РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4765/14-ц

пр. № 2/759/2840/14

30 травня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі суду:
суддя Величко Т.О. при секретарі:
Самайда А.В. розглянувши цивільну
справу за

за позовом ТОВ «Цифротекс»

до ОСОБА_1

про про звернення стягнення
на предмет застави, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із вказаним
позовом до суду посилаючись на те, що
згідно рішення Господарського суду
Донецької обл. від 01.04.2009 року по справі
№3644 за позовом ТОВ «Цифротекс» до ФОП
ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3 стягнуто з ФОП
ОСОБА_2 основний борг у розмірі 152 423,15
грн,182,5% річних в сумі 52 478,68грн, витрати
по оплаті державного збору у
рлзмірі2049,01 грн.,витрати ІТЗ в сумі 58,78
грн., всього 207009,62 грн. Позивач зазначав,
що з метою належного виконання
Договору поставки від 15.11.2007 року між
ТОВ «Цифротекс» та ОСОБА_2 був
укладений Договір застави № 071115 від
15.11.2007 р відповідно до умов якого ОСОБА_2
передала у заставу ТОВ «Цифротекс»
належний їй на праві власності
автомобіль Toyota Prado, чорний, рік випуску -
2005, реєстраційний номер НОМЕР_2,кузов
НОМЕР_6, технічний паспорт НОМЕР_7,
виданий Донецьким МРЕВ-1 від 31.10.2005 р,
оціночною вартістю 100 000 грн.
Позивач зазначав, що ОСОБА_2на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності від 26.12.2008 року,
зареєстрованої у реєстрі уповноважила
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 експлуатувати та
розпоряджатися ( продати, обміняти,
заставляти,здавати в оренду) належним
ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про
реєстрацію ТЗ НОМЕР_7, виданого
Донецьким МРЕВ-1, Донецької обл., 31.08.2005р,
автомобілем Toyota Prado, 2005 р.в., двигун
НОМЕР_8 (шасі, рама,кузов,коляска) №
НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_2,
зареєстрований Донецьким МРЕВ-1,
Донецької обл.,31.08.2005 року. Позивач
зазначав, що 27.12.2008 року без згоди ТОВ
«Цифротекс», автомобіль було знято з
обліку у Донецькому МРЕВ-1, а 31.03.2009 р
автомобіль було поставлено на облік у
Донецькому МРЕВ-1, реєстраційний номер
НОМЕР_3 та зареєстровано за ОСОБА_6
Позивач зазначав, що рішенням
Будьонівського районного суду м.
Донецька від 12.05.2011 року договір
купівлі-продажу спірного автомобіля
між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було визнано
недійсним. Позивач зазначав, що під час
розгляду справи у суді ОСОБА_6
здійснила відчуження спірного
автомобіля на користь ОСОБА_7, яка в
свою чергу здійснила відчуження
спірного автомобіля на користь ОСОБА_8
ОСОБА_8 на підставі довідки-рахунку №
415006 від 26.07.2012 р здійснив відчуження
спірного автомобіля на користь ОСОБА_1

Позивач зазначав, що у зв»язку із
невиконанням основного зобов»язання
ТОВ «Цифротекс» було зареєстровано
звернення стягнення на спірний
автомобіль в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна., дату не
вказав, а тому просить суд позов
задовольнити звернути стягнення на
предмет застави автомобілем Toyota Prado, 2005
р.в., двигун НОМЕР_8 (шасі,
рама,кузов,коляска) № НОМЕР_6,д.н.з.
НОМЕР_4. Визнати за ТОВ «Цифротекс»
право власності на автомобіль
автомобілем Toyota Prado, 2005 р.в., двигун
НОМЕР_8 (шасі, рама,кузов,коляска) №
НОМЕР_6. Витребувати у відповідача
ОСОБА_1 та передати позивачу ТОВ
«Цифротекс» автомобіль автомобілем
Toyota Prado, 2005 р.в., двигун НОМЕР_8 (шасі,
рама,кузов,коляска) № НОМЕР_6.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги та просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача проти
позову заперечувала, подала письмові
заперечення проти позову ( а.с.38-44),
просила суд у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на те, що
відповідач є добросовісним набувачем
спірного автомобіля у розумінні ст.
330,338 ЦК України, що згідно ч.1 ст.10
Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень» у
разі відчуження рухомого майна
боржником, який не мав права його
відчужувати, особа що придбала це майно
за відплатним договором вважається
його добросовісним набувачем, згідно
ст. 388 ЦК України. Добросовісний набувач
набуває право власності на таке рухоме
майно без обтяжень. Зазначала, що
відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» обтяжував права
якого порушені внаслідок дій боржника,
визначених цією статтею, вправі
вимагати від боржника відшкодування
завданих збитків.
Зазначала, що згідно ст. 11 Закону
України «Про заставу» сторонами
правовідносин застави є виключно
заставодавець та заставодержатель,
якими можуть бути фізичні, юридичні
особи та держава. Зазначала, що згідно
ч.2 ст.27 Закону України « Про заставу»
застава зберігає силу і у випадках коли
у встановленому законом порядку
відбувається переуступка
заставодержателем забезпеченої
заставою вимоги іншій особі або
переведення боржником боргу, який
виник із забезпеченої заставою вимоги,
на іншу особу. Відповідно до ч.5 ,ч.6 ст.28
закону України «Про заставу застава
припиняється при закінчені терміну дії
права, що складає предмет застави; в
інших випадках припинення
зобов»язання, установлених законом. А
тому відповідач стверджує, що ОСОБА_1 є
добросовісним набувачем та законним
власником автомобіля Toyota Prado, 2005 р.в.,
двигун НОМЕР_8 (шасі, рама,кузов,коляска)
№ НОМЕР_6,д.н.з. НОМЕР_4, відповідно до
закону дане рухоме майно в нього не
може бути витребуване, всі обтяження
щодо цього майна припинили свою дію при
переході майнових прав на нього до
добросовісних набувачів, якими є
попередні власники, в тому числі, і
ОСОБА_8 Між позивачем ТОВ «Цифротекс»
та відповідачем ОСОБА_1 відсутні
правовідносини, що регулюються нормами
права, яким позивач обґрунтовує свої
позовні вимоги, а тому просить су у
задоволенні позову відмовити.

Суд заслухавши думку представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши письмові докази доручені до
справи встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно
рішення Господарського суду Донецької
обл. від 01.04.2009 року по справі №3644 за
позовом ТОВ «Цифротекс» до ФОП ОСОБА_2,
ФОП ОСОБА_3 стягнуто з ФОП ОСОБА_2
основний борг у розмірі 152 423,15 грн,182,5%
річних в сумі 52 478,68грн, витрати по
оплаті державного збору у рлзмірі2049,01
грн.,витрати ІТЗ в сумі 58,78 грн., всього
207009,62 грн.( а.с.6-9).

Судом встановлено, що згідно рішення
Будьонівського районного суду м.
Донецька від 12.05.2011 року договір
купівлі-продажу спірного автомобіля
між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було визнано
недійсним (а.с.15-17), але згідно вказаного
доказу таке рішення не набрало
законної сили.

Судом встановлено, що згідно
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 02.07.2013 року ( а.с.19-20) ОСОБА_1
визнано добросовісним набувачем
автомобілем Toyota Prado, 2005 р.в., №
НОМЕР_6,д.н.з. НОМЕР_4.

Судом встановлено, що згідно
Договору заставі №071115 від 15.11.2007 року,
заставодавець ОСОБА_2 передала
заставодержателю ТОВ «Цифротекс» на
виконання зобов»язання за Основним
договором №071114 від 14.11.2007 року( а.с.10-14).

Судом встановлено, що згідно
довідки (а.с.23) заборгованість ОСОБА_2
(код НОМЕР_5) згідно виконавчого листа
від 13.04.2009 року сплачена на 28.02.2014 року 8
282,88 грн.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні данні, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці данні
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко-і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України
суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст.212ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»активному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає і
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийняття.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в
разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом; основне зобов'язання -
зобов'язання боржника за договорами
позики, кредиту, купівлі-продажу,
лізингу, а також зобов'язання, яке
виникає з інших підстав, виконання
якого забезпечене
іпотекою;іпотекодавець - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель; іпотекодержатель
- кредитор за основним зобов'язанням.

Закон України «Про іпотеку» є
спеціальним законом, що регулює
відповідні відносини у сфері іпотеки.

Відповідно до п. 38 Постанови №5
від 30.03.2012 року Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
законодавства при вирішення спорів,
щодо кредитних правовідносин»
передбачено, що випадку якщо
іпотекодержатель не реалізував
способів позасудового врегулювання
звернення стягнення на предмет
іпотеки, зокрема, шляхом укладення
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, який передбачав би
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки у рахунок
виконання основного зобов'язання
(стаття 37 Закону України «Про іпотеку»),
він має право звернутися до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до статті 39
цього Закону, а не з позовом про
визнання права власності на нерухоме
майно. Наявність договору про
позасудове врегулювання звернення
стягнення на предмет іпотеки не
позбавляє іпотекодержателя права
звернення стягнення на предмет іпотеки
в судовому порядку.

Відповідно до ст. 39 Закону України
«Про іпотку» судом позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рішенні суду зазначаються:загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки;опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя;заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні;спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленоїстаттею 38 цього
Закону;пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки;початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.Одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя виносить рішення про
виселення мешканців за наявності
підстав, передбачених законом, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення. Суд вправі
відмовити у задоволенні позову
іпотекодержателя про дострокове
звернення стягнення на предмет
іпотеки, якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

Відстрочка виконання рішення
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки не допускається у разі,
якщо:іпотеку включено до іпотечного
пулу;відстрочка може призвести до
істотного погіршення фінансового
стану іпотекодержателя;проти
іпотекодавця чи іпотекодержателя
порушено справу про банкрутство.

Відповідно до ст.41 цього ж Закону
Реалізація предмета іпотеки, на який
звертається стягнення за рішенням суду
або за виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України "Про виконавче
провадження", з дотриманням вимог цього
Закону. Реалізація предмета іпотеки
здійснюється у населеному пункті за
місцем його розташування, а якщо
предмет іпотеки перебуває за межами
населеного пункту, його реалізація
здійснюється у найближчому населеному
пункті або районному центрі на
території, на яку поширюються
повноваження відділу державної
виконавчої служби, на виконанні якого
перебуває рішення суду, або виконавчий
напис нотаріуса про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.п. 41-44 Постанови №5 від
30.03.2012 року Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
законодавства при вирішення спорів,
щодо кредитних правовідносин» при
вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Оскільки вказане положення
закону є оціночним, то суд має належним
чином його мотивувати, співставити
обставини зі змістом цього поняття,
визначитись, чи не суперечить його
застосування загальному змісту та
призначенню права, яким урегульовано
конкретні відносини (зокрема про право
на першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті 3 ЦК).Резолютивна
частина рішення суду в разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39
Закону України «Про іпотеку», так і
положенням пункту 4 частини першої
статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).При цьому суд не може
одночасно звернути стягнення на
предмет іпотеки та стягнути суму
заборгованості за кредитним договором.
У такому випадку суд має зазначити в
резолютивній частині рішення лише про
звернення стягнення на предмет іпотеки
із зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України «Про іпотеку»
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Відповідно до ст. 10 Закону України
« Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» передбачено, що у
разі відчуження рухомого майна
боржником, який не мав права його
відчужувати, особа, що придбала це
майно за відплатним договором,
вважається його добросовісним
набувачем згідно зі статтею 388
Цивільного кодексу України за умови
відсутності в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна (далі -
Державний реєстр) відомостей про
обтяження цього рухомого майна.
Добросовісний набувач набуває право
власності на таке рухоме майно без
обтяжень.

У разі передачі рухомого майна в
забезпечення боржником, який не мав на
це права, таке забезпечення є чинним,
якщо в Державному реєстрі немає
відомостей про попереднє обтяження
відповідного рухомого майна.

Обтяжувач, права якого порушені
внаслідок дій боржника, визначених
цією статтею, вправі вимагати від
боржника відшкодування завданих
збитків.

Судом встановлено, що відомості
про заставу вказаного спірного
транспортного засобу, згідно Витягу з
державного реєстру обтяжень рухомого
майна внесено 27.03.2008 року, як
встановлено рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 02.07.2013 року (
а.с.45), що ОСОБА_8 продав спірний
транспортний засіб ОСОБА_1 26.07.2012 року,
та як встановлено рішенням суду, та
день продажу в Державному реєстрі
відомості про обтяження спірного
автомобіля за всіма видами запиту були
відсутні.

А тому зважаючи на те, що
Договором застави №071115 від1 5.11.2007 року
не передбачені підстави щодо
задоволення вимог іпотекодержателя
шляхом визнання права власності, на
предмет застави, та витребування від
заставодавця та передання у власність
предмету заставі, такі ж підстави не
передбачені у законодавстві, зважаючи
на те, що відповідач ОСОБА_1 є
добросовісним набувачем автомобіля
Toyota Prado, 2005 р.в., № НОМЕР_6,д.н.з. НОМЕР_4, та
на переконання суду у порядку ст. 10
Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
ОСОБА_1 відомості про обтяження не були
внесені до реєстру то добросовісний
набувач набуває право власності на
таке рухоме майно без обтяжень, а тому
суд дійшов висновку, що позов не
доведений та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати відшкодуванню не
підлягають.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 6,11,14,15,16, 123,548,593,611,653,659 ЦК України,
ст.ст. 10,11, 57-61, 88, 208-208, 212-218,294 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Святошинський районний суд м. Києва,
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з часу його
проголошення, у разі відсутності осіб,
протягом десяти днів з часу отримання
копії рішення суду.

Суддя:
Т.О. Величко