Справа № 2-1724/11 Головуючий у 1 інстанції:
Лівандовська-Кочура Т.В. Провадження №
22-ц/773/769/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А. І.,
Завидовської-Марчук О. Г.,

при секретарі - Лимарі Р. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
акціонерного банку «Укргазбанк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення, за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 08 лютого 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 08 лютого 2011 року
позов Публічного акціонерного
товариства акціонерного банку
«Укргазбанк» (далі - ПАТ АТ
«Укргазбанк») задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ 96-07/02 від 25 грудня 2007 року в розмірі 116
818 доларів США 66 центів та 11 526 грн.05 коп.
пені за простроченими процентами та
кредитом. В решті вимог суд відмовив.

Вирішено питання про стягнення з
відповідачів судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій, покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, та порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила його
скасувати в частині стягнення із
відповідачів пені за простроченими
процентами та кредитом у сумі 11 526,05
грн., в решті рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши пояснення сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Задовольняючи частково позов, суд
виходив з того, що матеріалами справи
доведено, що відповідач та його
поручитель свої зобов'язання по
кредитному договору належним чином не
виконували, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість, а тому суд дійшов
висновку про солідарне стягнення з
відповідачів кредитної заборгованості
в сумі 116 818 доларів США 66 центів та 11 526
грн.05 коп. пені за простроченими
процентами та кредитом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, і
це підтверджується матеріалами справи,
що 26 грудня 2007 року між ПАТ АТ
«Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 96/07-1/02, за умовами
якого банк надав позичальнику кредит в
розмірі 63 000 доларів США на строк по 24
грудня 2027 року із сплатою процентів за
користування кредитом 12,9% річних. 25
грудня 2007 року на забезпечення
виконання зобов'язань, між банком і
ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки,
за яким вона передала в іпотеку банку
належний їй житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, та 26 грудня 2007 року - договір
поруки. 06 червня 2008 року між сторонами
було укладено Додатковий договір № 2,
згідно якого відповідачу збільшено
ліміт по кредиту на 34 312,50 доларів США,
разом на суму 96 000 доларів США зі
строком по 24 грудня 2027 року із сплатою
процентів за користування кредитом 14%
річних (а. с.24). Позичальник та
поручитель зобов'язання за кредитним
договором та договором поруки належним
чином не виконували й допустили
заборгованість.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги (а.с. 86-89), просив суд
стягнути солідарно з відповідачів 116
818,66 доларів США та пені 11526 грн. 05 коп., а
також в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме: житловий будинок з надвірними
спорудами АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2,
і виселити всіх осіб з даного житлового
будинку без надання іншого житлового
приміщення, та стягнути з відповідачів
понесені судові витрати по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Рішення суду оскаржено лише щодо суми
стягнутої з відповідачів пені, в іншій
частині відповідачем не оскаржується,
і тому апеляційною інстанцією не
переглядається.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк. Відповідно
до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що в порушення
вищезазначених правових норм та умов
кредитного договору ОСОБА_1 як боржник
та ОСОБА_2 як поручитель порушили свої
зобов'язання перед банком за кредитним
договором, а тому порушені права
позивача підлягають поновленню шляхом
стягнення заборгованості з
відповідачів в користь позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК
України за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Частинами 3,4,5 ст. 267 ЦК України
передбачено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності є
підставою для відмови в позові. Якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Цивільний кодекс України не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
позовної давності, однак в матеріалах
справи відсутні будь -які клопотання
відповідачів під час розгляду справи в
суді першої інстанції про застосування
строків позовної давності.

Відповідно до п.1.1, 1.3 Договору поруки
від 26 грудня 2007 року поручитель несе
солідарну відповідальність з
позичальником щодо дострокового
повернення кредитору всієї суми
кредиту, процентів, неустойки, а також
будь-якої іншої заборгованості, що
випливає з кредитного договору.
Поручитель відповідає за повернення
заборгованості за кредитним договором
в тому ж об'ємі, що і позичальник - за
сплату кредиту , процентів за
користування кредитом, неустойки
(штрафи, пені) за невиконання або
неналежне виконання зобов'язань- в
повному об'ємі.

В пункті 5.8 Кредитного договору
зазначено, що строк позовної давності
встановлюється сторонами в три роки, в
тому числі вимоги по поверненню:
процентів за користування кредитом та
суми заборгованості по кредиту з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, пені
за несвоєчасну сплату процентів та
кредиту, штрафів та всіх видатків
понесених банком під час виконання
умов цього договору.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Посилання в апеляційній скарзі на ту
обставину, що відповідач ОСОБА_1
сплатив досить значну суму коштів в
рахунок погашення заборгованості, не
знаходить свого підтвердження у
матеріалах справи.

Доводи апелянта про відсутність у
рішенні суду належних висновків та
розрахунків щодо суми пені, яка
підлягає стягненню, не заслуговують на
увагу, оскільки банком додано
відповідний розрахунок заборгованості
(а.с.89), в той час як відповідач не надала
суду докази, які би спростовували цей
розрахунок позивача.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення
суду першої інстанції ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування чи зміни з огляду на доводи
апеляційної скарги немає, оскільки
заборгованість стягнуто відповідно до
наданих позивачем розрахунків в межах
строку позовної давності, обумовлених
сторонами.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не впливають на
правильність вирішення даної справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 08 лютого 2011 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :