Справа №299/4581/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Фазикош Г.В., Куцин М.М.,

при секретарі - Чучка Н.В.,

без участі сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгород справу за апеляційною скаргою
представника за довіреністю Шуліки
І.В., яка діє в інтересах ПАТ КБ
«ПриватБанк», на рішення
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 06 березня 2014
року по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»,
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивував тим, що
відповідно до укладеного договору
№MKG0SE00000503 від 30.08.2006 року ОСОБА_2 отримав
кредит у розмірі 5000,00 грн., який
зобов'язався повернути та сплатити
відсотки за користування кредитними
коштами в строки та в порядку,
встановлених кредитним договором.
Позичальник неналежним чином
виконував взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором, і його
заборгованість станом на 20.12.2013 року
становить 48669,10 грн. Посилаючись на дані
обставини Банк просив стягнути з
відповідача на його користь суму
заборгованості та судові витрати по
справі.

Заочним рішенням Виноградівського
районного суду Закарпатської області
від 06 березня 2014 року в задоволені
позову відмовлено. Зокрема, суд першої
інстанції застосував строк позовної
давності і на цій підставі відмовив у
задоволенні позову.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним
рішення першої інстанції, представник
за довіреністю Шуліка І.В., яка діє в
інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», подала
апеляційну скаргу, якою просить
скасувати рішення Виноградівського
районного суду Закарпатської області
від 6 березня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги повністю, мотивуючи це неповним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи та порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів проходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що
умови договору відповідачем порушено,
але позивач пропустив строк позовної
давності.

Це обґрунтування рішення суду не
відповідає діючому законодавству:
відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення рішення.

Дана позиція підтверджується судовою
практикою. Зокрема, дане питання
висвітлене Постанові ВСУ у справі №
6-126цс13 від 20.11.2013 року.

Про це зазначено також і у постанові
Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ №7 від 7 лютого 2014 р.
«Про внесення змін і доповнень до
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
в якій п.31 викладено в такій редакції:
при застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що
ЦК не передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Таким чином, відмова у
задоволенні позову по цій причині є
невірною, а констатація в
оскаржуваному рішенні суду першої
інстанції про наявність боргових
зобов'язань відповідача перед банком є
правильною, що підтверджено
договірними відносинами між сторонами
по справі та відповідним розрахунком
заборгованості позичальника.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи та
суперечать матеріальному закону.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
неправильне застосування норм
матеріального права, та недоведеності
позивачем позову є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника за
довіреністю Шуліки І.В., яка діє в
інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», -
задовольнити.

Рішення Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 6
березня 2014 року, - скасувати, ухваливши
по справі нове рішення, яким позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» заборгованість у розмірі
48669,10 грн. за кредитним договором
№MKG0SE00000503 від 30.08.2006 року.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: