Справа 688/1421/14-ц
№ 2/688/408/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 року
м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд
Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Цідик А.Ю.,

за участю: секретаря судового
засідання Мозолюк Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань у м.
Шепетівка цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
в користуванні майном,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні майном, посилаючись на те,
що вона є власником 45/100 частин будинку
АДРЕСА_1. Іншим співвласником
означеного будинку є відповідач ОСОБА_4
(55/100). Відповідно до договору дарування
від 03.12.1997р. позивач є власником
надвірних будівель.

Відповідач ОСОБА_4 одноосібно
користується глиновалькованим сараєм,
площею 17,9 кв.м., що прилягає до частини
будинку позивача, вважаючи себе єдиним
власником цієї надвірної споруди, і,
таким чином, чинить перешкоди ОСОБА_3 у
користуванні сараєм.

Просила усунути перешкоди у
користуванні 45/100 частини належного
позивачу сараю, шляхом зобов'язання
відповідача звільнити належну їй
частину та виділити їй в натурі 45/100
частини сараю.

У судовому засіданні представник
позивача уточнив позовні вимоги,
просив усунути перешкоди у
користуванні 45/100 частини належного
позивачу сараю, розташованого по
АДРЕСА_1, позначеного на плані літерою
«В», шляхом зобов'язання відповідача
звільнити належну позивачу частину та
виділити в натурі 45/100 частини позивачу.

В обґрунтування позовних вимог
послався на те, що сторони є
співвласниками будинку АДРЕСА_1, а тому
право спільної часткової власності
поширюється і на господарські будівлі.
Відповідачу належить 55/100 частини
будинку, і відповідно така ж частина
спірного сараю, а не сарай в цілому.
Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Також представник позивача у судовому
засіданні пояснив, що позивач, будучи
співвласником сараю, позбавлена
можливості користуватися ним, оскільки
відповідач повністю зайняла його, між
сторонами існують неприязні відносини
і відсутня згода щодо сумісного
користування сараєм.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала, суду
пояснила, що у 2011 році придбала для сина
55/100 частки у праві спільної власності
на жилий будинок АДРЕСА_1, з належними
господарськими спорудами і будівлями,
що знаходяться за цією адресою.
Оскільки на земельній ділянці в цілому
розташований лише один
глиновалькований сарай, визначений у
плані під літерою «Б», площею 17,9 кв.м.,
вважає, що відповідач є одноосібним
його власником. Крім того, зі слів
продавця частини будинку ОСОБА_5, їм
відомо, що на земельній ділянці
знаходився ще один сарай, яким
користувалася ОСОБА_3 і який був
знесений. Також пояснила, що спірний
сарай нею використовується як курник,
причиною звернення ОСОБА_3 до суду
стало лише те, що сарай знаходиться
біля вікон її частини будинку, а тому
заважає.

Заслухавши пояснення представників
сторін, свідка, спеціаліста, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позов належить задовольнити
частково, з огляду на таке.

Відповідно до статей 317, 318 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Усі суб'єкти права власності є
рівними перед законом. На зміст права
власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Власник, згідно зі статтею 319 ЦК
України, володіє, користується,
розпоряджаться своїм майном на власний
розсуд. Усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому в володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці в праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 381 ЦК України встановлено, що
садибою є земельна ділянка разом з
розташованими на ній житловим
будинком, господарсько-побутовими
будівлями, наземними і підземними
комунікаціями, багаторічними
насадженнями. У разі відчуження
житлового будинку вважається, що
відчужується вся садиба, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що на підставі
договору дарування від 03.12.1997р. позивач
ОСОБА_3 є власником 45/100 будинку АДРЕСА_1,
відповідач ОСОБА_6 - 55/100 частин цього
будинку на підставі договору
купівлі-продажу частки у праві
спільної власності на жилий будинок
від 29.12.2011р.

Даними інвентарної справи №4126 на
будинок по АДРЕСА_1 судом встановлено
наступне.

Житловий будинок АДРЕСА_1 побудований у
1950 році ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які проживали
однією сім'єю без реєстрації шлюбу.
Рішенням виконкому Шепетівської
міської ради №230-а від 16.10.1962р. за ОСОБА_7
та ОСОБА_8 визнано право власності на
вказаний будинок в рівних частинах (по
?) та видані відповідні свідоцтва про
право особистої власності на
домоволодіння (арк. інвент.справи 15-19).

Ухвалою Шепетівського народного суду
Хмельницької області від 10.01.1963р.
затверджена мирова угода між ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 у справі про поділ будинку.
Відповідно до мирової угоди ОСОБА_7
отримала 2/3 частини будинку, ОСОБА_8 - 1/3,
кожному виділялося конкретне
ізольоване приміщення. Питання щодо
надвірних будівель і споруд судом не
вирішувалося (арк. 20).

24.08.1965р. ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_9 2/3
частини будинку та сарай, однак у
договорі дарування ідентифікуючі
ознаки цього сараю не зазначені, хоча в
матеріалах інвентарної справи за
будинком рахувалися дві надвірні
споруди - Б1, В1 (арк. 5, 28).

Надалі, 13.09.1966р. ОСОБА_9 відчужила
ОСОБА_10 2/3 частини будинку з надвірними
спорудами, що відносяться до цієї
частини (арк. 23).

Рішенням виконкому Шепетівської
міської ради №131 від 13.07.1977р. ОСОБА_8 як
власнику 1/3 будинку, дозволено виконати
добудову зі східного боку існуючого
будинку (арк. 32).

В липні 1977р. ОСОБА_8 звернувся до
Шепетівського БТІ із заявою про видачу
довідки-характеристики (арк. 33) для
відчуження на користь ОСОБА_11 1/3
частини будинку та сараю «Б», який
позначений на планах 1977 року, 1987 року
(арк 3, 55).

30.07.1977р. ОСОБА_8 продав ОСОБА_11 1/3 частину
будинку з надвірними спорудами при цій
частині, ідентифікуючі ознаки яких не
зазначені (арк. 69).

Станом на 11.05.1984р. на земельній ділянці
по АДРЕСА_1 знаходилося 2 сараї - «Б»
площею 17,9 кв.м, вартістю 208 руб. та «В»
площею 18,1 кв.м, вартістю 260 руб. (арк. 35-36).

Рішенням виконкому Шепетівської
міської ради №132 від 19.09.1985р. ОСОБА_11
дозволено оформлення самовільної
прибудови зі східної сторони будинку
та гараж (арк. 52).

Рішенням виконкому Шепетівської
міської ради №51 від 16.04.1987р. ОСОБА_11
дозволено оформлення самовільної
прибудови з північної сторони будинку,
в результаті чого збільшилася площа
належної їй частини будинку (арк. 58).

Після чого, у 1987 році Шепетівським БТІ
був проведений розрахунок ідеальних
часток житлового будинку АДРЕСА_1.

Під час проведення розрахунку
встановлювалася інвентаризаційна
вартість усіх будівель, в тому числі
сараїв. Для визначення у відсотковому
відношенні частки кожного
співвласника встановлювалася вся
внутрішня площа основної частини
будинку, а також площа, яка належить
кожному співвласнику. Визначена для
співвласника площа ділилася на всю
площу основної частини будинку.
Одержана величина перемножувалася на
вартість основної частини будинку,
після чого до отриманого результату
додавалася вартість надвірних споруд
та будівель.

Як вбачається із розрахунку ідеальних
часток, для визначення частки
співвласника ОСОБА_11 враховувалися
такі допоміжні споруди як сарай
вартістю 260 рублів, огорожа 247 руб.,
навіс 48 руб., а ОСОБА_10 врахований сарай
вартістю 208 руб. (арк. 64).

Таким чином, після вказаного
розрахунку, частка ОСОБА_11, за рахунок
прибудов та врахованих споруд,
збільшилася з 1/3 і становила 55/100,
ОСОБА_10 - зменшилася і становила 45/100.

24.09.1987 року на підставі рішення
виконкому Шепетівської міської ради
№113 від 27.08.1987р. ОСОБА_11 отримала
свідоцтво про право особистої
власності на 55/100 частин будинку по
АДРЕСА_1, а ОСОБА_10 отримав свідоцтво
про право особистої власності на 45/100.
(арк. 65-66).

Відповідно до довідки-характеристики
від 26.09.1987р., яка видана ОСОБА_11, продажу
підлягали належні їй житлові
приміщення, без вказівки на
господарські приміщення (арк. 67).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 09.10.1987р. ОСОБА_11 продала ОСОБА_12 55/100
частин житлового будинку по АДРЕСА_1. З
договору вбачається, що в користування
покупця перейшли тільки житлові
кімнати (арк. 72).

Після смерті ОСОБА_12 власником 55/100
частин будинку стала ОСОБА_13 (арк. 81),
яка в 1993 році подарувала вказану
частину будинку ОСОБА_5 (арк. 87).

29.12.2011р. ОСОБА_5 продала відповідачу
ОСОБА_4 55/100 частки у праві спільної
власності на жилий будинок (арк. 107).

Спадкоємцем 45/100 частин будинку, які
належали ОСОБА_10 стала ОСОБА_15, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 13.10.1997р. (арк.
93).

03.12.1997р. ОСОБА_15 подарувала позивачу
ОСОБА_3 45/100 частин жилого будинку з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно з витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 21.12.2011р.
на земельній ділянці по АДРЕСА_1
розташований будинок А1 площею 74,4 кв.м
та глиновалькований сарай «Б» площею
17,9 кв.м.

Відповідно до довідки КП «Шепетівське
БТІ» від 30.05.2013р., 18.03.2014р., 25.03.2014р. на
земельній ділянці по АДРЕСА_1
розташований будинок площею 74,4 кв.м.,
житловою 36,8 кв.м та один
глиновалькований сарай площею 17,9 кв.м.
вартістю 1981 грн.

З довідки КП «Шепетівське БТІ» від
12.05.2014р. вбачається, що на земельній
ділянці по АДРЕСА_1 розташований
будинок площею 74,4 кв.м., житловою 36,8 кв.м
та сарай площею 18.1 кв.м. вартістю 1981
грн., сарай «Б» та навіс «Д» знесені.

Спеціаліст ОСОБА_16 суду пояснила, що
працює техніком в КП «Шепетівське БТІ»,
в травні 2014 року за заявою ОСОБА_3
проводила обстеження об'єктів, що
знаходяться по АДРЕСА_1. Спеціалістом
встановлено, що на земельній ділянці
розташований будинок, що знаходиться у
спільній частковій власності ОСОБА_3
(45/100) та ОСОБА_4 (55/100), а також один сарай
орієнтовною площею 18,1 кв.м. Цей сарай
знаходиться зі сторони входу до
частини будинку позивача ОСОБА_3 З
матеріалів інвентарної справи їй
відомо, що на земельній ділянці
знаходилися 2 сараї, площами 17,9 кв.м. та
18,1 кв.м., які у планах та схемах БТІ з 1977
року позначалися різними літерами -
«Б», «В». З матеріалів інвентарної
справи неможливо визначити хто і коли
здійснив знесення іншого сараю, а також
хто саме із попередніх співвласників
користувався ним. Оглянувши оціночний
акт від 11.05.1984р. спеціаліст вказала на
те, що зараз на земельній ділянці
розташований сарай, який на плані
технічного паспорта ОСОБА_3 визначений
як сарай «В».

Допитана судом свідок ОСОБА_5 пояснила,
що в 2011 році продала належну їй 55/100
частини будинку ОСОБА_4 Попереднім
власником була її бабуся ОСОБА_11, яка
користувалась спірним сараєм, а тому
при купівлі-продажу будинку свідок
пояснила відповідачу та його
представнику, що разом з 55/100 частин
будинку вони стають власниками цього
сараю.

Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
21.05.2013р. по АДРЕСА_1 знаходяться такі
складові частини об'єкта нерухомого
майна: сарай Б, сарай В, гараж Г.

Відповідно до договору купівлі-продажу
частки у праві спільної власності на
жилий будинок від 29.12.2011р. на земельній
ділянці знаходиться лише
глиновалькований сарай «Б».

Відповідно до довідки Управління
Держкомзему в м. Шепетівці №2412
земельна ділянка не приватизована.

Незважаючи на певні розбіжності в
матеріалах інвентарної справи, суд
встановив, що предметом спору є сарай,
позначений на плані до технічного
паспорта ОСОБА_3 під літерою «В», що
розташований біля входу до 45/100 частини
будинку, що належить позивачу. Цей
сарай також позначений під літерою «В»
на плані земельної ділянки за 1977 рік.
Вказаним сараєм користується
відповідач для ведення підсобного
господарства.

В 1963р. перші власники ОСОБА_7 та ОСОБА_8
здійснили відповідний поділ будинку,
за яким кожному відійшла надвірна
споруда, що відносилася до його частини
будинку.

Надвірна споруда під літерою «В»
відносилася до частини будинку, яка
першочергово належала ОСОБА_7, яка мала
2/3 частини будинку, і в подальшому ця
споруда переходила до ОСОБА_9, ОСОБА_10
та надалі - позивачу ОСОБА_3

У договорі купівлі-продажу від 30.07.1977р.
між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 вказано, що
ОСОБА_11 (попередній власник 55/100) купила
1/3 частину будинку та надвірні споруди
при цій частині будинку, у
довідці-характеристиці БТІ, яка
видавалася перед укладенням договору
вказано, що на користь ОСОБА_11
відчужується сарай під літерою «Б»
(арк. 33).

Судом також встановлено, що сарай під
літерою «Б», який позначений на плані
1977 року і відчужувався ОСОБА_8 для
ОСОБА_11, був знесений. Однак, встановити
момент та виконавця такого знесення
неможливо, оскільки матеріали
інвентарної справи не містять
відповідної інформації.

Таким чином, ОСОБА_11 та подальші
власники 55/100 будинку, в тому числі й
відповідач ОСОБА_4, користувалися
спірним сараєм, помилково вважаючи
себе, його власниками.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Враховуючи те, що право ОСОБА_3 на
користування сараєм, як власника,
обмежується, а тому позовні вимоги про
усунення перешкод в користуванні
майном є обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про виділ частки
сараю в натурі суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 186 ЦК України річ,
призначена для обслуговування іншої
(головної) речі і пов'язана з нею
спільним призначенням, є її
приналежністю. Приналежність слідує за
головною річчю, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У п. 27 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» роз'яснено,
що розташовані на земельній ділянці
поряд із житловим будинком
господарсько-побутові будівлі й
споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо
відповідно до положень статей 186, 381 ЦК
України є приналежністю головної речі
(будинку).

Тобто, різні господарські будівлі
(літні кухні, сараї тощо) є підсобними
будівлями і складають з будинком одне
ціле. Тому, при відчуженні жилого
будинку вони переходять до нового
власника разом з будинком, якщо при
укладенні договору про відчуження не
було обумовлено їх знесення або
перенос попереднім власником.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що підстави для задоволення
позову в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, ст.ст.
186, 317-319, 321, 358, 381, 391 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні майном
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в
користуванні сараєм, що розташований
по АДРЕСА_1, позначеного на плані до
технічного паспорта ОСОБА_3 під літерою
«В» - шляхом його звільнення.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 121,80 грн.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Хмельницької області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, без участі
якої проголошено рішення - протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
А.Ю. Цідик