Справа № 204/8799/13-ц
Провадження № 2/204/585/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої
судді Токар Н.В.,

при секретарі
Воронцовій В.В.,

за участю представника позивача
адвоката ОСОБА_1,

за участю представника відповідача
ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
Приватного підприємства «Техніка»,
треті особи - Українська товарна біржа
«ТБУ» УТБ «ТБУ», Державна інспекція
сільського господарства в
Дніпропетровській області про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу зернозбирального
комбайну та скасування державної
реєстрації в частині співвласника
комбайну та

за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2
до ОСОБА_4, Приватного підприємства
«Техніка», треті особи - Українська
товарна біржа «ТБУ» УТБ «ТБУ», Державна
інспекція сільського господарства в
Дніпропетровській області про
визнання ідеальних часток в праві
спільної сумісної власності,
припинення права власності з виплатою
компенсації та визнання права
власності в цілому на комбайн, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду із позовною заявою до ОСОБА_2,
Приватного підприємства «Техніка»,
треті особи - Українська товарна біржа
«ТБУ» УТБ «ТБУ», Державна інспекція
сільського господарства в
Дніпропетровській області, якою просив
визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу зернозбирального
комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 від
02 квітня 2010 року, укладений на
Українській товарній біржі «ТБУ» між
Приватним підприємством «Техніка» та
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в частині виникнення
прав Покупця - у ОСОБА_2; скасувати
державну реєстрацію зернозбирального
комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 від
08 квітня 2010 року в частині виникнення
прав співвласника - у ОСОБА_2,
анулювавши запис про співвласника у
графі « Особливі відмітки ».

В обґрунтування позовної заяви,
позивач вказав на те, що 02 квітня 2010
року на Українській товарній біржі
«ТБУ» між Приватним підприємством
«Техніка», як членом біржі, продавцем, з
однієї сторони та ОСОБА_4 і ОСОБА_2, як
членами біржі, покупцями, з другої
сторони, був укладений договір
купівлі-продажу зернозбирального
комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1,
який був зареєстрований у Державній
інспекції сільського господарства в
Дніпропетровській області, що
підтверджено копією свідоцтва про
реєстрацію машини серії НОМЕР_4 від 08
квітня 2010 року. У зазначеному свідоцтві
власником вказаний позивач - ОСОБА_4, а
співвласником відповідач - ОСОБА_2.
Позивач вважає, що зазначений договір
купівлі-продажу зернозбирального
комбайну «CLAAS LEXION 480», серійний номер
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1
від 02 квітня 2010 року є частково
недійсним у частині виникнення прав
покупця у ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_2 не
був учасником договірних відносин з
приводу купівлі спірного комбайну,
йому не передавався комбайн ні в цілому
ні в частині, а відповідно до акту
приймання-передачі від 13 квітня 2010 року
комбайн у цілому був переданий
позивачу як єдиному покупцю, оскільки
саме ОСОБА_4 01 квітня 2010 року уклав із
Приватним підприємством «Техніка»
договір купівлі-продажу спірного
комбайну і повністю оплатив його
вартість, що підтверджено копією
виписки по рахунку Приватного
підприємства «Техніка» у Публічному
акціонерному товаристві «Райффайзен
Банк Аваль» за здійсненими операціями
від 13 квітня 2010 року. Із вказаної
виписки вбачається, що від ОСОБА_4 13
квітня 2010 року за товар - комбайн
Лексіон 480 поступили грошові кошти у
сумі - 163000,00 гривень. Також, із
видаткової накладної № РН - 0000022 від 13
квітня 2010 року вбачається, що позивач -
ОСОБА_4 був одержувачем комбайну
зернозбирального «CLAAS LEXION 480», серійний
(заводський) номер НОМЕР_3 і позивач -
ОСОБА_4 був єдиним платником за
придбання цього комбайну. Згідно умов
договору купівлі-продажу від 01 квітня
2010 року укладеним між ОСОБА_4 - покупцем
та Приватним підприємством «Техніка» -
продавцем у місті Біла Церква,
продавець зобов'язується на підставах
цього Договору передати, а покупець
прийняти і оплатити за товар, на умовах,
вказаних у Договорі - комбайн
зернозбиральний «CLAAS LEXION 480», серійний
номер НОМЕР_3, рік випуску 2000. Пунктами
4.2.1. та 4.2.2. зазначеного Договору
позивача було зобов'язано провести всі
розрахунки за Товар перед продавцем у
визначені цим Договором строки,
прийняти Товар у продавця та підписати
акт прийому-передачі Товару. Договір
купівлі-продажу від 01 квітня 2010 року
передбачає у пункті 2.1., що ціна за Товар
складає - 163000,00 грн. і, що покупець
зобов'язується здійснити оплату (п.2.3.)
до 15 квітня 2010 року. Продавець передає
Товар покупцеві на умовах, визначених
цим Договором, про що сторони
підписують відповідний акт
прийому-передачі (п.3.1.Договору). Із акту
приймання-передачі
сільськогосподарської техніки від 13
квітня 2010 року також вбачається, що
єдиним одержувачем зернозбирального
комбайну являється єдиний покупець -
ОСОБА_4. Зазначений комбайн позивач
придбав з метою покращення власної
матеріально-технічної бази, оскільки є
фермером. Оскільки грошей на новий
комбайн у позивача, на той час, не було,
він попросив ОСОБА_2, з яким на протязі
тривалого часу перебував у дружніх
стосунках, позичити йому грошові кошти,
на що останній погодився. У березні 2010
року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 грошові
кошти у сумі 308409,00 гривень, після чого,
придбав комбайн. Ці грошові кошти, як
підрахував позивач, необхідні були для
оплати вартості нового комбайна,
оплати витрат пов'язаних із
оформленням документів по
прийманню-передачі комбайну та його
реєстрації, транспортування комбайну
із міста Біла Церква до села Павлівка
Солонянського району
Дніпропетровської області та на інші
власні цілі. Для гарантії повернення
грошових коштів ОСОБА_2 наполягав на
укладенні договору позики, але
оскільки це була весна і вкрай
необхідно було проводити польові
роботи, позивач попросив відстрочку
його укладення до закінчення польових
робіт. Враховуючи дружні відносини
ОСОБА_2 на цю пропозицію погодився. 28
грудня 2010 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
договір позики на суму 308409,00 грн., який
було нотаріально посвідчено державним
нотаріусом Третьої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Крупською Л.В. Оскільки грошові кошти,
по цьому договору, були отримані
позивачем від ОСОБА_2 у березні 2010 року,
у пункті 1 Договору позики від 28 грудня
2010 року було зазначено, що передачу
грошей було здійснено до підписання
цього договору. Пункт 1 договору позики
від 28 грудня 2010 року передбачає, що
позичальник ОСОБА_4 отримав від
позикодавця ОСОБА_2 грошові кошти у
сумі - 308409,00 гривень у власність, тобто
позивач мав право розпоряджатися
отриманими грішми на власний розсуд і
все придбане на них є виключно правом
його приватної власності. Отриману
позику позивач повністю повернув
позикодавцеві, що підтверджується
рішенням Солонянського районного суду
від 22 травня 2013 року та квитанцією про
сплату суми боргу у розмірі - 76 836,22 грн.
від 11 вересня 2013 року. Отже, позивач
вважає, що ОСОБА_2 не є покупцем
комбайну ні в цілому ні в частині,
оскільки ОСОБА_2 не був учасником
договірних відносин з приводу купівлі
спірного комбайну, не приймав його по
акту приймання-передачі та не
сплачував за нього грошових коштів ні в
цілому ні в частині. Крім того, згідно
висновку судової почеркознавчої
експертизи від 26 липня 2013 року, на
біржовому договорі від 02 квітня 2010 року
підпис від імені ОСОБА_2 виконаний не
ОСОБА_2. Таким чином, договір
купівлі-продажу зернозбирального
Комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 від
02 квітня 2010 року укладений на
Українській товарній біржі «ТБУ» між
Приватним підприємством «Техніка», як
членом біржі, продавцем, з однієї
сторони та ОСОБА_4 і ОСОБА_2, як членами
біржі, покупцями, з другої сторони є
частково недійсним у частині
виникнення прав покупця у ОСОБА_2, у
зв'язку з чим, позивач вимушений
звернутись до суду із зазначеною
позовною заявою. Крім того, позивач
ОСОБА_4 вважав і вважає себе приватним
(індивідуальним) власником
зернозбирального комбайну оскільки із
02 квітня 2010 року (коли спірний комбайн
був доставлений на територію його
господарства) і по сьогоднішній день
він володіє, користується та
розпоряджаюся ним самостійно,
одноособово. Про порушення свого права
на зернозбиральний комбайн він узнав
лише у грудні 2012 року, коли відповідач
ОСОБА_2 пред'явив до нього позов про
компенсацію вартості його частки у
спільному сумісному майні. У ОСОБА_4 на
руках навіть не було ні біржової угоди,
ні реєстраційного талону, оскільки він
цим не займався, їх не оформляв, а
доручив оформити ОСОБА_2. Спочатку
ОСОБА_4 був переконаний у порядності
відповідача ОСОБА_2, оскільки досить
йому довіряв. А ОСОБА_2, після
оформлення біржової угоди та її
реєстрації, не віддав ОСОБА_4 ні
біржової угоди, ні реєстраційного
талону і повідомив позивача, що
віддасть документи лише після
погашення останнім боргу. І до грудня
2012 року позивач, вірячи у порядність
ОСОБА_2, вважав, що він, ОСОБА_4, по
документам записаний єдиним власником
спірного комбайну, як воно фактично і
було. Після зіпсування їхніх стосунків
ОСОБА_2 документів позивачу тим більше
не віддав, а пред'явив на підставі них
позов. І тому лише у грудні 2012 року із
доданих до позову ОСОБА_2, пред'явленого
до Солонянського районного суду
Дніпропетровської області, додатків
ОСОБА_4 дізнався про існування біржової
угоди від 02 квітня 2010 року, свідоцтва
про реєстрацію машин серії НОМЕР_4 від 08
квітня 2010 року і про ту обставину, що
ОСОБА_2 вказаний другим покупцем
спірного комбайну та його
співвласником. Про ті обставини, що
позивач не звертався до реєстраційної
служби із заявами про реєстрацію
комбайну та про внесення у графу
«Особливі відмітки» запису стосовно
співвласника комбайну - ОСОБА_2
свідчать дані судової почеркознавчої
експертизи від 26 липня 2013 року із яких
вбачається, що ознаки почерку
виконавця підпису від імені ОСОБА_4 не
відобразилися, так як підпис виконаний
з застосуванням засобів технічної
підробки шляхом копіювання на просвіт
або змалювання підпису ОСОБА_4
графітним олівцем та обведення його
кульковою ручкою барвником синього
кольору. Відразу після того як позивач
довідався про порушення свого права,
він уклав угоду із адвокатом і розпочав
свій захист, спочатку у Солонянському
районному суді Дніпропетровської
області у формі заперечення проти
позову, а потім, у квітні 2013 року
пред'явив самостійний позов за місцем
реєстрації відповідача - до
Красногвардійського районного суду
міста Дніпропетровська. Таким чином, як
він вважає, строк позовної давності ним
пропущений не був, оскільки відповідно
до частини першої статті 261 ЦК України -
строк позовної давності
розпочинається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила, у зв'язку з чим,
позивач вимушений звернутись до суду. .

У судовому засіданні представник
позивача - адвокат ОСОБА_1 підтримав
заявлені позовні вимоги, просив позов
задовольнити, посилаючись на підстави,
зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав повністю,
заперечував проти їх задоволення,
посилаючись на те, що вимоги позивача є
безпідставними, надуманими та
незаконними, та зазначив, що позивачем
був пропущений строк звернення до суду
з позовною заявою, тому, просив
відмовити у задоволенні позовної
заяви.

У грудні 2013 року відповідач ОСОБА_2
звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_4, Приватного
підприємства «Техніка», треті особи -
Українська товарна біржа «ТБУ» УТБ
«ТБУ», Державна інспекція сільського
господарства в Дніпропетровській
області, якою просив винести ухвалу про
перерахування ним на користь ОСОБА_4
компенсації вартості належної йому 1/2
частини зернозбирального комбайна
«CLAAS LEXION 480», серійний номер НОМЕР_3,
реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі
81500,00 грн.; визначити ідеальні частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності на зернозбиральний
комбайн «CLAAS LEXION 480», серійний номер
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, а
саме визначити, що ОСОБА_2 належить
право власності на 1/2 частину
зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480»,
серійний номер НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 належить право
власності на 1/2 частину
зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480»,
серійний номер НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_1; припинити право
власності ОСОБА_4 на належну йому 1/2
частину зернозбирального комбайна
«CLAAS LEXION 480», серійний номер НОМЕР_3,
реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати за
ним - ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину зернозбирального комбайна
«CLAAS LEXION 480», серійний номер НОМЕР_3,
реєстраційний номер НОМЕР_1, яка раніше
належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 від
08 квітня 2010 року, виданого підрозділом
ДТІ №17 в Солонянському районі
Дніпропетровської області.

В обґрунтування зустрічної позовної
заяви, позивач за зустрічним позовом -
відповідач за первісним, вказав на те,
що 01 квітня 2010 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4
та ПП «Техніка» було укладено два
договори купівлі-продажу, за якими було
придбано у спільну власність
зернозбиральний комбайн «CLAAS LEXION 480»,
серійний номер НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_1. Як зазначив директор ПП
«Техніка», юридичну силу для наступної
перереєстрації машини буде мати саме
договір купівлі-продажу, укладений на
біржі - на якій кожен її учасник
реєструється окремо. 02 квітня 2010 року
разом із заявами про реєстрацію ОСОБА_2
і ОСОБА_4 членами Української товарної
біржі, ними були надані оригінали
вищезазначених договорів
купівлі-продажу. 01 квітня 2010 року
ОСОБА_2 у бухгалтерію ПП «Техніка»
готівкою були внесені грошові кошти за
комбайн, а ОСОБА_4 було отримано акт
приймання-передачі комбайну від 01.04.2010
року та видаткову накладну №Т00000079 від
01.04.2010 року, також було надано дозвіл на
доставку комбайну та надано автомобіль
НОМЕР_2 для його перевезення, для чого
була виписана ще одна видаткова
накладна на його перевезення під тим же
номером №Т00000079 від 01.04.2010 року. 08 квітня
2010 року спірний комбайн був наданий для
огляду працівникам інспекції
Держтехнагляду, які перед його
реєстрацією перевіряють його на
відповідність маркування та нумерацію
всіх його деталей, а тому, акт
приймання-передачі від 13.04.2010 року є
фіктивним. 02 квітня 2010 року ним та
ОСОБА_4 у місті Біла Церква шляхом
внесення спільних коштів (в рівних
частках) був укладений на Українській
товарній біржі з ПП «Техніка» Біржовий
договір (угоду) купівлі-продажу
транспортного засобу реєстраційний
номер НОМЕР_5, на підставі якого, вони
придбали у спільну сумісну власність
зернозбиральний комбайн «CLAAS LEXION 480»,
серійний номер НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_1. Вважає, що ОСОБА_4
підмінив примірник своєї заяви від
08.04.2010 року, оскільки бланк про
затвердження типового зразку
датований 13.06.2012 року. Крім того,
зазначив, що біржова угода
купівлі-продажу комбайну була укладена
02.04.2010 року, а позов про визнання
частково недійсним цього договору був
поданий 26.11.2013 року, тобто минуло більше
трьох років з дня укладення біржової
угоди та до дня звернення ОСОБА_4 до
суду з відповідним позовом, а тому,
вважає, що останнім був пропущений
строк позовної давності для захисту
порушеного права.

У судовому засіданні представник
позивача за зустрічним позовом -
представник відповідача за первісним -
адвокат ОСОБА_3, підтримав заявлені
позовні вимоги, просив позов
задовольнити, посилаючись на підстави,
зазначені у зустрічній позовній заяві.

Представник відповідача за зустрічним
позовом - адвокат ОСОБА_1 у судовому
засіданні зустрічні позовні вимоги не
визнав, заперечував проти їх
задоволення, просив відмовити у
задоволенні зустрічної позовної заяви.

Представник відповідача - Приватного
підприємства «Техніка» у судове
засідання не з'явився, надавши на
адресу суду письмову заяву про
визнання позовних вимог ОСОБА_4 та
розгляд справи за їх відсутності
(а.с.59,190); проти задоволення
зустрічного позову - заперечували та
просили відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
його позовних вимог (а.с.163-164,190).

Представник третьої особи -
Української товарної біржі «ТБУ» УТБ
«ТБУ» у судове засідання не з'явився,
про день і час слухання справи був
повідомлений своєчасно та належним
чином, причин неявки суду не повідомив
(а.с.112,124,160,161).

Представник третьої особи - Державної
інспекції сільського господарства в
Дніпропетровській області у судове
засідання не з'явився, про день і час
слухання справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, надавши на
адресу суду письмову заяву про розгляд
справи за їх відсутності (а.с.49,106,166).

Вислухавши представника позивача за
первісним позовом, представника
відповідача за зустрічним позовом -
адвоката ОСОБА_1, представника
відповідача за первісним позовом,
представника позивача за зустрічним
позовом - адвоката ОСОБА_3, свідків,
вивчивши, дослідивши та оцінивши
письмові матеріали справи в їх
сукупності, суд вважає, що первісна
позовна заява підлягає задоволенню, а
зустрічна позовна заява задоволенню не
підлягає, у зв'язку із наступним.

На підставі статті 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Жоден доказ не має для суду
наперед встановленого значення.
Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

У судовому засіданні встановлено, що 02
квітня 2010 року на Українській товарній
біржі « ТБУ» між Приватним
підприємством «Техніка», як членом
біржі, продавцем, з однієї сторони та
ОСОБА_4 і ОСОБА_2, як членами біржі,
покупцями, з другої сторони, був
укладений договір купівлі-продажу
зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480»,
серійний номер НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_1 (а.с.24), який був
зареєстрований у Державній інспекції
сільського господарства в
Дніпропетровській області, що
підтверджено копією свідоцтва про
реєстрацію машини серії НОМЕР_4 від 08
квітня 2010 року (а.с.25).

У свідоцтві про реєстрацію машини
серії НОМЕР_4 від 08 квітня 2010 року
власником вказаний позивач - ОСОБА_4, а
співвласником відповідач - ОСОБА_2
(а.с.25).

Виходячи із умов договору
купівлі-продажу від 01 квітня 2010 року,
укладеним між ОСОБА_4 - покупцем та
Приватним підприємством «Техніка» -
продавцем у місті Біла Церква,
продавець зобов'язується на підставах
цього Договору передати, а покупець
прийняти і оплатити за товар, на умовах,
вказаних у Договорі - комбайн
зернозбиральний «CLAAS LEXION 480», серійний
номер НОМЕР_3, рік випуску 2000 (а.с.19-20).

Пунктами 4.2.1. та 4.2.2. зазначеного
Договору ОСОБА_4 було зобов'язано
провести всі розрахунки за Товар перед
продавцем у визначені цим Договором
строки, прийняти Товар у продавця та
підписати акт прийому-передачі Товару
(а.с.19-20).

Договір купівлі-продажу від 01 квітня 2010
року передбачає у пункті 2.1., що ціна за
Товар складає - 163000,00 грн. і, що покупець
зобов'язується здійснити оплату (п.2.3.)
до 15 квітня 2010 року. Продавець передає
Товар покупцеві на умовах, визначених
цим Договором, про що сторони
підписують відповідний акт
прийому-передачі (п.3.1. Договору)
(а.с.19-20).

Відповідно до акту приймання-передачі
від 13 квітня 2010 року комбайн в цілому
був переданий позивачу як єдиному
покупцю (а.с.23), оскільки саме він
повністю оплатив його вартість, що
підтверджено копією виписки по рахунку
Приватного підприємства «Техніка» у
Публічному акціонерному товаристві
«Райффайзен Банк Аваль» за здійсненими
операціями від 13 квітня 2010 року, з якої
вбачається, що від ОСОБА_4 13 квітня 2010
року за товар - комбайн Лексіон 480
поступили грошові засоби у сумі - 163000,00
гривень (а.с.21).

Як вбачається із акту
приймання-передачі
сільськогосподарської техніки від 13
квітня 2010 року, єдиним одержувачем
зернозбирального комбайну являється
єдиний покупець - ОСОБА_4 (а.с.23).

Також, із видаткової накладної №РН -
0000022 від 13 квітня 2010 року вбачається, що
позивач - ОСОБА_4 був одержувачем
комбайну зернозбирального «CLAAS LEXION 480»,
серійний (заводський) номер НОМЕР_3 і
позивач - ОСОБА_4 був єдиним платником
за придбання цього комбайну (а.с.22).

Згідно положень статті 210 ЦК України
передбачено, що правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації. Перелік органів, які
здійснюють державну реєстрацію,
порядок реєстрації, а також порядок
ведення відповідних реєстрів
встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 694 від 08 липня 2009 року «Про
затвердження Порядку відомчої
реєстрації та зняття з обліку
тракторів, самохідних шасі, самохідних
сільськогосподарських, дорожньо -
будівельних і меліоративних машин,
сільськогосподарської техніки, інших
механізмів» затверджений Порядок
відомчої реєстрації та зняття з обліку
тракторів, самохідних шасі, самохідних
сільськогосподарських, дорожньо -
будівельних і меліоративних машин,
сільськогосподарської техніки, інших
механізмів.

Пунктом 8 зазначеного Порядку
визначено, що машина, що перебуває у
власності кількох осіб (співвласників),
реєструється за одним із
співвласників, визначених за їх згодою,
яка засвідчується в установленому
порядку. В книзі реєстрації, у графі
«Особливі відмітки» реєстраційного
документа та в уніфікованій
автоматизованій електронно-обліковій
системі робиться запис «Без права
відчуження ».

Виходячи із приписів зазначеної
Постанови №694 від 08 липня 2009 року та
обов'язкової державної реєстрації у
Державній інспекції сільського
господарства в Дніпропетровській
області сільськогосподарської техніки
була проведена реєстрація спірного
комбайну.

Дана обставина доводиться як
свідоцтвом про реєстрацію машини серії
НОМЕР_4 від 08 квітня 2010 року, так і
показами ОСОБА_4, ОСОБА_2 - допитаних у
якості свідків, так і поясненнями
головного спеціаліста відділу
технічного нагляду Управління
технічного нагляду охорони праці та
пожежної безпеки Державної інспекції
сільського господарства в
Дніпропетровській області ОСОБА_7

Так, допитаний у судовому засіданні
ОСОБА_7, працюючий головним
спеціалістом відділу технічного
нагляду Управління технічного нагляду
охорони праці та пожежної безпеки
Державної інспекції сільського
господарства у Дніпропетровській
області зазначив, що
сільськогосподарська техніка
реєструється згідно Постанови
Кабінету Міністрів України №694 від 08
липня 2009 року, якою затверджений
Порядок відомчої реєстрації та зняття
з обліку тракторів, самохідних шасі,
самохідних сільськогосподарських,
дорожньо - будівельних і меліоративних
машин, сільськогосподарської техніки,
інших механізмів.

Свідок ОСОБА_7 повідомив суд, що у
квітні 2010 року, точну дату він не
пам'ятає, до нього звернулися за
реєстрацією спірного комбайну. Хто
саме звертався він не пам'ятає, але
документи всі були у наявності -
біржова угода, заяви, паспортні дані та
інші. Для проведення реєстрації
передбачається обов'язковий огляд
машини, що він і здійснив, виїхавши до
місця розміщення комбайну -
господарство ОСОБА_4 Хто його туди
супроводжував він не пам'ятає, але
точно знає, що оглядав комбайн перед
реєстрацією. Свідок не пам'ятає також
хто забирав документи про реєстрацію в
інспекції, не зміг згадати, чи був
особисто ОСОБА_4 присутнім під час
реєстрації комбайну.

У судовому засіданні знайшов
підтвердження той факт, що про
зазначену реєстрацію комбайну, та про
обставину запису до свідоцтва про
реєстрацію машини серії НОМЕР_4 від 08
квітня 2010 року у якості співвласника -
ОСОБА_2 позивач ОСОБА_4 дізнався лише у
грудні 2012 року, коли відповідач
пред'явив до нього позов про
компенсацію вартості його частки у
спільному сумісному майні, що
підтверджено копією позовної заяви та
доданими до неї документами, поданими
до Солонянського районного суду
Дніпропетровської області та
поясненнями самого позивача,
допитаного в судовому засіданні в
якості свідка, висновком судової
почеркознавчої експертизи від 26 липня
2013 року, показами свідків позивача, що
спростовує заперечення представника
відповідача в частині пропуску строку
звернення до суду з позовною заявою.

Так, свідок позивача за первісним
позовом - ОСОБА_8 показав, що йому відомо
про ту обставину, що в середині квітня
2010 року ОСОБА_4, особисто купив
зернозбиральний комбайн, оскільки вони
разом святкували цю подію і в
подальшому він звертався тільки
особисто до ОСОБА_4 для оренди комбайну
і останній самостійно ним
розпоряджався і навіть самостійно
керував ним. Також свідок особисто
бачив спірний комбайн на території
господарства ОСОБА_4 і знає, зі слів
позивача, що на нього подали у суд та
хочуть забрати комбайн.

Свідок ОСОБА_9, допитаний в судовому
засіданні, дав аналогічні пояснення,
добавивши, що перед купівлею нового
комбайну ОСОБА_4 продав старий. Більше
того він пояснив, що ОСОБА_2 знає
побічно, просто бачив у селі. Ніякого
свідоцтва про реєстрацію комбайну
ОСОБА_4 йому ніколи не показував. Осінню
2013 року під час косовиці соняшнику він
дізнався від ОСОБА_4, що на нього подали
до суду з приводу комбайну.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 повідомив суду, що живе із
ОСОБА_4 на одній вулиці, вони сусіди і,
що в середині квітня позивач придбав
новий комбайн, оскільки вони разом
святкували цю подію. ОСОБА_4 ніколи
нічого не говорив, що придбав комбайн
спільно із ОСОБА_2, а навпаки сам,
особисто ним розпоряджався.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_4,
допитаний у якості свідка показав суду,
що навесні 2010 року вирішив придбати
новий комбайн і домовився про купівлю
із директором ПП «Техніка». Оскільки у
самого грошей не було, бо розпочиналися
весняно-польові роботи, а він є
фермером, попросив позичити грошей у
ОСОБА_2, з яким перебував, на той час, у
довірливих стосунках. ОСОБА_2
погодився, але з обов'язковим
укладенням договору позики, який
уклали на його прохання у грудні 2010
року. Гроші ж він отримав від ОСОБА_2 у
березні 2010 року. Автомобіль ОСОБА_4 був
тоді у ремонті у зв'язку з чим він
попросив ОСОБА_2 звозити його до Білої
Церкви, де знаходиться ПП «Техніка». По
приїзду у м.Біла Церква, разом із
ОСОБА_2, на його автомобілі, 01 квітня 2010
року ОСОБА_4 оглянув привезений комбайн
і, оскільки він його влаштовував того ж
числа уклав із ПП «Техніка» договір
купівлі-продажу. За умовами договору
було визначено, що оплата за комбайн
буде проведена до 15 квітня 2010 року,
оскільки він зразу побоявся брати такі
гроші, не знаючи придбає комбайн чи ні.
Після укладення договору
купівлі-продажу ОСОБА_4 поїхав
супроводжувати комбайн до свого
господарства, а ОСОБА_2 попросив
зареєструвати, укладений із ПП
«Техніка» договір на товарній біржі,
оскільки це необхідно, як йому
повідомили спеціалісти ПП «Техніка» та
по приїзду додому зареєструвати його.
Він би і сам це зробив, але 01 квітня 2010
року біржа не працювала, а машина, яка
привезла комбайн на ПП «Техніка» не
могла простоювати, і тому в силу
обставин, та довірливих відносин це
було доручено ОСОБА_2 По приїзду додому
ОСОБА_2 не віддав йому жодних
документів, а повідомив, що віддасть їх
лише після погашення всього боргу,
оскільки ще навіть не був укладений
договір позики. А після зіпсування
відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 останній
тим більше повідомив, що документів
позивачеві не бачити. Тому ОСОБА_4 не
знав і не міг знати про ті обставини,
коли були оформлені документи, яким
чином і на кого. 13 квітня 2010 року він зі
своїми друзями, у кількості трьох
чоловік, для супроводу, поїхав до м.Біла
Церква у ПП «Техніка» для того, щоб
сплатити грошові кошти за комбайн,
згідно умов договору, та підписати
відповідні документи, що і було
зроблено. Він особисто сплатив у
Публічному акціонерному товаристві
«Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти
за комбайн у сумі 163000,00 грн. та підписав
видаткову накладну і акт прийому
передачі. Весь час він вважав себе
особистим власником спірного комбайну,
оскільки довіряв ОСОБА_2, особисто
володів комбайном, користувався ним та
розпоряджався і дізнався про порушення
свого права лише у грудні 2012 року, коли
отримав із Солонянського районного
суду Дніпропетровської області
позовну заяву ОСОБА_2 із додатків до
якої йому стало відомо про обставину,
що у біржовому договорі другим
покупцем вказаний відповідач за
первісним позовом і він же вказаний
співвласником у свідоцтві про
реєстрацію машини.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 повідомив, що обставини справи
не пам'ятає зовсім, оскільки це було
досить давно. Згадав обставини лише по
документах, які йому показувала юрист
підприємства. Скільки коштував комбайн
він не пам'ятає, оскільки на той час був
технічним директором і займався
питаннями лише завантаження,
розвантажування техніки та її
технічним станом. Ціна техніки
визначається із врахуванням багатьох
факторів. Стосовно біржового договору
він також нічого не може повідомити,
оскільки він укладався на біржі, а не на
підприємстві. На судове засідання
приїхав із Білоцерківського району,
Київської області на власному
автомобілі.

Свідок ОСОБА_2, допитаний в судовому
засіданні повідомив суд, що із ОСОБА_4 у
них був спільний бізнес і, що 01 квітня
2010 року вони разом вирішили придбати
комбайн для роботи. Цього числа
приїхавши разом до м.Біла Церква у ПП
«Техніка» вони уклали два договори
купівлі-продажу комбайну. Як
повідомили їм спеціалісти продавця для
більш законної процедури необхідно
оформити біржовий договір, а для цього
слід зареєструватися членами біржі. 02
квітня 2010 року вони із ОСОБА_4 поїхали
на біржу та написали заяви щоб бути
членами біржі. Комбайн вони купили за
80000 євро, які він особисто заніс у
бухгалтерію ПП «Техніка». Потім ОСОБА_2
займався завантаженням комбайну. По
приїзду цю подію вони із ОСОБА_4
відсвяткували. Пізніше ОСОБА_2
довідався, що ОСОБА_4 приховує від нього
доходи. Свідок доповнив, що реєстрацією
комбайну займався ОСОБА_4, саме
останній 08 квітня 2010 року звертався до
інспекції та забирав реєстраційні
документи.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_2, її чоловік,
та ОСОБА_4 займалися спільним бізнесом
та вирішили спільно придбати комбайн. 01
квітня 2010 року її чоловік приїхав рано
вранці, біля 05-00 ранку, до них додому, за
грішми разом із ОСОБА_4 Перед цим вона
із братом міняла гроші. Свідок
повідомила, що вона також була
присутньою при підписанні у нотаріуса
договору позики між ОСОБА_4 та її
чоловіком - ОСОБА_2

У судовому засіданні встановлено, що
зазначений спірний комбайн позивач
придбав з метою покращення власної
матеріально-технічної бази, оскільки є
фермером, але оскільки грошей на новий
комбайн у позивача, на той час, не
було,він попросив ОСОБА_2, з яким на
протязі тривалого часу перебував у
дружніх стосунках, позичити йому
грошові кошти, на що останній
погодився.

У березні 2010 року позивач отримав від
ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 308409,00
гривень, після чого, придбав комбайн.

28 грудня 2010 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
позики на суму 308409,00 грн., який було
нотаріально посвідчено державним
нотаріусом Третьої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Крупською Л.В. Оскільки грошові засоби,
по цьому договору, були отримані
позивачем від ОСОБА_2 у березні 2010 року,
у пункті 1 Договору позики від 28 грудня
2010 року було зазначено, що передачу
грошей було здійснено до підписання
цього договору. Пункт 1 договору позики
від 28 грудня 2010 року передбачає, що
позичальник ОСОБА_4 отримав від
позикодавця ОСОБА_2 грошові засоби в
сумі - 308409,00 гривень у власність, тобто
позивач мав право розпоряджатися
отриманими грішми на власний розсуд і
все придбане на них є виключно правом
його приватної власності (а.с.18).

Таким чином, позивач ОСОБА_4 довів у
судовому засіданні правову природу
наявності у нього грошових засобів для
придбання комбайну у приватну
власність, ним особисто.

Отриману позику позивач повністю
повернув позикодавцеві, що
підтверджується рішенням
Солонянського районного суду від 22
травня 2013 року (а.с.32-35) та копіями
квитанцій від 11 вересня 2013 року на
загальну суму 76836,22 грн. (а.с.36).

Згідно приписів Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», при розгляді
справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмета і
підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.

Пунктом 2 вказаної Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року передбачено, що судам
необхідно враховувати, що згідно із
статтями 4, 10, 203 ч.1 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК України, міжнародним договорам,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади АРК у випадках,
встановлених Конституцією України та
законом, а також моральним засадам
суспільства. Зміст правочину не
повинен суперечити положенням інших,
крім актів цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення закону.

Судам відповідно до статті 215 ЦК
України необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність прямо
встановлена законом, та оспорювані,
якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність, на підставах
встановлених законом, що передбачено
пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06 листопада 2009
року.

Як вбачається із п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року, відповідно до статей
215 та 216 ЦК України суди розглядають
справи про визнання оспорюваного
правочину недійсним і застосування
наслідків його недійсності. Ці вимоги
можуть бути заявлені як однією із
сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, що
передбачено п.7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК
України на момент вчинення правочину.

Згідно зі статтею 217 ЦК України
правочин не може бути визнаний
недійсним у цілому, якщо закону не
відповідають лише його окремі частини
й обставини справи свідчать про те, що
він був вчинений і без включення
недійсної частини. У цьому разі
відповідно до статті 217 ЦК України суд
може визнати недійсною частину
правочину, з'ясувавши думку сторін
правочину (частина 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року ).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до вимог статті 662 ЦК
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу. Моментом
виконання обов'язку продавця передати
товар покупцеві є його вручення
відповідно до акту приймання-передачі
підкреслює стаття 664 ЦК України.

За змістом статей 691 та 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього.

Згідно ч.2 ст.692 ЦК України, покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що договір купівлі-продажу
зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480»,
серійний номер НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_1 від 02 квітня 2010 року
укладений на Українській товарній
біржі «ТБУ» між Приватним
підприємством «Техніка», як членом
біржі, продавцем, з однієї сторони та
ОСОБА_4 і ОСОБА_2, як членами біржі,
покупцями, з другої сторони - є
недійсним лише у частині прав другого
Покупця - ОСОБА_2, оскільки в цій частині
він не відповідає вимогам статті 203 ч.1
ЦК України, тому, що зміст правочину
суперечить, не відповідає вимогам ЦК
України, а саме статтям 655, 662, 664, 691, 692 ЦК
України на період вчинення правочину, а
саме на 02 квітня 2010 року.

Судом встановлено та підтверджено
письмовими доказами по справі, що
ОСОБА_2 не є покупцем комбайну ні в
цілому ні в частині, оскільки він
грошових засобів за комбайн Продавцеві
не сплачував, ні в цілому ні в частині, і
не приймав по акту приймання-передачі
спірний комбайн, ні в цілому ні в
частині, а проводив розрахунки із
Продавцем - Приватним підприємством
«Техніка» виключно один ОСОБА_4 і
приймав комбайн від Продавця по акту
приймання-передачі лише один ОСОБА_4.

Крім того, згідно висновку судової
почеркознавчої експертизи від 26 липня
2013 року, підпис від імені ОСОБА_2
виконаний не ОСОБА_2 (а.с.86-94).

Суд критично відноситься до показів
свідків ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_12
відносно сплати позивачем по
зустрічному позову - ОСОБА_2 грошових
коштів за половину вартості спірного
комбайну, оскільки це не підтверджено
жодними письмовими доказами, іншими
свідками та спростовується
запереченнями як самого продавця - ПП
«Техніка» так і поясненнями свідка
ОСОБА_4 І навпаки всі докази в їх
сукупності стверджують, що єдиним
покупцем спірного комбайну був ОСОБА_4,
який уклав договір із ПП «Техніка»,
прийняв комбайн та повністю, особисто
сплатив за нього власні грошові засоби,
що визнає і відповідач за первісним
позовом Приватне підприємство
«Техніка».

Таким чином, позивач ОСОБА_4, відповідно
до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, довів за
допомогою належних та допустимих
доказів, з урахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним
обставини того, що ОСОБА_2 не є покупцем
комбайну ні в цілому ні в частині,
оскільки він його не приймав по акту
приймання-передачі та не сплачував за
нього грошових коштів ні в цілому ні в
частині.

Тому, договір купівлі-продажу
зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480»,
серійний номер НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_1 від 02 квітня 2010 року
укладений на Українській товарній
біржі між Приватним підприємством
«Техніка», як членом біржі, з однієї
сторони та ОСОБА_4 і ОСОБА_2, як членами
біржі, з другої сторони є частково
недійсним в частині виникнення прав
покупця у ОСОБА_2.

У зв'язку із частковою недійсністю
договору купівлі-продажу
зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480»,
серійний номер НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_1 від 02 квітня 2010 року у
частині прав покупця у ОСОБА_2 в
останнього не виникло і підстав для
реєстрації за ним права власності, а
зареєстроване право співвласника, на
підставі недійсного договору (його
частини) підлягає скасуванню.

В іншій частині договір
купівлі-продажу зернозбирального
комбайна «CLAAS LEXION 480» від 02 квітня 2010
року є дійсним, оскільки обставини
справи свідчать про те, що він був
вчинений і без включення недійсної
частини та повністю виконаний
позивачем ОСОБА_4, який повністю
оплатив товар та прийняв його.

З урахуванням наведеного, у суду немає
підстав ставити під сумнів
достовірність і правдивість фактів,
повідомлених свідками ОСОБА_4, ОСОБА_9,
ОСОБА_8, ОСОБА_10 Дані про їхню
заінтересованість у результаті
розгляду справи відсутні, їх показання
об'єктивно підтверджуються зібраними у
справі доказами.

Разом із тим, суд критично відноситься
до показів свідків ОСОБА_2 та його
дружини ОСОБА_12 відносно сплати
позивачем по зустрічному позову -
ОСОБА_2 грошових коштів за половину
вартості спірного комбайну, оскільки
це не доводиться жодними письмовими
доказами, іншими свідками та
спростовується запереченнями як
самого продавця - ПП «Техніка» так і
поясненнями свідка ОСОБА_4

І навпаки всі докази в їх сукупності
стверджують, що єдиним покупцем
спірного комбайну був ОСОБА_4, який
уклав договір із ПП «Техніка», прийняв
комбайн та повністю, особисто сплатив
за нього власні грошові засоби, що
визнає і відповідач за первісним
позовом Приватне підприємство
«Техніка».

Посилання представника відповідача на
не доведеність позивачем заявлених
позовних вимог та на пропуск останнім
строку звернення до суду з позовною
заявою, є безпідставними,
спростовуються наведеними
обставинами, а докази, на які
посилається останній, не ґрунтуються
на законі.

Таким чином, зібрані у справі докази та
їх належна оцінка вказують на
наявність підстав для задоволення
первісних позовних вимог та відмови в
задоволенні зустрічних.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, тому з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір у сумі
229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40
(сорок) коп.

Відповідно до ч.1 ст.86 ЦПК України,
витрати, пов'язані з переїздом до
іншого населеного пункту свідків, несе
сторона, яка заявила клопотання про
виклик свідка. Оскільки в судовому
засіданні представником відповідача -
адвокатом ОСОБА_3 було заявлено
клопотання про виклик свідка - ОСОБА_11,
який знаходиться за фактичною адресою
ПП «Техніка»: Київська область,
Білоцерківський район, с.Шкарівка,
вулиця Івана Франка, будинок № 15, та
який прибув з одного населеного пункту
до іншого, з відповідача ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_11 підлягають стягненню
витрати, пов'язані із залученням свідка
у сумі 1769 (одна тисяча сімсот шістдесят
дев'ять) грн. 80 (вісімдесят) коп., що
підтверджено оригіналами квитанцій
(а.с.189,211).

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 203, 215, 217, 655, 662, 664, 691, 692, ЦК України,
ст.ст.10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
Приватного підприємства «Техніка»,
треті особи - Українська товарна біржа
«ТБУ» УТБ «ТБУ», Державна інспекція
сільського господарства в
Дніпропетровській області про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу зернозбирального
комбайну та скасування державної
реєстрації в частині співвласника
комбайну - задовольнити.

Визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу комбайну
зернозбирального «CLAАS LEXION 480», серійний
номер НОМЕР_3, рік випуску 2000,
реєстраційний номер НОМЕР_1 від 02
квітня 2010 року, укладений на
Українській товарній біржі між
Приватним підприємством «Техніка» та
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в частині виникнення
прав покупця у ОСОБА_2.

Скасувати державну реєстрацію
комбайну зернозбирального «CLAАS LEXION 480»,
серійний номер НОМЕР_3, рік випуску 2000,
реєстраційний номер НОМЕР_1 від 08
квітня 2010 року в частині виникнення
прав співвласника у ОСОБА_2, анулювавши
запис про співвласника у графі
«Особливі відмітки»

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судовий збір у сумі 229 (двісті двадцять
дев'ять) грн. 40 (сорок) коп.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, Приватного підприємства
«Техніка», треті особи - Українська
товарна біржа «ТБУ» УТБ «ТБУ», Державна
інспекція сільського господарства в
Дніпропетровській області про
визнання ідеальних часток в праві
спільної сумісної власності,
припинення права власності з виплатою
компенсації та визнання права
власності в цілому на комбайн -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11
витрати пов'язані із залученням свідка
у сумі 1769 (одна тисяча сімсот шістдесят
дев'ять) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.В.
Токар