АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1046/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1619/14
Головуючий у 1-й інстанції Матвієнко В.
Доповідач Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Одринської Т.В., Триголова
В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Павліченка
П.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 01 квітня
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до Селянського Фермерського
господарства «Надія» про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 01 квітня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до
Селянського фермерського господарства
«Надія» про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки -
відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3,
яка в апеляційній скарзі просить
скасувати рішення місцевого суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог. Свої доводи
обгрунтовує тим, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають істотне значення для справи,
та невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов»язковим для всіх суб»єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України. Суди
зобов»язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верхвного Суду України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
14.04.2011 р. між ОСОБА_3 та Селянським
фермерським господарством «Надія»
укладено договір оренди землі,
розташованої на території
Литвяківської сільської ради,
Лубенського району площею 3,64 га.
Договір зареєстрований в Управлінні
Держземагенства Лубенського району,
про що у Державному реєстрі вчинено
запис від 21.12.2012 р. № 04945 (а.с.7-8).

Вказана земельна ділянка належить
ОСОБА_3 на праві власності, що
підтверджується Державним актом про
право власності на землю ПЛ № 148390,
виданим 13.10.2006 р. (а.с.6).

В пункті 19 договору оренди землі
сторони обумовили, що інші умови
передачі земельної ділянки в оренду
відсутні, що вказує, зокрема і на те, що
будь-які особливі умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки
сторони не передбачали, про що
погодилися, підписавши угоду.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що даний
позов не направлений на захист
порушених, невизнаних чи оспорюваних
прав, свобод чи інтересів позивача, у
судовому засіданні не добуто доказів
яким чином порушені, невизнані чи
оспорені права, свободи чи інтереси
позивача у зв»язку з відсутністю таких
умов договору, як передача у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди спірної земельної ділянки.

Як встановила колегія суддів, такий
висновок місцевого суду є вірним,
оскільки суд дійшов його після повного,
всебічного та об"єктивного з"ясування
фактичних обставин справи, прав та
обов"язків сторін в даних
правовідносинах, з правильним
застосуванням норм матеріального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Згідно ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» (в
редакції на час укладення угоди
14.04.2011р.) істотними умовами договору
оренди землі були: об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Згідно зі ст. 18 цього Закону договір
оренди землі набирає чинності після
його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону передбачено, що
укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації.
Державна реєстрація договорів оренди
землі проводиться у порядку,
встановленому законом.

Відповідно до п. 2 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 25 грудня 1998 року
№ 2073, державна реєстрація договорів
оренди є офіційним визнанням і
підтвердженням державою факту
виникнення або припинення права оренди
земельних ділянок.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір,
який підлягає державній реєстрації, є
укладеним з моменту державної
реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що
оспорюваний договір оренди земельної
ділянки, укладений у письмовій формі,
пройшов відповідну державну
реєстрацію, позивач мала необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення позивача було
спрямоване на укладання договору
оренди, на час проведення державної
реєстрації позивач не заявляла про
порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересівю

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

У порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
тому суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв»язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
закону України «Про оренду землі»,
визначити істотність цих умов, а також
з»ясувати у чому саме полягає
порушення їхніх законних прав (правова
позиція, викладена у постанові
Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у
справі № 6-78цс13).

Вирішуючи спір, місцевий суд дав
належну оцінку підставам позову та
встановленим обставинам, з урахуванням
зібраних у справі доказів, та правильно
виходив з того, що права позивача, як
орендодавця не порушені, а тому дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, факт порушення прав позивача
укладенням цього договору не
вбачається та останньою не доведений.

Доводи позивача про те, що укладаючи у
квітні 2011 р., відповідач повинен був
надати для підписання договір оренди
земельної ділянки, який би містив всі
істотні умови, а саме, умову передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки,
оскільки на момент укладання договору
такі умови були передбачені ст. 15 ЗУ
«Про оренду землі», даний факт призвів
до порушення її права тому, що договір
оренди під час укладення не відповідав
загальним вимогам, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
тому він не відповідає вимогам ст. 215 ЦК
України та існують підстави для
застосування правових наслідків,
передбачених ст.216 ЦК України, не
заслуговують на увагу, оскільки
позивач не довела суду в чому саме
полягає порушення її прав у зв»язку з
відсутністю вказаних умов у договорі,
на що вірно звернув увагу і місцевий
суд та прийняв обгрунтоване судове
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, тому апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 01 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

С у д д
і: