Справа №490/2037/13-ц 03.06.2014 03.06.2014 03.06.2014
провадження № 22ц/784/1693/2014
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач в апеляційній інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Базовкіної Т.М.,

суддів: Лівінського І.В.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання
Богатирьовій В.А,

за участі представника позивачів
ОСОБА_3,

представника відповідачки
ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5 та ОСОБА_6

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 лютого 2014 року

за позовом

ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя
особа міжнаціональна універсальна
товарно-сировинна біржа «Епсілон» про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_8 до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_5,
ОСОБА_6, міжнаціональна універсальна
товарно-сировинна біржа «Епсілон» про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6
звернулися з позовом до ОСОБА_7 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу.

Позивачі зазначали, що з січня 1995 року
їх батько ОСОБА_9 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 3
березня 2003 року вони за спільні кошти
придбали магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
адресою АДРЕСА_2 А 5 травня того ж року
вони придбали квартиру АДРЕСА_1.

23 листопада 2003 року ОСОБА_7 продала
вказане майно ОСОБА_8, відповідно до
договору купівлі-продажу, посвідченого
на міжнаціональній універсальній
товарно-сировинній біржі «Епсілон» за
реєстровим № 200/1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року їх батько помер.

Посилаючись на те, що спірний договір
купівлі-продажу було укладено на
товарній біржі без нотаріального його
посвідчення, на те, що їх батько не
надавав нотаріально засвідченої згоди
на продаж цього майна, яке було
придбане за час шлюбу, а також на те, що
спірний договір взагалі не було
укладено, а сфальсифіковано та
підписано вже після смерті батька,
позивачі просили суд визнати спірний
договір недійсним.

Судом до участі у справі як
співвідповідача залучено ОСОБА_8, яка
під час розгляду справи подала
зустрічний позов до ОСОБА_10, в якому
просила суд визнати спірний договір
купівлі-продажу дійсним та визнати за
нею право власності на вказане майно,
посилаючись на відповідність цього
договору норам діючого законодавства.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 лютого 2014 року в
задоволенні первісного та зустрічного
позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просили рішення суду скасувати в
частині відмови в задоволенні їх
позову та ухвали нове, яким
задовольнити їх позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
вважав, що первісний позов не підлягає
задоволенню в зв'язку з
безпідставністю вимог, встановивши при
цьому також, що позивачами пропущено
строк для звернення з позовом без
поважної причини.

Однак, не з усіма висновками суду можна
погодитись в повній мірі.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 1995 року. Під
час перебування у шлюбі, за окремими
договорами від 3 березня та 5 травня 2003
року остання придбала відповідно
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою
АДРЕСА_2 та квартиру НОМЕР_1 за тією ж
адресою.

23 листопада 2003 року ОСОБА_7 продала
вказане майно ОСОБА_8, відповідно до
договору купівлі-продажу, який
зареєстровано на міжнаціональній
універсальній товарно-сировинній
біржі «Епсілон» за № 200/1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 помер.

Спадкоємці ОСОБА_9 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6
поставили питання про визнання
вказаного договору недійсним.

Отже, спірним майном є як квартира, так
і нежитлове приміщення магазину.

Відповідно до ст. 227 ЦК України (в
редакції 1963 року) договір
купівлі-продажу житлового будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією із сторін є
громадянин. Недодержання цієї вимоги
тягне за собою недійсність договору.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про
товарну біржу" від 10 грудня 1991 року
угоди, зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладеним в
п. 4 постанови № 3 від 28 квітня 1978 року
«Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» зі змінами
та доповненнями, з підстав
недодержання нотаріальної форми
визнаються недійсними тільки угоди,
які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема, договори
довічного утримання; застави,
купівлі-продажу, в тому числі при
придбанні на біржових торгах, міни або
дарування жилого будинку (квартири) чи
його (її) частини.

Отже, на час укладання спірної угоди
чинне законодавство передбачало
дотримання обов'язкової нотаріальної
форми лише при відчуженні житлових
приміщень.

При цьому, письмове погодження другого
подружжя також вимагалось лише при
відчуженні житлових приміщень (ст. 23
КпШС України).

Таким чином, спірний договір купівлі
продажу щодо нежитлового приміщення -
магазину, не суперечить чинному на
момент укладення цієї угоди
законодавству.

Доводи позивачів про те, що продаж
спірного майна було здійснено вже
після смерті спадкоємця, є не
обґрунтованим, оскільки належних
доказів цього вони суду не надали, хоча
це є їх обов'язком відповідно до вимог
ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що зазначені позивачами
підстави для визнання недійсним
спірного договору купівлі-продажу
магазину - відсутні.

Таким чином, основний висновок суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні таких вимог є правильним, а
тому рішення в цій частині підлягає
залишенню без зміни.

Разом з тим, відмовляючи в позові про
визнання недійсним спірного договору
купівлі продажу щодо відчуження
квартири за безпідставністю, суду
першої інстанції не врахував зазначені
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України та вимоги ст. 227 ЦК України (в
редакції 1963 року), про необхідність
нотаріального посвідчення угод, за
яким відчужуються житлові приміщення.

Отже, реєстрація спірного договору
купівлі продажу квартири лише на
товарній біржі, без подальшого
нотаріально посвідчення, тягне за
собою недійсність такого договору за
правилами ст. 47 ЦК України (в редакції
1963 року).

Водночас, з вимогою про визнання
недійсним вказаного договору,
укладеного в листопаді 2003 року,
позивачі звернулись лише в лютому 2013
року.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом зазначеної норми
законодавець виходить не тільки з
безпосередньої обізнаності особи про
факти порушення її прав, а й об'єктивної
можливості цієї особи знати про ці
факти.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 21 травня 2014 року у справі № 6-7цс14.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачі знали про перебування
спірного майна у спільній власності
подружжя спадкодавця з часу його
набуття, тобто з 2003 року.

Зазначені обставини підтвердила також
представник позивачів в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 1297-1298 ЦК
України спадкоємець, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, зобов'язаний звернутися до
нотаріуса за видачею йому свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме
майно, яке видається після закінчення
шести місяців з часу відкриття
спадщини.

Отже, прийнявши своєчасно спадщину
після смерті батька, позивачі мали
об'єктивну можливість дізнатись про те,
що спірне майно не входить до складу
спадщини в зв'язку з його відчуженням,
під час оформлення права на спадщину за
правилами ст.ст. 1297-1298 ЦК України, після
закінчення шестимісячного строку з
часу відкриття спадщини, тобто
принаймні в березні-квітні 2006 року.

Будь-яких поважних причин пропуску
такого строку позивачі не зазначили.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позивачі звернулись з
вимогою про визнання недійсним
спірного договору купівлі продажу щодо
відчуження квартири після спливу
позовної давності, про застосування
якої заявлено відповідачкою, що є
підставою для відмови у позові на
підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Доводи апелянтів про те, що вони
довідалися про існування
оскаржуваного правочину лише в
листопаді 2012 року, під час судового
розгляду справи за їх позовом про
визнання права власності на спірне
нерухоме майно, не можна вважати
достатнім доказом своєчасного
звернення позивачів з даним позовом,
виходячи з наведених вище підстав.

Оскільки суд першої інстанції відмовив
в задоволенні позову про визнання
недійсним спірного договору купівлі
продажу щодо відчуження квартири з
інших підстав, рішення суду підлягає
зміні в частині підстав відмови
відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України.

Рішення суду в частині зустрічного
позову сторони не оскаржували, а тому в
цій частині колегія суддів рішення не
перевіряє.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 18 лютого 2014 року в
частині відмови в задоволенні позову
про визнання недійсним спірного
договору купівлі продажу щодо
відчуження квартири змінити.

Вважати підставою для відмови в
задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним
договору купівлі продажу квартири
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 та зареєстрованого на
міжнаціональній універсальній
товарно-сировинній біржі «Епсілон» 23
листопада 2003 року - пропуск позовної
давності.

В іншій частині рішення залишити без
зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: