Провадження № 2/369/45/14
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2014 року
Києво-Святошинський районний
суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.

за участю
секретаря Шевчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним заповіту та свідоцтва про
право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним заповіту та свідоцтва про
право на спадщину , посилаючись на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати -
ОСОБА_3.

Після її смерті залишилось майно, яке
належало їй на праві приватної
власності - ? частина житлового будинку
з господарськими будівлями та
спорудами, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1. Власником іншої ? частини
цього будинку є позивач.

Крім нього, спадкоємцем щодо майна
померлої матері є його сестра - ОСОБА_2.

Після смерті матері йому стало відомо,
що існує заповіт, який нібито складено
його матір'ю на користь ОСОБА_2 і що цей
заповіт вона не підписувала, а
підписали за неї інші особи.

На думку позивача вказаний заповіт
в дійсності не містить вільного
волевиявлення заповідача про
успадкування відповідачу її майна.

Посилаючись на вищевикладені
обставини та норми закону позивач
просив визнати недійсним заповіт від
імені ОСОБА_3, посвідчений 10 червня 2010
року приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_4

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом від 17 липня 2013
року на ? частину житлового будинку з
відповідною частиною господарських
будівель та споруд, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, належного померлій
ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
у повному обсязі, та просили їх
задовольнити.

Відповідач та його представник проти
позову заперечували, посилаючись на
його необґрунтованість та
недоведеність.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
приймали участь у розгляді справи,
показання свідків, перевіривши
матеріали справи, знаходить, що позов
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Положеннями ст. 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі встановленій
законом.

Виходячи із змісту ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5-6
ст. 203 цього Кодексу.

За правилами ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

З огляду на ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Як вбачається із матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла - ОСОБА_3.

Внаслідок її смерті, у відповідності до
ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина
на належне їй на праві власності майно,
а саме: ? частину будинку АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за
законом щодо майна померлої ОСОБА_3 є її
діти, сторони у справі - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

При житті, 10 червня 2010 року ОСОБА_3
склала заповіт посвідчений приватним
нотаріусом Києво-Святошинського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_4, та
зареєстрований в реєстрі за №681, на
підставі якого все своє майно
заповідала відповідачу - ОСОБА_2

Відповідач прийняла спадщину за
заповітом після смерті матері у спосіб
та строки визначені положеннями ст. ст.
1269, 1270 ЦК України шляхом подання до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини.

17 липня 2013 року ОСОБА_2 отримала в
нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, яка
складається з ? частини будинку з
відповідною частиною господарських
будівель та споруд, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

З тексту оспорюваного заповіту
витікає, що у зв'язку із неможливістю
заповідачем прочитати текст заповіту,
відповідно до ст. 1253 ЦК України заповіт
посвідчено в присутності свідків:
ОСОБА_5, ОСОБА_6

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3, є
неписьменною і не може підписати
заповіт власноручно, на її особисте
прохання та в її присутності текст
заповіту підписала ОСОБА_7.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 є
неписьменна, не може особисто
прочитати текст заповіту уголос, за її
доручення в її та нотаріуса
присутності текст заповіту до його
підписання уголос зачитаний
запрошеними нею свідками: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7

Аналізуючи вище перелічені
правові норми у розрізі наданих суду
матеріалів, суд приходить до наступних
висновків.

Оспорюваний відповідачем заповіт
за формою та змістом відповідає
вимогам Закону України «Про нотаріат»
та Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року за № 20/5
та зареєстрованою в Міністрестві
юстиції України 03.03.2004 року за № 283/8882.

Вказаний заповіт вчинений та
посвідчений нотаріусом у
відповідності до положень ст. ст.
207, 1247, 1248, 1253 ЦК України.

Вимоги позивача в даному випадку
суд знаходить необґрунтованими та
недоведеними в силу ст. 60 ЦПК України,
позивач не надав безспірних доказів
стосовно того, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Посилання ОСОБА_1 на те, що його
мати була писемною і вказаний заповіт
не містить волевиявлення заповідача
спростовуються матеріалами цивільної
справи загалом, а також показаннями
свідків, зокрема: приватного нотаріуса
ОСОБА_4; ОСОБА_7; ОСОБА_6

Показання свідка ОСОБА_5, на які
посилається позивач, спростовуються
показами вищевказаних свідків, та
матеріалами справи.

Надані позивачем ряд документів
за підписом спадкодавця не можуть
служити належним доказом, оскільки
належність підпису заповідачу у цих
документах нічим не підтверджена.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необхідність відмовити у
задоволенні позову в частині визнання
заповіту недійсним.

Відмовляючи у цій частині позову
суд відмовляє і у вимогах позивача
стосовно визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
оскільки ці вимоги є похідними від
первісних.

Зважаючи на вищевикладені
обставини та керуючись ст. ст. 15, 16, 203, 207,
215, 1222, 1223, 1247, 1248, 1253, 1261, 1257 ЦК України, ст.
ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту
та свідоцтва про право на спадщину -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
протягом 10 днів, починаючи з дня
наступного після його проголошення.

Суддя
А.Я.
Волчко