Єдиний унікальний номер 259/6341/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2754/2014
Головуючий у 1 інстанції Ларіонова Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого НИКИФОРЯКА Л.П.

Суддів: КІЯНОВОЇ С.В., ІВАНОВОЇ А.П.,

При секретарі Ганжела М.П., Біляєві М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»

на заочне рішення Куйбишевського
районного суду м.Донецька від 10 грудня
2013 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»,
про розподіл майна -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Куйбишевського
районного суду м.Донецька від 10 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»,
про розподіл майна задоволено
частково.

Розподілено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
спільне сумісне майно подружжя:
житловий будинок загальною площею 390,5
кв.м., у тому числі житловою 126,4 кв.м., та
земельну ділянку загальною площею 0,0332
га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
визнавши за ОСОБА_1 право власності на
1/2 частину житлового будинку загальною
площею 390,5 кв.м., у тому числі житловою
126,4 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1; 1/2 частину земельної ділянки
загальною площею 0,0332га, кадастровий
номер :00:034:0241, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Куйбишевського
районного суду м.Донецька від 21 березня
2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрати по сплаті судового
збору у розмірі 3441грн.

В апеляційній скарзі третя особа ПАТ
«Дельта Банк» просить рішення суду
першої інстанції скасувати, в
задоволенні позовних вимог відмовити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначив, що спірний будинок був
переданий в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк»
відповідно до договору укладеного з
ОСОБА_2 в забезпечення виконання в
повному обсязі усіх грошових
зобов'язань за кредитним договором №
0 від 26.10.2006 року та кредитним
договором №0 від 26.10.2006 року,
укладеним з ПАТ «УкрСиббанк». В зв'язку
із невиконанням умов кредитного
договору, рішенням суду було стягнуто
заборгованість, та в процесі
виконавчого провадження було прийнято
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки та був проведений опис
майна боржника, а саме: житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 разом з земельною ділянкою.
Вважає вимоги позивача про розподіл
майна безпідставними, оскільки ОСОБА_2
отримала кредитні кошти саме на
придбання нерухомості (будинок з
земельною ділянкою). Суд першої
інстанції не прийняв до уваги, що
подружжя ОСОБА_2 має двох дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
які досягли повноліття, тобто
знаходились на утриманні 2 роки з дати
укладення кредитного договору. Після
досягнення повноліття діти ймовірно
навчались у навчальних закладах, за які
також сплачували батьки. Приймаючи до
уваги, що за кредитним договором
нараховується заборгованість з 2008
року, а відповідно до рішення суду від
10.06.2011 року станом на 26.04.2011 року
загальна заборгованість за кредитом
становить 399658,28доларів США, з них
заборгованість за тілом кредиту
314948,54доларів США, вимоги ОСОБА_1 щодо
поділу будинку з земельною ділянкою є
необґрунтованими, тим більше у рівних
частках. Крім того, сума заборгованості
за кредитом значно перевищує вартість
предмету застави. Суд першої інстанції
не повністю з'ясував спільне майно
подружжя, оскільки не встановив чи
мають вони відкриті рахунку в
установах банку, частки в статутному
фонді юридичних осіб та інш. В
матеріалах судової справи міститься
інформація щодо зареєстрованого за
ОСОБА_1 транспортного засобу, однак суд
першої інстанції взагалі не вирішував
питання щодо його розподілу. Суд першої
інстанції розподілив тільки предмет
іпотеки ПАТ «Дельта Банк», не
врахувавши вимоги постанови пленуму
ВСУ від 21.12.2007 року щодо поділу боргових
зобов'язань за кредитним договором, і
цей факт має істотне значення, оскільки
сума боргу за кредитним договором,
забезпеченням за яким є розподілений
будинок, перевищує вартість будинку.

Позивач, звернувшись до суду з позовом
до ОСОБА_2 про розподіл майна, зазначив,
що 05 грудня 1987 року він зареєстрував
шлюб з відповідачем та мешкав з нею
однією родиною до січня 2011 року, після
чого сумісне мешкання було фактично
припинено. За час шлюбу за сумісні
кошти придбали житловий будинок,
загальною площею 390,5 кв.м., в тому числі
житловою - 126,4 кв.м., який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, вартість якого
складає 1647100 грн. та земельна ділянка,
площею 0,0332 га, кадастровий номер
:00:034:0241, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, вартість якого складає 120400
грн. Просив розділити сумісне майно
подружжя наступним чином: визнати
право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину
житлового будинку та на 1/2 частину
земельної ділянки площею 0,0332 га,
кадастровий номер :00:034:0241 за
адресою: АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частину житлового
будинку та на 1/2 частину земельної
ділянки площею 0,0332 га, кадастровий
номер :00:034:0241 за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 до
судового засідання апеляційного суду
не з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином (а.с.
21, 22, 23, 24, 25, 26).

Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України неявка осіб,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
її розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника третьої особи ПАТ «Дельта
Банк» Виборнова Р.В., який підтримав
доводи апеляційної скарги,
представника позивача ОСОБА_6, яка
просила залишити рішення суду без змін,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову про визнання за
відповідачем права власності на 1/2
частину жилого будинку та на 1/2 частину
земельної ділянки підлягає скасуванню
з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони перебувають в зареєстрованому
шлюбі з 05.12.1987 року (а.с. 11).

26.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
відповідачем ОСОБА_2 укладений
кредитний договір № 0, за умовами
якого банк надав позичальнику грошові
кошти в сумі 350000 доларів США на
придбання нерухомості, а відповідач
взяла на себе зобов'язання повернути
кошти в строк до 25.10.2026 року (а.с.44 т.1).

На підставі договору купівлі-продажу
від 26.10.2006 року ОСОБА_2 придбала
житловий будинок загальною площею 390,5
кв.м., в т.ч. житловою 126,4 кв.м. по АДРЕСА_1,
що розташований на земельній ділянці
332кв.м. (а.с. 5-7 т.1).

На підставі договору купівлі-продажу
ОСОБА_2 придбала земельну ділянку
площею 0,0332 га, кадастровий номер
:00:034:0241, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 9-10 т.1).

Судом першої інстанції також
встановлено, що кредит відповідачу
ОСОБА_2 був наданий для придбання
спірного житлового будинку та спірної
земельної ділянки.

На підставі кредитного договору
№0 від 26.10.2006 року АКІБ
«УкрСиббанк» надав ОСОБА_2 кредит у
розмірі 10281,50 грн. для її особистих
потреб (а.с.102-109 т.1).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитними договорами ОСОБА_2
передала АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку
нерухоме майно - земельну ділянку та
житловий будинок, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1. Іпотекою
забезпечується виконання в повному
обсязі усіх грошових зобов'язань за
кредитним договором № 0 від
26.10.2006р. та кредитним договором №0
від 26.10.2006 року (а.с. 50-54 т.1).

Таким чином, судом першої інстанції
встановлено, що під час шлюбу між
сторонами за рахунок кредитних коштів,
отриманих ОСОБА_2, придбане майно -
житловий будинок загальною площею 390,5
кв.м., у тому числі житловою - 126,4 кв.м.,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
та земельна ділянка загальною площею
0,0332 га, яка розташована за адресою -
АДРЕСА_1.

При цьому, рішенням Куйбишевського
районного суду м.Донецька від 10.06.2011
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 15.09.2011 року, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
стягнуто заборгованість за кредитним
договором № 0 від 26.10.2006 року в
розмірі 399658,28 доларів США, що за
офіційним курсом НБУ складає 3183438,07 грн.
(а.с. 120-123, 125-127 т.1).

Постановою ВДВС Куйбишевського РУЮ
м.Донецька від 19.12.2011 року відкрито
виконавче провадження ВП №30411443 з
примусового виконання виконавчого
листа №2-4484, виданого 17.11.2011 року
Куйбишевським районним судом
м.Донецька про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «УкрСиббанк» 3183438,07грн.
(а.с.132 т.1).

Державним виконавцем в результаті
примусового виконання зазначеного
виконавчого листа 18.04.2013 року проведено
опис й арешт майна - житлового будинку
загальною площею 390,5 кв.м., у тому числі
житловою - 126,45 кв.м. та земельної
ділянки загальної площі 0,0332 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
128-131 т.1).

Крім того встановлено, що 08.12.2011р. між
ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк»
укладений договір купівлі-продажу прав
вимоги за кредитами, за умовами якого
право вимоги за кредитним договором
№0 від 26.10.2006 року, № від
26.10.2006 року, укладених між ОСОБА_2 та ПАТ
«УкрСиббанк», а також за договорами
іпотеки від 26.10.2006 року, укладених з
ОСОБА_2, перейшли до ПАТ «Дельта Банк»
(а.с. 144-148 т.1).

Відповідно до вимог ст.60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Частиною першою ст.61 СК України
визначено, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту.

Згідно ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із
подружжям укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Отже, за загальним правилом майно,
придбане подружжям у кредит, є спільною
власністю чоловіка та дружини.

При цьому, відповідно до ст. 65 СК
України договір, укладений одним із
подружжям в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено,
що дружина і чоловік мають право на
поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
п.23 Постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК, відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні
подружжю за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Відповідно до п.24 цієї ж постанови до
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Частиною 1 ст.70 СК України визначено, що
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Крім того, слід зазначити, що згідно із
ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про
іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Таким чином, перебування нерухомого
майна в іпотеці не означає, що в
судовому порядку не можна поділити
спільне майно подружжя шляхом визнання
права власності на нього, тому що право
володіння та користування майном не
заборонено, а поділ майна подружжя не є
розпорядженням ним.

З наведеного вбачається, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що спір між сторонами підлягає
вирішенню шляхом розподілу спільного
майна подружжя ОСОБА_2 та визнанню
права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину
спільного майна подружжя, яке
складається з житлового будинку та
земельної ділянки, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1.

Посилання апелянта на те, що вимоги
ОСОБА_1 щодо поділу будинку із
земельною ділянкою є необґрунтованими,
не знайшли свого підтвердження в
процесі розгляду справи.

Крім того, доводи апеляційної скарги
ПАТ «Дельта Банк» щодо не вирішення
судом першої інстанції питання про
поділ транспортного засобу,
зареєстрованого за ОСОБА_1 не є
підставою для скасування рішення суду,
оскільки у відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
враховуючи, що позивачем не було
заявлено позовних вимог про поділ
транспортного засобу.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції законне і обґрунтоване в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання за ним права
власності на 1/2 частину спірного майна.
Доводи апеляційної скарги не свідчать
про неправильне застосування судом
першої інстанції в цій частині рішення
норм матеріального чи процесуального
права.

Однак, розглядаючи позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції жодним
чином не обґрунтував відмову в
задоволенні позовних вимог про
визнання права власності на 1/2 частину
спірного майна за іншим із подружжя -
ОСОБА_2.

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

За наведених вище правових підстав,
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позову
про визнання за відповідачем ОСОБА_2
права власності на 1/2 частину жилого
будинку та на 1/2 частину земельної
ділянки підлягає скасуванню, в цій
частині позовні вимоги необхідно
задовольнити та визнати за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частину житлового
будинку загальною площею 390,5 кв.м., у
тому числі житловою 126,4 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; та на
1/2 частину земельної ділянки загальною
площею 0,0332 га, кадастровий номер
:00:034:0241, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1. В решті рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК
України невідповідність висновків
суду обставинам справи є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Заочне рішення Куйбишевського
районного суду м.Донецька від 10 грудня
2013 року в частині відмови в задоволенні
позову про визнання за відповідачем
ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину
жилого будинку та на 1/2 частину
земельної ділянки скасувати.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину житлового будинку загальною
площею 390,5 кв.м., у тому числі житловою
126,4 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину земельної ділянки загальною
площею 0,0332га, кадастровий номер
:00:034:0241, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

В решті заочне рішення Куйбишевського
районного суду м.Донецька від 10 грудня
2013 року та додаткове рішення від 21
березня 2014 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: