09.04.2014 Провадження №2/521/2156/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси

в складі: головуючого судді -
Роїк Д.Я.

при секретарях - Миколюка А.П.,
Гречко І.О., Кобзар Ю.Ю.Чайковській О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третьої особи - Сьомої Одеської
державної нотаріальної контори, про
визначення додаткового строку на
прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Малиновського
районного суду м. Одеси із позовною
заявою про визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини.

Свій позов мотивувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка - ОСОБА_4.
Після її смерті залишилось спадкове
майно у вигляді двокімнатної квартири
за адресою: АДРЕСА_1. За життя померлої
ОСОБА_4 заповіт не було складено.
Спадкоємців першої черги не має.
Спадкоємцями другої черги є позивач -
ОСОБА_1 та її покійний брат - ОСОБА_5.
ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної
контори у встановлений законом строк
із заявою про прийняття спадщини.
Позивач не звернулась із заявою про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори у встановлений законом
шестимісячний строк і просить
визначити їй додатковий строк
тривалістю один місяць для подання до
Одеської державної нотаріальної
контори № 7 заяви про прийняття
спадщини за законом, що відкрилася
26.05.2006 року після смерті ОСОБА_4

Позивач, зокрема, зазначає, що їй не
було відомо про смерть її тітки ОСОБА_4,
оскільки між позивачем та її рідним
братом - ОСОБА_5, за його життя, виникли
конфлікти, сутички у спілкуванні та
непорозуміння, ОСОБА_5 за життя ОСОБА_4
створював позивачу перешкоди та не
надавав можливості спілкуватися з
ОСОБА_4, а після смерті ОСОБА_4 приховав
факт її смерті від позивача.

Про смерть своєї тітки ОСОБА_4, позивач
дізналась наприкінці липня 2013 року.

27 липня 2013 року позивач звернулась до
Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини до майна ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сьома Одеська державна нотаріальна
контора відмовила позивачу у видачі
свідоцтва про право на спадщину в
зв'язку із закінченням строку, в межах
якого позивач мала можливість подати
відповідну заяву. Тому, на думку
позивача, наведені нею обставини є
підставою для визначення судом
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала у повному обсязі,
просила суд задовольнити позовну
заяву, визнати причину пропуску строку
для прийняття спадщини поважними та
визначити для ОСОБА_1 додатковий строк
тривалістю один місяць для подання до
Одеської державної нотаріальної
контори № 7 заяви про прийняття
спадщини за законом, що відкрилася
26.05.2006 року після смерті ОСОБА_4

Представник позивача в судовому
засідання позовні вимоги підтримав,
просив суд оголосити рішення суду за
відсутності позивача та його
представника.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 заперечував
щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1
та надав до суду письмову заяву, в якій
просив відмовити у задоволені позову
ОСОБА_1 у зв'язку з недоведеністю та
необґрунтованістю позову, оскільки
позивач не є спадкоємцем другої черги
за законом. Позивачем не надано суду
жодних доказів на підтвердження
поважності пропуску строку на
прийняття спадщини.

Представник відповідача ОСОБА_2 також
не визнала позов та просила суд
відмовити у його задоволені.

Третя особа - Сьома Одеська державна
нотаріальна контора до суду не
з'явилась, надала заяву в якій просить
суд розглянути справу за її
відсутністю.

У судове засідання 09.04.2014 року
відповідачі та їх представники не
з'явились, про дату, час і місце
судового засідання повідомлені
належним чином, про причини неявки у
судове засідання суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін та
свідків, суд, вважає, що позов ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін та інших обставин, що мають
істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право власності на житло №184426,
виданого управлінням
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради ОСОБА_4 належала
на праві приватної власності квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 44,8 кв. м.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого
28.05.2006 року Першим відділом реєстрації
актів цивільного стану Приморського
районного управління юстиції у м. Одесі
серії НОМЕР_1, ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено
відповідний актовий запис № 5050.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина у вигляді двокімнатної
квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка
належала померлій на праві приватної
власності згідно свідоцтва про право
власності на житло виданого 16.04.2004 року
управлінням житлово-комунального
господарства Одеської міської ради.

28 листопада 2006 року ОСОБА_5 звернувся до
Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, що відкрилася
після смерті ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого
30.01.2013 року відділом державної
реєстрації актів цивільного стану у м.
Одесі реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції серії
НОМЕР_2, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про
що складено відповідний актовий запис
№ 1143.

27 липня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини до майна ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1

30.07.2013 року згідно листа Сьомої
Одеської державної нотаріальної
контори № 288502-14, ОСОБА_1 було
повідомлено, що вона вважається такою,
що не прийняла спадщину, оскільки
пропустила строк для прийняття
спадщини, згідно ст. 1272 ЦК України.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка за клопотанням представника
позивача позивач ОСОБА_1 пояснила суду,
що ОСОБА_4 її рідна тітка, ОСОБА_3 її
племінниця, дочка її брата. ОСОБА_2 -
племінник, син її брата - ОСОБА_5.

Все життя вона прожила разом з
племінниками, їх батько не платив за
комунальні послуги, та погрожував їй.
До ОСОБА_4 вона постійно ходила разом з
батьком. В 2005 році вона не випускала
ОСОБА_5 виїхати з квартири, доки він не
сплатить борг за комунальні послуги,
брата вона не виганяла, він сам пішов.

До ОСОБА_4 вона навідувався періодично,
останній раз бачила ОСОБА_4 коли вона
працювала в лікарні Водників.

Від неї приховували про смерть ОСОБА_4,
вона дізналася про це раптово, в
червні-липні 2013 року в нотаріальній
конторі, куди прийшла разом з ОСОБА_2,
для подання ним заяви про прийняття
спадщини, що залишилась після смерті
його батька - ОСОБА_5

На адресу її квартири надходила різна
кореспонденція про заборгованість
ОСОБА_5 та ОСОБА_9 за кредитами, але вони
разом з позивачем не мешкали. Позивач в
2009 році приходила до ОСОБА_5 в квартиру
на АДРЕСА_1, щоб передати листи, але їй
ніхто не відчинив двері. З ОСОБА_5
позивач почала спілкуватися в 2013 року,
після 40 днів після смерті його дружини
ОСОБА_9.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_10 пояснила суду, що з 2008
року по 2013 рік вона проживала за
адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_5 був її сусідом
по квартирі. Коли ОСОБА_5 хворів, вона
його провідувала. З його слів, коли
померла тьотя ОСОБА_4, він
зателефонував до своєї сестри ОСОБА_1,
якій повідомив про смерть ОСОБА_4, але
ОСОБА_1 відмовилась займатися
організацією поховання ОСОБА_4 та
надавати будь-яку допомогу. Також
скаржився, що ОСОБА_1 викинула його з
родиною із квартири, де раніше вони
мешкали та були зареєстровані.
Позивача ОСОБА_1 вона не знає, бачила
лише два рази, коли вона приходила до
ОСОБА_5. ОСОБА_5 був незадоволений тому,
що до нього прийшла ОСОБА_1 Останній раз
ОСОБА_1 вона бачила за день смерті
ОСОБА_5, так як відкрила двері ОСОБА_1,
про що її просив ОСОБА_2, який не міг
приїхати до батька.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_11 пояснила суду, що мешкає
за адресою: АДРЕСА_3. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 їй
відомі, неприязних стосунків до них
немає. ОСОБА_5 та його дружину ОСОБА_9
вона знала з 1972 року. оскільки вони були
разом все життя, так як разом працювали
на заводі та мешкали у гуртожитку.
ОСОБА_5 разом з дружиною доглядали
ОСОБА_4, яка залишилася самотньою та
мешкала на АДРЕСА_1. Спочатку ОСОБА_5
разом з дружиною мешкали з ОСОБА_1,
потім вона їх вигнала з квартири, потім
проживали в гуртожитку в кімнаті
АДРЕСА_4, а після доглядали ОСОБА_4, до її
смерті, в 2006 році, проживаючи разом з
ОСОБА_4 на АДРЕСА_1. ОСОБА_4 дуже хворіла,
ОСОБА_5 купував їй ліки, та працював у
різних змінах з дружиною, щоб доглядати
ОСОБА_4, яка вже не могла пересуватися.
Ці відомо свідку зі слів ОСОБА_5.

Коли ОСОБА_1 один раз приходила до
ОСОБА_4 та пропонувала свою допомогу по
господарству, ОСОБА_4 відмовилась від
допомоги ОСОБА_1 Це свідку відомо зі
слів ОСОБА_9 та ОСОБА_5.

ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 займався
питаннями поховання ОСОБА_4. ОСОБА_5
повідомляв ОСОБА_1 про смерть її тітки
ОСОБА_4, він ходив разом з дружиною до
ОСОБА_1 та повідомив про смерть ОСОБА_4,
але ОСОБА_1 відмовилась приймати участь
у похованні та надавати допомогу.
ОСОБА_1 не була на похованні, та не
приймали участі та не допомагала в
організації поховання ОСОБА_4.

Після смерті дружини, ОСОБА_5
телефонував майже кожний день свідку,
пропонував одружитися та пояснив, що
хворіє на туберкульоз.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_14 пояснила суду, що ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 їй відомі. Свідок
працював з ОСОБА_9 - матір'ю ОСОБА_3, з 1993
року, більше 18 років, та свідок знає
дуже багато про родину ОСОБА_5. Коли
помер батько ОСОБА_5, який був рідним
братом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 його
поховали. Коли помер син ОСОБА_4, ОСОБА_9
та ОСОБА_5 допомагали в його похованні.
Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_9
допомагали ОСОБА_4, яка потім
запропонувала їм перейти до неї жити.
Зі слів ОСОБА_9 свідку відомо, що вона
говорила ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_4 дуже
погано.

Про смерть ОСОБА_4 ОСОБА_1 була
повідомлена ОСОБА_9 по телефону.

Після мешкання по АДРЕСА_5, сім'я ОСОБА_9
проживала у гуртожитку, та провідували
ОСОБА_4, а потім переїхали мешкати до
ОСОБА_4.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_15 пояснила суду, що знає
ОСОБА_1 з 1992 року, яка проживала по
АДРЕСА_5 разом з мамою, двома дочками та
сім'єю брата - братом, його дружиною та
двома племінниками. Зі слів позивача
свідку відомо, що родина брата не
сплачувала за комунальні послуги, а
позивач самостійно виховувала двох
дітей, та їй було скрутно у
матеріальному плані, у результаті чого
виникали сварки у родині. За фактом
сварки вони з позивачем обговорювали
ситуацію.

З тіткою ОСОБА_4 ОСОБА_1 спілкувалася
разом зі своїм батьком, з яким ОСОБА_1
зустрічалась на квартирі ОСОБА_4.

Дружина ОСОБА_5 бажала жити разом з
ОСОБА_4 на АДРЕСА_1, так як ОСОБА_4
мешкала одна. При переселенні був
скандал, так як ОСОБА_1 просила сплатити
родину ОСОБА_5 борг за комунальні
послуги. Після того, як родина ОСОБА_5
переїхала проживати в квартиру ОСОБА_4,
спілкування ОСОБА_4 з ОСОБА_1
припинилося.

Після того, як у ОСОБА_4 оселилися
ОСОБА_9, позивач не змогла спілкуватися
з тіткою, їй не відкривали двері, не
підіймали слухавку телефону. Свідок
разом з позивачем, приблизно в кінці 2005
році, приходили в квартиру ОСОБА_4 на
АДРЕСА_1, щоб передати листи з банків
про борг ОСОБА_9, але двері їм не
відчинили, при цьому у квартирі було
включено світло. При цьому, будь-яких
інших ознак наявності у квартирі людей
взагалі не було, вони почекали і потім
пішли.

Про борги по комунальних послугах, про
листи про борг банків свідку було
відомо лише зі слів позивача.

Рік тому ОСОБА_1 прийшла до нотаріуса
разом з племінником, де дізналася про
смерть ОСОБА_4, відомості про це від неї
приховали рідні.

З пояснень свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_14 в судовому засіданні
вбачається, що ОСОБА_1 була
повідомлена ОСОБА_5 про смерть її тітки
- ОСОБА_4 як в телефонному режимі так і
під час зустрічі. До того ж пояснення
свідка ОСОБА_10 про те що. ОСОБА_1 двічі
приходила особисто в помешкання
ОСОБА_5, де за життя мешкала ОСОБА_4. а
саме квартиру АДРЕСА_1. За один день до
смерті ОСОБА_5 та в день смерті
останнього та принесла продукти
харчування, які склала в холодильник,
не були спростовані позивачем та не
вступали в протиріччя з свідченнями
інших свідків, а навпаки,
підтверджуються поясненнями ОСОБА_1,
допитаної в судовому засіданні в
якості свідка, в частині відновлення
спілкування з ОСОБА_5 з початку 2013 року.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України,
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу
право на спадкування за законом мають
рідні брати та сестри спадкодавця, його
баба та дід як з боку батька, так і з
боку матері.

Як вбачається з пояснень сторін,
допитаних в судовому засіданні свідків
та наданих суду письмових доказів,
ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_4 та
відповідно ст. 1262 ЦК України не є
спадкоємцем другої черги після смерті
ОСОБА_4, а в разі подання нею заяви про
прийняття спадщини мала право на
спадкування у відповідності до ст. 1266
ЦК України.

Суд критично розцінює надані позивачем
письмові докази, а саме - копії постанов
про відкриття виконавчого провадження
відносно ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_9.
ОСОБА_16, копію заяви про видачу
судового наказу відносно боржника
ОСОБА_5 та ОСОБА_9, оскільки вказані
документи не є належними доказами
пропуску ОСОБА_1 з поважних причин
строку на звернення з заявою до
нотаріуса про прийняття спадщини.

У відповідності із ч.1 ст. 1269 ЦК України,
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України, для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1272 ЦК
України, якщо спадкоємець протягом
строку, встановленого статтею 1270 ЦК
України, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

Згідно із ч.3 ст. 1272 ЦК України, за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Згідно абз.6 п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року №7 «Про судову практику у справах
про спадкування», вирішуючи питання
про визначення особі додаткового
строку, суд досліджує поважність
причини пропуску строку для прийняття
спадщини. При цьому необхідно виходити
з того, що поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно абз. 26 п.2 листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування», судом не можуть
бути визнані поважними такі причини
пропуску строку для подання заяви про
прийняття спадщини як юридична
необізнаність позивача щодо строку та
порядку прийняття спадщини,
необізнаність особи про наявність
спадкового майна, похилий вік,
непрацездатність, незнання про
існування заповіту.

Строк, протягом якого позивач мала
право звернутись з відповідною заявою
до нотаріальної контори закінчився
28.11.2006 року, із зазначеним позовом
ОСОБА_1 звернулась до суду лише 13.08.2013
року. Обґрунтовуючи поважність
пропуску строку на прийняття спадщини
протягом 6 років та 9 місяців, позивач
зазначила, що їй не було відомо про
смерть спадкодавця, ці обставини не
знайшли підтвердження в судовому
засіданні.

Інші твердження позивача, щодо
поважності причини пропуску строку для
подання заяви про прийняття спадщини
не містять інформацію щодо предмета
доказування та не можуть братися до
уваги судом, оскільки не стосуються
предмета доказування.

Таким чином, суд не визнає поважними
причини пропуску строку для подання
заяви про прийняття спадщини
позивачем, а саме необізнаність ОСОБА_1
про наявність спадкового майна та
смерть спадкодавця, погані
взаємовідносини, що склалися між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третьої особи - Сьомої Одеської
державної нотаріальної контори. про
визначення додаткового строку на
прийняття спадщини - залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції, шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення, апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: