АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22Ц/796/ 36/14
Головуючий у 1 інстанції -
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 червня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

Головуючого -
Панченка М.М.

Суддів -
Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

При секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційними скаргами Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» та ОСОБА_1 на
рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 6 червня 2013 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по відсоткам та пені, та
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» про захист прав споживача
шляхом визнання недійсним в частині
кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП
Факторинг Україна») звернулось з
позовом до ОСОБА_1 і, з урахуванням
уточнень до позову, просило стягнути
заборгованість по відсоткам у сумі
4.201,22 дол.США, що відповідає 33.580 грн.35
коп., станом на 29.03.2007 року, та пені у
сумі 128.291 грн.09 коп., яка виникла у
зв»язку з невиконанням кредитного
договору, за період з 29.01.2012 року по
29.01.2013 року /т.1 а.с.1-3,188/.

Послався на те, що 25.03.2005 року між
сторонами укладено кредитну угоду
№МL-004/048/2005 в розмірі 20.000 дол.США під 13%
річних на термін до 25.03.2020 року.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 не
виконував договірні зобов»язання, банк
звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до
позивача за первісним позовом з
зустрічною позовною заявою і,
посилаючись на ч.1, ч.2, п.5 ч.3 ст.18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
згідно яких продавець (виконавець)
послуг неповинен включати у договори
із споживачем умови, які є
несправедливими, наслідком яких є
істотний дисбаланс договірних прав та
обов»язків на шкоду споживача /т.1
а.с.60-61, 111).

Рішенням Дніпровського
районного суду від 6.06.2013 року в
первісному та зустрічному позовах
відмовлено /т.1 а.с.202-206/.

Сторони оскаржили судове
рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, та просили
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити їх позовні вимоги,
відмовивши у задоволенні позовних
вимог протилежної сторони
/т.1а.с.208-209,227-231/.

В ході розгляду справи у суді
апеляційної інстанції відповідач
ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданого 14.09.2013 року Відділом
реєстрації смерті у м.Києві 14.09.2013 року
/т.2 а.с.15/.

Відповідно до ст.1282 ЦК України
спадкоємці зобов»язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов»язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Враховуючи, що спірні
правовідносини допускають
правонаступництво, відповідно до п.1 ч.1
ст.201 ЦПК України ухвалою Апеляційного
суду м.Києва від 19.09.2013 року провадження
у справі зупинено до виявлення
правонаступників померлого ОСОБА_1/т.2
а.с.22-23/.

Судом встановлено, що після
збігу шестимісячного строку для
прийняття спадщини, з заявами до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини ОСОБА_1 спадкоємці
не звертались.

Ухвалою Апеляційного суду
м.Києва від 15.05.2014 року провадження у
справі відновлено в порядку ст.204 ЦПК
України.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення представника стягувача,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу належить відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін з таких підстав.

Відповідно до ст.310 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

Якщо судом першої інстанції
ухвалене законне і обґрунтоване
рішення, смерть фізичної особи чи
припинення юридичної особи - сторони у
спірних правовідносинах після
ухваленого рішення, що не допускає
правонаступництва, не може бути
підставою для застосування вимог
частини першої цієї статті.

Як слідує з матеріалів справи,
25.03.2005 року між ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» та ОСОБА_1 укладена кредитна
угода за №МL-004/048/2005, згідно якої,
останній отримав від банку кредит у
розмірі 20.000 дол.США під 13% річних на
термін до 25.03.2020 року.

Умовами договору передбачена
сплата позичальником пені у розмірі 1%
за кожен день прострочки виконання
зобов»язань.

Таким чином, між ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» та ОСОБА_1 виникли
відносини договору кредиту, які,
відповідно до ст.1054 ЦК України
полягають в тому, що банк
(кредитодавець) зобов"язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов"язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 не
виконував договірні зобов»язання, банк
звернувся з даним позовом до суду.

Так, позивач просив стягнути
заборгованість по відсоткам у сумі
4.201,22 дол.США, що відповідає 33.580 грн.35
коп., станом на 29.03.2007 року, та пені у
сумі 128.291 грн.09 коп., яка виникла у
зв»язку з невиконанням кредитного
договору, за період з 29.01.2012 року по
29.01.2013 року /т.1 а.с.1-3,188/.

Боржник ОСОБА_1 не заперечував
щодо наявності у нього заборгованості
перед банком, однак вважав умови
кредитного договору несправедливими, а
тому вимагав визнати спірний
кредитний договір недійсним.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
квитанціями №75 від 28.03.2007 року та №12
від 29.03.2007 року, виданими позивачем,
боржник ОСОБА_1 повністю розрахувався з
банком по тілу кредиту, сплативши на
рахунок банку кредитні кошти у розмірі
20.000 дол.США/т.1 а.с.62/.

Однак, як встановлено судом
першої інстанції, на указану дату
погашення тіла кредиту, 29.03.2007 року, за
позичальником ОСОБА_1 мала місце
заборгованість по відсоткам у сумі
4.201,22 дол.США, та заборгованість по пені
за прострочку погашення тіла кредиту
та відсотків, у сумі 128.291 грн.09 коп.

З урахуванням цього, суд дійшов
правильного висновку, що нарахування
відсотків припиняється з часу
погашення основного боргу.

Дійшовши висновку про відмову у
позові про стягнення відсотків за
пропуском строків позовної давності,
суд обґрунтовано керувався ст.257 ЦК
України, та виходив з того, що, наявна
заборгованість ОСОБА_1 перед банком за
відсотками у сумі 4.201,22 дол.США, мала
місце станом на 29.03.2007 року, і саме з
цієї дати у банка виникло право
вимагати стягнення боргу за
відсотками.

Крім того, дійшовши висновку про
відмову у позові ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1 про стягнення пені
у сумі 128.291 грн.09 коп., яка виникла у
зв»язку з порушенням термінів
погашення тіла кредиту та відсотків,
суд першої інстанції правомірно
керувався ст.266 ЦК України, згідно якої,
зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо), та виходив з того, що
оскільки, починаючи з 29.03.2007 року
розпочався перебіг позовної давності
по стягненню відсотків, відповідно, з
цієї дати слід вираховувати і річний
строку позовної давності по пені.

Враховуючи, що боржник ОСОБА_1, не
заперечуючи наявність заборгованості
перед банком, у суді першої інстанції
просив суд застосувати строк позовної
давності, суд першої інстанції
обгрунтовано керувався ч.4 ст. 267 ЦК
України, згідно якої, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

З урахування викладеного, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про відмову у позові ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про
стягнення пені та відсотків по кредиту.

Крім того, суд обгрунтовано
відмовив у задоволенні зустрічного
позова ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» про захист прав споживача
шляхом визнання недійсним в частині
кредитного договору, з тих підстав, що
ці вимоги є недоведеними у судовому
засіданні.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційних скарг та
залишення без змін рішення суду першої
інстанції.

Після відкриття апеляційного
провадження 12.07.2013 року, судом
апеляційної інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідач ОСОБА_1
помер, що підтверджується свідоцтвом
про смерть, виданого 14.09.2013 року
Відділом реєстрації смерті у м.Києві
14.09.2013 року /т.2 а.с.15/.

Дотримуючись вимог ст.1282 ЦК
України, п.1 ч.1 ст.201, 204 ЦПК України,
ухвалою Апеляційного суду м.Києва від
19.09.2013 року провадження у справі
зупинено до виявлення
правонаступників померлого ОСОБА_1/т.2
а.с.22-23/.

Після збігу шестимісячного
строку для прийняття спадщини,
спадкоємці померлого за місцем
відкриття спадщини ОСОБА_1 про
спадкування його майна до нотаріальної
контори не звертались, що
підтверджується інформацією,
надісланою суду Першою та Десятою
Київськими державними нотаріальними
конторами /т.2 а.с.29-30. 39-40/.

Оскільки суд апеляційної
інстанції не має можливості
продовжувати розгляд справи, у зв»язку
з відсутністю правонаступників
померлого відповідача ОСОБА_1, а також
враховуючи, що відсутні підстави для
закриття провадження у справі, у
розумінні вимог ст.ст.310,205 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційних скарг та
залишення без змін рішення суду першої
інстанції, як ухваленого на повно, та
всебічно з»ясованих обставинах, з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» та ОСОБА_1
відхилити, а рішення Дніпровського
районного суду м.Києва від 6 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з
моменту проголошення шляхом подання
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді