У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 05 лютого 2014 року та рішення
Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення пені за
прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Святошинського районного суду м. Києва
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені
за прострочення сплати аліментів,
посилаючись на те, що 31 липня 2007 року
між нею та ОСОБА_3 було розірвано шлюб,
від шлюбу мають неповнолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після
розірвання шлюбу проживає з нею.
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 лютого 2007 року з
ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти
на утримання сина в розмірі 1/4 частини
від усіх видів заробітку щомісячно,
починаючи з 15 грудня 2006 року і до
досягнення сином повноліття.

Позивач зазначала, що ОСОБА_3 в
добровільному порядку рішення суду не
виконував. За період з грудня 2006 року по
серпень 2013 року ОСОБА_3 сплачено
аліменти на утримання дитини в сумі 16
416,00 грн замість 51 240,47 грн. Інших дітей
яких потрібно було б утримувати у
ОСОБА_3 немає. Також зазначила, що
ОСОБА_3 працює приватним підприємцем,
отримує чималий дохід, однак нести свій
обов'язок по утриманню сина
відмовляється.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 05 лютого 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за
прострочення сплати аліментів у сумі 11
224,76 грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
17 квітня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 у
задоволенні позову.

ОСОБА_2, не погоджуючись із
вищезазначеними судовими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій,
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій, посилаючись
на порушення судами норм
процесуального права і неправильне
застосування норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до
неї матеріали, вважаю, що у відкритті
касаційного провадження необхідно
відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

З матеріалів касаційної скарги та
змісту оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою, оскільки викладені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності даних судових рішень.
Викладені заявником обставини не
викликають необхідності перевірки
матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм
матеріального та процесуального права
при розгляді даної справи судами
першої та апеляційної інстанцій не
вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
пені за прострочення сплати аліментів.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
Ізмайлова Т.Л.