Справа № 689/814/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.06.2014 року
смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд
Хмельницької області у складі:

судді Соловйова А. В. ,

при секретарі Цмикайло Т.В.,

за участю позивача - не
з'явився,

представника позивача
- ОСОБА_1

відповідачів - не
з'явився

представника
відповідачів - ОСОБА_2

представника третьої особи -
не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Ярмолинці справу

за позовом ОСОБА_3, смт. Ярмолинці,
Хмельницька область

до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, с. Колодне,
Тернопільська область,

третьої особи на стороні відповідачів,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Ярмолинецької селищної
ради, смт. Ярмолинці, Хмельницька
область

про визнання права власності на
нерухоме майно та припинення права
власності колгоспного двору,

встановив:

Позивач просить визнати за нею право
власності на будинковолодіння у
АДРЕСА_1, припинивши право власності
колгоспного двору.

Представник позивача посилається на
те, що станом на 15.04.1991 р. у вказаному
будинковолодінні були зареєстровані 5
осіб. 17.05.1995 р. троє з них виписалось із
колгоспного двору та вибули у
Тернопільську область на постійне
проживання, своє право власності на
майно колгоспного двору не оформили і
через три роки після виїзду - втратили.
Мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_6.
Відтак, майно колгоспного двору
перейшло у користування позивача як
останнього члена колгоспного двору.
Оскільки власність колгоспного двору
законом більше не передбачена, просить
позов задовольнити.

Представник відповідачів позов визнав
частково. Ствердив, що позивачу
належить право власності лише на
відповідну частину майна колгоспного
двору, оскільки станом на дату набрання
чинності Законом України «Про
власність», відповідачі були членами
колгоспного двору і право на частку в
майні колгоспного двору не втрачали, не
зважаючи на зміну місця проживання.

Дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд встановив наступне.

У відповідності до свідоцтва про право
особистої власності на житловий
будинок, виданого Ярмолинецькою
селищною радою на підставі рішення №7/9
від 25.01.1990 р., будинок по АДРЕСА_1
належить колгоспному двору, головою
якого зазначено ОСОБА_7. У
відповідності до технічного паспорту,
складеного станом на 02.10.2013 р., вказане
будинковолодіння складається з
житлового будинку літ. А-1 загальною
площею 69,4 кв.м., сараю літ. Б загальною
площею 29,6 кв.м., сараю літ. В загальною
площею 5,4 кв.м., убиральні літ. Г площею
1,3 кв.м., огорожі 1-4.

Станом на 15.04.1991 р., тобто, на день
набрання чинності Законом України «Про
власність», у вказаному
будинковолодінні були зареєстровані
ОСОБА_7 1949 р.н., ОСОБА_4 1969 р.н., ОСОБА_3 1973
р.н., ОСОБА_8 1969 р.н., ОСОБА_9 1990 р.н., що
підтверджується довідкою виконкому
Ярмолинецької селищної ради №3620 від
04.12.2013 р. В судовому засіданні на
підставі пояснень сторін та відповідей
УДМСУ в Тернопільській області
встановлено, що ОСОБА_8 зареєстрована
під прізвищем ОСОБА_9, а ОСОБА_9
зареєстрована під ім'ям ОСОБА_6. Сторони
визнали тотожність вказаних суб'єктів
із відповідними особами, вказаними у
довідці виконкому Ярмолинецької
селищної ради №3620 від 04.12.2013 р.

При цьому, представник позивача в
судовому засіданні визнав, що станом на
15.04.1991 р. усі зазначені у вказаній
довідці особи були членами колгоспного
двору.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в
редакції, чинній до 1991 р., майно
колгоспного двору належить його членам
на праві спільної сумісної власності.
Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР, розмір
частки члена двору встановлюється
виходячи з рівності часток усіх членів
двору, включаючи неповнолітніх і
непрацездатних.

Згідно із п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 р.
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності», до правовідносин, що
виникли раніше, застосовується діюче
на той час законодавство. Зокрема,
спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане до
15.04.1991 р., мають вирішуватися за нормами,
що регулювали власність цього двору, а
саме: право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба). Розмір
частки члена двору визначається
виходячи з рівності часток усіх його
членів, включаючи неповнолітніх та
непрацездатних. Частку працездатного
члена двору може бути зменшено або
відмовлено у її виділенні при
недовгочасному його перебуванні у
складі двору або незначній участі
працею чи коштами в господарстві двору.
Особам, які вибули з членів двору, але
не втратили права на частку в його
майні, вона визначається виходячи з
того майна двору, яке було на час їх
вибуття і яке збереглося. Згідно зі ст. 4
Постанови Верховної Ради України "Про
введення в дію Закону "Про власність"
загальні правила спадкування щодо
частки члена колгоспного двору в майні
двору застосовуються з 1 липня 1990 року.
При спадкуванні після смерті
останнього члена колгоспного двору, що
мала місце до цієї дати, частка в майні
двору, належна особі, яка вибула з
членів двору, але не втратила на неї
права на час смерті останнього члена
двору, не входить до спадкового майна.

ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 17.05.1995 р.
виписались із колгоспного двору, що
визнано сторонами. У зв'язку із цим,
позивач посилається на втрату ними
права власності на майно колгоспного
двору через три роки з дати їх виїзду.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, до 15.04.1991 р. жодна із зазначених
осіб не втратила права на частку у
майні колгоспного двору. Згідно із ч. 1
ст. 55 Закону України «Про власність»,
який набрав чинності у цю дату, власник
не може бути позбавлений права
власності на своє майно, крім випадків,
передбачених цим Законом та іншими
законодавчими актами України. Відтак,
право власності на спірне майно з
вказаної дати не припиняється
автоматично і не залежить від місця
перебування власника. Доказів
припинення права власності вказаних
осіб на спірне майно з підстав,
передбачених законом, суду не надано.

ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_10 та ОСОБА_7, що
підтверджується свідоцтвом про
народження НОМЕР_2 від 27.09.2012 р. ОСОБА_7
померла ІНФОРМАЦІЯ_6, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_3 від 24.09.2012 р. Як вбачається з
довідок виконкому Ярмолинецької
селищної ради №634 від 05.03.2014 р., №1149 від
11.02.2005 р., №2429 від 07.11.2010 р., ОСОБА_3 була
зареєстрована та проживала разом із
ОСОБА_7, вела з нею спільне
господарство, у т.ч. на день її смерті.

Враховуючи, що ОСОБА_7 померла після
ІНФОРМАЦІЯ_7., у відповідності до п. 4
Постанови Верховної Ради України "Про
введення в дію Закону "Про власність" до
відносин щодо спадкування
застосовуються загальні правила
спадкування щодо частки члена
колгоспного двору в майні двору.
Відтак, відкрилась спадщина лише на
частку ОСОБА_7, тобто, на 1/5 колгоспного
двору. Однак, звернувшись до нотаріуса
за оформленням свідоцтва про право на
спадщину, позивачу було відмовлено,
оскільки нотаріусом виявлено
належність будинковолодіння усім тим
особам, які були зареєстровані у ньому
станом на 15.04.1991 р., що підтверджується
листом від 04.12.2013 р. №01-16.

Вимог про визнання права власності на
частку у майні спадкодавця ОСОБА_7 в
порядку спадкування позивач не
заявляв. В судовому засіданні
представник позивача ствердив, що
позов заявлено з іншої підстави - ст. ст.
120, 126 ЦК УРСР, - оскільки відсутні інші
співвласники спірного майна.
Передбачених законом підстав для
виходу за межі позову з матеріалів
справи не вбачається при тому, що
Ярмолинецьким районним судом
розглядається справа №689/778/14-ц за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на майно, у
т.ч. в порядку спадкування після смерті
ОСОБА_7.

Згідно із ст. 392 ЦК України, лише власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. Згідно із ст. 16 ЦК України
способом захисту свого права є
визнання права. Відтак, позовні вимоги
є обґрунтованими лише в частині 1/5
спірного майна - яка становить частку
позивача у праві власності як одного з
членів колгоспного двору.

Таким чином, позов слід задовольнити
частково, у зв'язку із чим, згідно із ст.
88 ЦПК України судові витрати
покладаються на відповідачів
пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 212-215 ЦПК України,
суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, паспорт
НОМЕР_4, виданий 16.04.1999 р. Ярмолинецьким
РВ УМВС України в Хмельницькій області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право
власності на 1/5 ідеальну частку
будинковолодіння по АДРЕСА_1
Хмельницької області.

В частині решти вимог у позові
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5,
Тернопільська область, с. Колодне, дані
паспорта та ідентифікаційний номер не
встановлені) на користь ОСОБА_3
(АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_4, виданий 16.04.1999
р. Ярмолинецьким РВ УМВС України в
Хмельницькій області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 48,13 грн.
судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 (Тернопільська
область, с. Колодне, дані паспорта та
ідентифікаційний номер не встановлені)
на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, паспорт
НОМЕР_4, виданий 16.04.1999 р. Ярмолинецьким
РВ УМВС України в Хмельницькій області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 48,13 грн.
судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 (Тернопільська
область, с. Колодне, дані паспорта та
ідентифікаційний номер не встановлені)
на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, паспорт
НОМЕР_4, виданий 16.04.1999 р. Ярмолинецьким
РВ УМВС України в Хмельницькій області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 48,13 грн.
судового збору.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу в апеляційний суд Хмельницької
області через Ярмолинецький районний
суд Хмельницької області на протязі 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя
А.В.Соловйов