АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
повернення безпідставно набутих
грошових коштів, за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3
на рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 07 березня 2014 року, -

встановила:

24.09.2013 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
вказаним позовом, в якому просив
стягнути з ОСОБА_2 безпідставно набуті
кошти в розмірі 7036 грн. та 3% річних
від вказаної суми за період 05.06.2013 р. -
25.09.2013 р. в розмірі 65,35 грн. Також
просив відшкодувати витрати по
сплаті судового збору в сумі 229,41 грн.
та 1500 грн. на оплату правової
допомоги.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 05
червня 2013 року, використовуючи
систему Приват24, помилково
перерахував зі своєї картки на
розрахунковий рахунок ОСОБА_2 7036 грн.
09 липня 2013 р. він надіслав
відповідачу вимогу про повернення
помилково перерахованих коштів, яка
була залишена останнім без уваги.
Оскільки фактично отримані
відповідачем від позивача кошти
знаходяться у володінні відповідача
безпідставно, останній відповідно
до ч.1 ст.1212 ЦК України зобов'язаний їх
повернути.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 07 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що рішення
суду ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального
права.

Зазначив, що дублікат квитанції про
перерахування коштів був отриманий
позивачем після виявлення факту
помилкового перерахування, тобто
приблизно через один місяць. В
дублікаті квитанції зазначено, що
05.06.13 р. - це дата здійснення операції,
а не дата її видачі. Позивач не зміг
повідомити дані про належного
отримувача коштів, оскільки ця
інформація має конфіденціальний
характер та може зашкодити його
репутації. Суд не взяв до уваги, що
позивач дійсно підтвердив
перерахування відповідачу 06.06.2013 р.
коштів на відрядження в сумі 1492,5 грн.,
яка була останнім витрачена.
Висновки суду про те, що підставою
даного позову є подання відповідачем
позову до підприємства, на якому
працює позивач, ґрунтуються на
припущеннях. Зазначаючи, що позивач
виконував перерахування через
систему «Приват24» та неодноразово
підтверджував дані отримувача коштів,
суд помилково не взяв до уваги той
факт, що позивач робить такі
перерахування систематично,
відповідно до таблиці, в якій
зазначені карткові рахунки багатьох
знайомих йому людей. При цьому
позивач міг автоматично скопіювати
із таблиці номер рахунку відповідача
та не надати цьому особливої уваги,
оскільки ПІБ та інші дані
відповідача йому були знайомі.
Помилково встановивши, що кошти в
сумі 7036 грн. були перераховані на
здійснення представницьких функцій у
відрядженні, суд неправомірно
відмовив у задоволенні позову.

В судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_5
проти доводів апеляційної скарги
заперечували, просили її відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
правовідносини сторін регулюються
нормами зобов'язального та трудового
права, які застосовуються до окремих
видів угод та норм закону, а не статтею
1212 ЦК України. У разі виникнення
спору стосовно набуття майна або
його збереження без достатніх
правових підстав договірний характер
правовідносин виключає можливість
застосування до них судом положень
ч.1 ст.1212 ЦКУ України, у тому числі й
щодо зобов'язання повернути майно
потерпілому.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, в
даному випадку має місце набуття або
збереження майна - отримання
відповідачем грошових коштів; набуття
або збереження здійснено за рахунок
іншої особи, що підтверджено
дублікатом квитанції ПриватБанку,
згідно якої ОСОБА_1 перерахував на
рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7036
грн. Підставою призначення платежу
зазначено - перерахування на карту
ПРИВАТБАНКА (а.с. 5).

Як пояснив відповідач, кошти в сумі 7000
грн. він отримав від позивача, як
директора ПНВП «Синапс», на
представницькі витрати у зв'язку з
його службовим відрядженням.
Оскільки вказані кошти витрачені не
були, останні були повернуті позивачу
особисто.

Позивач не заперечував ту обставину,
що він є керівником ПНВП «Синапс», з
яким відповідач перебував у трудових
відносинах. З метою пришвидшення
отримання його працівниками коштів
на потреби виробництва, він з власного
рахунку перераховує кошти на
карткові рахунки своїх
співробітників через платіжну систему
«Приват24».

З урахуванням викладеного, характеру
правовідносин сторін, який
обумовлювався наявністю трудових
стосунків, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
безпідставність посилань позивача на
те, що оспорювана сума вважається
отриманою відповідачем безпідставно в
розумінні статті 1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
про факт помилкового перерахування
коштів позивач дізнався лише через
місяць, дійсне перерахування коштів на
відрядження відповідачу відбулось
06.06.2013 р. в сумі 1492,5 грн., з приводу чого
у нього не має жодної претензії до
відповідача, систематичність
здійснення таких перерахувань, що
могло потягнути за собою вказану
помилку, з огляду на здійснення
вказаного перерахування у зв'язку з
трудовими правовідносинами сторін,
зазначення у квитанції підстави для
здійснення перерахування, а також
недоведеності позову в частині
отримання грошових коштів
відповідачем поза підставою,
передбаченою законом, колегія суддів
відхиляє, як необґрунтовані.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 07 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/5623/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Диба О.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: КирилюкГ.М.