АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1703/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шавула В. С. Доповідач - Каратаєва
Л.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П., Кочкової
Н.О.

при секретарі - Гасанової С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
25 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Дніпропетровської
міської ради про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом , -

в с т а н о в и л а:

25 листопада 2013 року
Ленінським районним судом м.
Дніпропетровська ухвалено рішення про
задоволення позову ОСОБА_4 до
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом. Визнано за
ОСОБА_4 в порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_5,
право власності на житловий будинок
літ.А-1, що знаходиться по АДРЕСА_1, який
складається із: 1-1 - коридор, площею 4,8
кв.м., 1-2 - житлова, площею 25,4 кв.м., 1-3 -
житлова, площею 7,6 кв.м., 1-4 - житлова,
площею 7,4 кв.м., 1-5 - кухня, площею 7,7 кв.м.,
1-6 - ванна, площею 3,9 кв.м., житловою
площею будинку 40,4 кв.м., загальною
площею 56,8 кв.м. з господарськими
будівлями та спорудами: літ.Б - літня
кухня, літ.Д - гараж, літ.Г - вбиральня,
літ.Е - накриття, №1-3 - огорожі, №4 -
водоколонки. Визнано за ОСОБА_4, в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_5, право власності
на земельну ділянку площею 513,0 кв.м.,
кадастровий №:08:124:0002, розташовану
за адресою АДРЕСА_1.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, Дніпропетровська міська
рада подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, згідно свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1 від 25.06.1955 року,
ОСОБА_6 (після укладення шлюбу з ОСОБА_7
змінила прізвище на ОСОБА_6) є донькою
ОСОБА_5, (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 26 лютого 2002
року ОСОБА_5 являлась власником жилого
будинку АДРЕСА_1, право власності на яке
зареєстровано належним чином
Дніпропетровським бюро технічної
інвентаризації 28.03.2002 року та записано
в реєстрову книгу №393 за реєстровим №33
(а.с.21).

На підставі рішення Дніпропетровської
міської ради №139/19 від 19 вересня 2007
року, ОСОБА_5 отримала у власність
земельну ділянку для обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд по АДРЕСА_1, площею 513 кв.м. за
кадастровим №:08:124:0002 (а.с.10-13).

Згідно довідки Дніпропетровського
міського відділу ДП «Центр державного
земельного кадастру при Держкомземі
України» Дніпропетровської
регіональної філії №1552/1 від 30.07.2009 року
зазначено, що державний акт на право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_5 був
знищений під час пожежі 04 серпня 2008
року в приміщенні інституту
«Дніпроцивільпроект» (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5. Після її
смерті відкрилась спадщина на нерухоме
майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1
(а.с.6).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Так як, позивачка постійно проживала із
померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, вона
вважається такою, що фактично прийняла
спадщину після її смерті.

Але, державним нотаріусом Другої
Дніпропетровської нотаріальної
контори було відмовлено ОСОБА_4 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
після смерті ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку площею 513 кв.м.
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно відомостей із спадкового
реєстру, з заявами про прийняття або
відмову від спадщини до Другої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори ніхто не
звертався, свідоцтв про право на
спадщину не видавалось (а.с.58-61).

З статті 1261 ЦК України вбачається, що у
першу чергу право власності на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив та батьки.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Якщо спадщину прийняло
кілька спадкоємців, свідоцтво про
право на спадщину видається кожному з
них із визначенням імені та часток у
спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

У відповідності до п.23 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» №7 від 30.05.2008 року,
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Відповідно до ст.. 1225 ЦК України, право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового

призначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені.

Згідно ст..78 Земельного кодексу
України, право власності на землю - це
право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, цього Кодексу, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них.

За ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України,
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі: а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності; в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

За вказаних підстав, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є
доведеними та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність дублікату державного акту
на землю на наявність самовільно
збудованого гаражу на території
домоволодіння не можуть бути підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки в матеріалах
справи наявне рішення
Дніпропетровської міської ради від
19.09.2007 р. № 139/19, відповідно до якого
матері позивачки ОСОБА_5 передана у
власність земельна ділянка, її право
власності ніким не оспорюється, а
Державний акт було знищено, що
підтверджується довідки
Дніпропетровського міського відділу
ДП «Центр державного земельного
кадастру при Держкомземі України»
Дніпропетровської регіональної філії
№1552/1 від 30.07.2009 року, гараж на території
домоволодіння був побудований у 1979 р.,
що зазначено в технічному паспорті,
тому він не потребує додаткового вводу
в експлуатацію та визнання додатково
права власності на нього, до цього часу
ніким не було заявлено про порушення
будь-яких прав.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу
Дніпропетровської міської ради
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 25
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді