АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 677/1955/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1115/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Грох Л.М.

при секретарі: Вінярській А.А.

з участю: представника апелянта та
позивача і її представника

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1115/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Красилівського районного суду
Хмельницької області від 03 квітня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
незаконно отриманих коштів, заслухавши
доповідача, пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, судова
колегія ,

В С Т А Н О В И Л А :

07 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом про стягнення
незаконно отриманих відповідачем
спадкових коштів.

В обґрунтування позову позивач
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті
Югорську Ханти-Мансійського
автономного округу Югра Російської
Федерації помер її батько ОСОБА_4, після
смерті якого відкрилась спадщина.

Вона за законодавством України та
за законодавством Російської
Федерації є спадкоємцем першої черги
за законом.

Однак, внаслідок того, що разом з
батьком вона не проживала, про його
смерть та відкриття спадщини дізналась
із запізненням, то спадщину шляхом
обману 17 травня 2011 року оформила її
рідна тітка та сестра спадкодавця
спадкоємець другої черги за законом -
ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_2 18 травня 2011
року за отриманим в нотаріальній
конторі свідоцтвом про право на
спадщину одержала із вкладів

Головуюча в першій інстанції - Чорна
Л.М. Категорія
№ 57

Доповідач - Харчук В.М.

спадкодавця в Няганському відділенні
Ощадного банку Російської Федерації 157
131,49 російських рублів, що в перерахунку
на українську гривню складає 44 586,06
гривень.

Коли вона дізналась про спадщину,
то в судовому порядку через суд
Російської Федерації визнала видане
ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину
недійсним, суд їй поновив строки для
прийняття спадщини і визнав за нею
право на спадкування за законом як
спадкоємцем першої черги.

Після набрання рішенням законної
сили вона оформила свої права на
спадщину в нотаріальній конторі
Російської Федерації, однак на її
вимогу відповідач ОСОБА_2 безпідставно
отримані кошти їй не повертає.

Позивач вважає, що такими діями
відповідача їй заподіяно збитки і на
підставі ст.ст. 22 та 1166 ЦК України
просила стягнути із ОСОБА_2 на її
користь 44 586,06 гривень коштів.

Ці позовні вимоги позивач та її
представник підтримували в судових
засіданнях.

Відповідачка та її представник
позову не визнали.

Рішенням Красилівського
районного суду від 03 квітня 2014 року
позовні вимоги позивача задоволені,
стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 44
586,06 гривень завданої шкоди та судові
витрати в сумі 445,86 гривень.

ОСОБА_2 не погодилась з рішенням
суду першої інстанції від 03 квітня 2014
року, подала апеляційну скаргу на
нього.

Апелянт посилається на те, що суд
безпідставно стягнув з неї зазначену
суму коштів як заподіяні збитки,
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального права - ст.ст. 16, 22 ЦК
України.

Зокрема, відповідно до ст. 45
Конвенції про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах,
ратифікованої Законом України № 240/94-ВР
від 10.11.1994 року, ст.ст. 70, 71, 72 Закону
України «Про міжнародне приватне
право» право спадкування майна
визначається за законодавством
Російської Федерації, так як
спадкодавець постійно проживав у
Російській Федерації і спадкове майно
знаходилось також на території цієї
країни.

Вона визнає факт успадкування
після смерті брата ОСОБА_4 його вкладів
в Ощадному Банку Російської Федерації
на зазначену позивачем суму, однак вона
на правомірних підставах оформила
спадщину після смерті брата в
нотаріальній конторі Російської
Федерації, 17.05.2011 року отримала
відповідне свідоцтво про право на
спадщину за законом, отримала грошові
кошти та витратила їх.

Жодних неправомірних дій вона не
вчиняла, тому будь-яких збитків
позивачу не спричиняла.

Позивачем не доведено факту
спричинення їй збитків. Судом не
враховано, що під збитками слід
розуміти втрати, яких особа зазнала у
зв»язку зі знищенням або пошкодженням
її речі, у зв»язку з порушенням її
цивільного права.

На час отримання нею коштів
ОСОБА_3 не була їх власником.

Визнання виданого в судовому
порядку на її ім»я свідоцтва про право
на спадщину недійсним рішенням
Югорського районного суду Російської
Федерації є лише документом, а не дією,
направленою на виникнення, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов»язків. Тому не можуть бути
застосовані наслідки двосторонньої
реституції як аналогії при визнанні
правочину недійсним.

Апелянт вважає, що правові
наслідки визнаного недійсним
свідоцтва про право на спадщину
повинне вирішуватись судами
Російської Федерації в рамках
спадкового провадження за останнім
місцем постійного проживання
спадкодавця.

Тому апелянт просить скасувати
рішення Красилівського районного суду
від 03 квітня 2014 року, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта підлягає частковому
задоволенню, а рішення Красилівського
районного суду від 03 квітня 2014 року
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову ОСОБА_3 з інших
правових підстав з мотивів
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права, порушення судом норм
процесуального права - ст.ст. 16, 22 ЦК
України, ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60, 213, 214, 309
ЦПК України суд вирішує цивільний спір
на засадах змагальності та
диспозитивності не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Кожна сторона доказами повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, що беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може грунтуватись
на припущеннях.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог чи заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення судового
рішення суд вирішує, в тому числі, такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або у позові
відмовити.

Суд апеляційної інстанції
задовольняє повністю чи частково
апеляційну скаргу апелянта, скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове рішення, якщо суд неповно
порушив або неправильно застосував
норми матеріального та процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача ОСОБА_3 та стягуючи на її
користь із відповідача ОСОБА_2 44 586,06
гривень коштів, а також судовий збір в
сумі 445,86 гривень, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_3 є спадкоємцем
першої черги за законом після смерті
батька ОСОБА_4, а відповідач ОСОБА_2 є
спадкоємцем другої черги за законом
після смерті брата ОСОБА_4

Отримання спадкових коштів
спадкоємцем другої черги за законом
ОСОБА_2 порушило права спадкоємця
першої черги за законом ОСОБА_3,
заподіяло останній збитки (шкоду) на
суму 44 586,06 гривень, а тому ці збитки
підлягають стягненню на користь
позивача.

Однак, такі висновки суду першої
інстанції зроблені з неправильним
застосуванням норм матеріального
права - ст.ст. 16, 22 ЦК України, а тому
рішення суду першої інстанції є
незаконним і необґрунтованим,
ухваленим з порушенням ст.ст. 213-214 ЦПК
України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
рідною донькою, а ОСОБА_2 є рідною
сестрою ОСОБА_4, який постійно проживав
в місті Югорську Ханти-Мансійського
автономного округу - Югри Російської
Федерації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і після
його смерті відкрилась спадщина.

ОСОБА_3 не знала про смерть
батька та про відкриття спадщини, тому
своєчасно не звернулась до
нотаріальної контори Російської
Федерації за місцем відкриття спадщини
з відповідною заявою про прийняття
спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 своєчасно
звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини і 17
травня 2011 року отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом як
спадкоємець другої черги за законом.

В Няганському відділенні
Ощадного банку Російської Федерації
18.05.2011 року ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину
отримала 157 131,49 російських рублів
спадкових коштів, що належали
спадкодавцю, привезла їх додому за
постійним місцем проживання в місто
Красилів та використала на власні
потреби.

За позовом ОСОБА_3 рішенням
Югорського районного суду від 27 грудня
2011 року ОСОБА_3 поновлено строк для
прийняття спадщини після смерті батька
ОСОБА_4, визнано недійсними видані 17
травня 2011 року нотаріусом по місту
Югорську і Советському району ОСОБА_6
свідоцтва про право на спадщину за
законом спадкоємцю другої черги за
законом ОСОБА_2. Рішення суду
переглядалось в касаційному порядку і
набрало законної сили.

На підставі цього рішення суду
ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса
нотаріального округу Советського
району і міста Югри Ханти-Мансійського
автономного округу Югри Тюменьської
області Російської Федерації із заявою
про прийняття спадщини та видачу
свідоцтва про право на спадщину.

28 грудня 2012 року нотаріусом цієї
нотаріальної контори за реєстром № 18-532
у спадковій справі № 832008 видане
свідоцтво про право на спадщину
спадкоємцю першої черги за законом
ОСОБА_3 на грошові вклади з відсотками
та компенсаціями в Няганському
відділенні Ощадного банку Російської
Федерації, але отримати цих коштів
ОСОБА_3 не змогла, так як їх отримала
18.05.2011 року ОСОБА_2

17 жовтня 2013 року ОСОБА_3
звернулась до ОСОБА_2 з письмовою
претензією про повернення
успадкованих нею коштів, однак остання
відмовилась ці кошти повернути.

Наведені обставини фактично
визнаються повністю сторонами у справі
та повністю підтверджуються
дослідженими судом письмовими
доказами: свідоцтвом про смерть
спадкодавця, свідоцтвами про
народження та одруження його доньки та
позивача у справі, копіями рішення
Югорського районного суду та свідоцтва
про право на спадщину за законом,
письмовою претензією з розпискою
відповідача, копією листа Ощадного
банку Російської Федерації (а.с.4-22).

Відповідно до ст.ст.16, 22, 1166 ЦК
України способами захисту цивільного
права можуть бути вимоги щодо визнання
права, припинення дії,яка порушує
право, відновлення становища, яке
існувало до порушення, відшкодування
збитків та майнової шкоди.

Суд може відновити порушене
цивільне право і в інший спосіб, що
встановлений законом.

Під збитками законодавець
розуміє втрати, яких особа зазнала у
зв»язку зі знищенням або пошкодженням
її речі, а також витрати, які ця особа
зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права.

На вимогу особи, які завдано
шкоди, та відповідно до обставин справи
майнова шкода може бути відшкодована і
в інший спосіб, зокрема шляхом передачі
речі в натурі, передання речі того є
роду та тієї ж якості, полагодження
пошкодженої речі тощо.

Майнова шкода, завдана
неправомірними діями чи бездіяльністю
майну фізичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди
необхідний склад деліктного
правопорушення: неправомірна дія чи
бездіяльність особи, що заподіяла
шкоду, факт заподіяння такої шкоди,
причинний зв»язок міх неправомірними
діями чи бездіяльністю та шкідливими
наслідками, що наступили, вина особи,
яка заподіяла шкоду. За відсутності
складу деліктного правопорушення
шкода не може відшкодовуватись.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов»язана повернути
потерпілому це майно. Особа
зобов»язана повернути майно і тоді,
коли підстава, на якій воно набуте,
згодом відпала.

Ці положення застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Ці положення застосовуються
також до вимог про витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; відшкодування шкоди особою,
яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Зі змісту позовної заяви
позивача ОСОБА_3 вбачається, що вона
вимагає від ОСОБА_2 повернути їй
безпідставно отримані останньою
спадкові кошти після смерті батька
ОСОБА_4 в сумі 157 131,49 російських рублів,
що за офіційним курсом Національного
Банку України (157 131,49х2.8375:10) складає 44
586,06 гривень.

При цьому позивач неправильно
посилається на ст. ст. 22 та 1166 ЦК
України, які регулюють відшкодування
шкоди, заподіяної при виникненні
деліктних правовідносин.

Суд першої інстанції при цьому
не звернув увагу на те, що спірні
правовідносини регулюються ст. 1212 ЦК
України, неправильно мотивував своє
рішення. Тому це рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову - відшкодування
шкоди з підстав ст. 1212 ЦК України, що не
порушує принципу диспозитивності,
передбаченого ст. 11 ЦПК України. По суті
позивач в тексті позовної заяви
посилається на ці ж фактичні обставини,
які регулюються зазначеною нормою
матеріального права, однак в
прохальній частині позивач помилково
зазначає ст.ст. 22 та 1166 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги
апелянта та відповідача ОСОБА_2 щодо
підсудності спору компетентному суду
Російської Федерації не можуть бути
взяті до уваги.

З матеріалів справи вбачається,
що спір з приводу успадкованого майна
вже вирішений Югорським районним
судом Ханти-Мансійського автономного
округу - Югри шляхом ухвалення рішення
від 27 грудня 2011 року щодо визнання
права ОСОБА_3 успадкувати майно ОСОБА_4
як спадкоємиці першої черги,
відновлення їй строку для
успадкування, визнання недійсними
виданих спадкоємцю другої черги за
законом ОСОБА_2 свідоцтв про право на
спадщину.

Право ОСОБА_3 на успадковані
кошти також підтверджено компетентним
органом - нотаріальною конторою
Советського району і міста Югри шляхом
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом спадкоємцю першої черги на
спірні кошти.

Тому спір та правовідносини по
успадкуванню вже вирішено
компетентними органами Російської
Федерації.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є громадянами
України, постійно проживають та
зареєстровані в АДРЕСА_1, отримані
спадкові кошти ОСОБА_2 привезла та
використала в місті Красилові,
відмовляється їх повернути позивачу
ОСОБА_3.

Тому компетентним у вирішенні
спору відповідно до положень
Конвенції про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах та
відповідно до положень Закону України
«Про міжнародне приватне право» є саме
Красилівський районний суд
Хмельницької області, який і вирішив
спір.

Не ґрунтуються на вимогах Закону
і доводи апеляційної скарги апелянта в
тому, що вона правомірно оформила
спадщину, отримала успадковані кошти,
не порушувала вимоги законодавства при
цьому, визнані недійсними свідоцтва
про право на спадщину не є визнаними
недійсними правочинами, а тому не може
наставати реституція - повернення
отриманих коштів.

В даному випадку не вирішується
питання застосування реституції при
визнанні недійсними правочинів.

Положення ст. 1212 ЦК України, які
регулюються спірні правовідносини,
якраз і передбачають можливість та
необхідність стягнення зазначених
коштів, навіть набутих правомірно на
відповідній правовій підставі, але
коли ця підстава в наступному відпала.
В даному випадку якраз і має місце така
ситуація, коли ОСОБА_2 отримала
спадкові кошти на підставі
успадкування, як спадкоємець другої
черги за законом, але ця підстава в
наступному була визнана судом
недійсною і відпала. Тому отримані
кошти підлягають стягненню на користь
належного спадкоємця першої черги за
законом ОСОБА_3

Не ґрунтуються на встановлених
обставинах та нормах права і інші
доводи апеляційної скарги апелянта.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314-316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково, рішення Красилівського
районного суду від 03 квітня 2014 року
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 157 181,49 (сто п»ятдесят сім тисяч
сто вісімдесят один) російських рублів
успадкованих коштів, що в перерахунку
за офіційним курсом Національного
Банку України складає 44 586,26 (сорок
чотири тисячі п»ятсот вісімдесят
шість) гривень, а також сплачений
судовий збір в сумі 445,86 гривень.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду
В.М. Харчук