.с.21/.

А відтак, у зв'язку з тим, що квартира
АДРЕСА_1 набута спадкодавцем ОСОБА_5 за
час перебування у шлюбі з відповідачем
ОСОБА_3, позивачі позбавлені можливості
оформити свої спадкові права, як
спадкоємці першої черги за законом.

Згідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року "Про судову практику у справах про
спадкування" свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. У разі відмови
нотаріуса в оформленні права на
спадщину особа може звернутися до суду
за правилами позовного провадження.

Згідно положень ч.1 ст.22 КпШС УРСР, який
діяв в момент набуття спадкодавцем
спірної квартири, майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.28 КпШС
УРСР, суд може визнати майно, нажите
кожним із подружжя під час їх
роздільного проживання при фактичному
припиненні шлюбу, власністю кожного з
них.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 Цивільного
процесуального кодексу України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з пояснень позивачів,
показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8,
спірна квартира АДРЕСА_1 придбана
ОСОБА_5 за особисті кошти, а саме кошти
виручені ним та його сім'єю, зокрема
батьками, від продажу квартири АДРЕСА_2,
під час роздільного проживання з
відповідачем ОСОБА_3, вже після того, як
його остання переїхала на постійне
місце проживання до Греції, після
фактичного припинення їх шлюбних
відносин.

Судом встановлено, що дійсно
напередодні придбання ОСОБА_5 29 липня
1994 року спірної однокімнатної квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 40,9 кв.м. /а.с.5/,
ОСОБА_5 та його сім'єю: батьками -
позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, бабусею
ОСОБА_6, сестрою ОСОБА_7, було продано
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, що
стверджується наявним в матеріалах
справи договором купівлі-продажу від 08
липня 1994 року /а.с.4/.

Як ж вбачається з довідки
Житлово-будівельного кооперативу №207
від 20.03.2013 року в квартирі АДРЕСА_1 був
зареєстрований лише ОСОБА_5 /а.с.93/.

З врахуванням наведеного, суд
приходить до переконання, що квартира
АДРЕСА_1, відповідно до ч.2 ст.28 КпШС
УРСР, придбана ОСОБА_5 під час його
роздільного проживання з відповідачем
ОСОБА_3, після фактичного припинення їх
шлюбних відносин, за особисті та його
батьків кошти, а тому є його особистою
приватною власністю.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу, одним
із способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права.

З врахуванням вищенаведеного, а також
того, що спадкоємців першої черги за
законом, які у встановлений законом
строк звернулися до нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини є троє: батьки спадкодавця -
позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також син -
ОСОБА_4, суд приходить до переконання,
що за кожним із них слід визнати право
власності в порядку спадкування на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої постановлено рішення,
суд стягує з другої сторони понесенні
нею і документально підтверджені
витрати. В разі, якщо позивача
звільнено при зверненні до суду від
сплати судового збору, ці витрати
потрібно стягнути з відповідача.
Позивачі, як інваліди II групи при
зверненні до суду з позовом від сплати
судового збору звільнені законом.
Таким чином з відповідачів необхідно
стягнути 2798грн. судового збору в дохід
держави /а.с.23/.

На підставі ст.ст.16, 1216, 1218, 1261, 1267, 1268, 1269,
1270 Цивільного кодексу України, ст..ст.22,
28 КпШС УРСР, та керуючись Постановою
Пленуму Верховного Суду України №7 від
30.05.2008 року "Про судову практику у
справах про спадкування", ст.ст. 10, 60, 88,
169, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
право власності по 1/3 частині квартири
АДРЕСА_1, в порядку спадкування після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2798 /дві
тисячі сімсот дев'яносто вісім/грн.
судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, у
відсутності якої таке було
постановлено, - протягом того ж строку з
дня отримання його копії.

Головуючий

Рішення є оригіналом, виготовлено в
одному примірнику, зберігається у
цивільній справі № 464/2266/14-ц