Справа № 751/1864/14 Провадження №
22-ц/795/1037/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Філатова Л. Б. Доповідач - Тагієв С. Р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року м.ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіТагієва
С.Р.,суддів:Євстафіїва О.К., Шарапової
О.Л.,при секретарі:Остапенко Г.С.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги ОСОБА_5 на ухвалу
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 26 березня 2014 року у
справі за заявою ОСОБА_5 про скасування
рішення Постійно діючого третейського
суду при Всеукраїнській громадській
організації "Всеукраїнський
фінансовий союз" від 26 квітня 2011 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Альфа-Банк" до
ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі, поданій
представником, ОСОБА_5 просить
скасувати вказану ухвалу
Новозаводського районного суду
м.Чернігова від 26 березня 2014 року, якою
йому відмовлено в задоволенні заяви
про скасування рішення Постійно
діючого третейського суду при
Всеукраїнській Громадській
Організації „Всеукраїнський
фінансовий союз" від 26 квітня 2011 року,
та постановити нову ухвалу, якою його
заяву задовольнити.

Незаконність судового рішення апелянт
обгрунтовує невідповідністю висновків
суду фактичним обставинам справи.
Апелянт зазначає, що нічого не знав про
розгляд справи в третейському суді, але
відносно нього прийнято рішення щодо
стягнення грошових коштів. Отже,
третейський суд вирішив питання про
права та обов'язки осіб, які не брали
участі у справі, що призвело до
винесення неправомірної ухвали. ОСОБА_5
вважає неправомірним висновок суду про
підвідомчість спору третейському суду,
оскільки Законом України від 03.02.2011
року №2983-VI статтю 6 Закону України „Про
третейські суди" доповнено пунктом 14,
згідно якого третейські суди не можуть
розглядати справи у спорах щодо
захисту прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки). Оскільки банком до
третейського суду було подано позов до
відповідача як до споживача
банківських послуг, то саме такий спір
не міг розглядатися у третейському
суді і рішення третейського суду
постановлене за межами компетенції
третейського суду.

Сторони в судове засідання не
з"явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали третейської справи, суд
приходить до висновку про вірне
вирішення справи судом першої
інстанції та відсутність підстав для
його скасування..

По справі встановлено, що рішенням
Постійно діючого третейського суду при
Всеукраїнській Громадській
Організації „Всеукраїнський
фінансовий союз" від 26 квітня 2011 року
позов ПАТ „Альфа-Банк" задоволено;
стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_5 солідарно на
користь позивача заборгованість: за
кредитом - 23355,60 грн., штраф - 6867,36 грн.;
пеню - 13562,26 грн., судові витрати - 10 грн..

Відмовляючи в задоволенні заяви
ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із
відсутності підстав для скасування
рішення третейського суду,
передбачених ст. 51 Закону України „Про
третейські суди" та ст. 389-5 ЦПК України.

Дані висновки суду ґрунтуються на
матеріалах справи і відповідають
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів третейської
справи, 10.09.2008 року між ПАТ „Альфа-Банк"
та ОСОБА_6 укладено кредитний договір
№500167919, згідно умов якого банк надав
позичальнику кредит у розмірі 3794,33
долари, процентна ставка за
користування кредитом - 36% річних, дата
остаточного повернення кредиту - 10.09.2011
року. В забезпечення даного
зобов'язання між банком та ОСОБА_5 було
укладено договір поруки №500167919-П від
10.09.2008 р.

Пунктом 10 зазначеного кредитного
договору визначено, що сторони
погодились внести до нього
застереження, яке є третейською угодою
в розумінні ст.12 Закону України „Про
третейські суди" про те, що будь-які
спори у зв'язку з наданням,
обслуговуванням або поверненням
кредиту підлягають вирішенню у
Постійно діючому третейському суді при
Всеукраїнській громадській
організації „Всеукраїнський
фінансовий союз" у відповідності до
його Регламенту. Якщо від однієї зі
сторін третейського розгляду не
надійде письмових заяв про інше, то
розгляд спору у Третейському суді буде
проходити виключно на підставі наданих
письмових матеріалів без проведення
усного слухання і виклику сторін (а.с.
9-10 третейської справи). Аналогічне
застереження міститься у ст. 5 договору
поруки (а.с. 16-17 третейської справи).

Таким чином, згідно третейського
застереження сторони дійшли
домовленості щодо передачі спору на
розгляд третейського суду. Таке право
сторін передати спір на розгляд
третейського суду, крім випадків,
встановлених законом, відповідає
положенням ч.1 ст. 17 ЦПК України та ст. 5
Закону України „Про третейські суди".

Практика Європейського суду з прав
людини свідчить, що звернення фізичних
та/або юридичних осіб до третейського
суду є правомірним, якщо відмова від
послуг державного суду відбулася за
вільним волевиявленням сторін спору
(Рішення у справі „"Девір проти
Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Законом України від 3 лютого 2011 року
„Про внесення зміни до статті 6 Закону
України „Про третейські суди" щодо
підвідомчості справ у сфері захисту
прав споживачів третейським судам",
який набрав чинності 11 березня 2011 року,
третейські суди не мають права
розглядати справи у спорах щодо
захисту прав споживачів послуг банку
(кредитної спілки).

Проте, судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
спір між ПАТ „Альфа-Банк" та ОСОБА_5,
розглянутий третейським судом, не є
спором про захист прав споживачів і не
віднесений статтею 6 Закону України
„Про третейські суди" до спорів, які не
підлягають розгляду третейським судом,
оскільки третейським судом
вирішувалося питання про стягнення
заборгованості боржника перед
кредитором. Відповідно до закону
України „Про захист прав споживачів"
банк не є споживачем, тому його
звернення до Третейського суду з
позовом є правомірним.

Крім того, не можуть бути прийняті
судом до уваги доводи апелянта щодо
вирішення третейським судом питання
про права і обов'язки осіб, які не брали
участь у справі, оскільки в пункті 5 ст.
51 Закону України „Про третейські суди"
мова йде про склад осіб по справі, а не
про розгляд справи без участі всіх
сторін.

Доводи апелянта стосовно неналежно
повідомлення його про розгляд справи в
третейському суді спростовується
матеріалами третейської справи, з якої
вбачається, що ОСОБА_5 на адресу -
АДРЕСА_1 надсилалась копія ухвали про
початок розгляду третейської справи та
копії рішення, а також цінним листом
направлялась копія позовної заяви з
додатками (а. с. 35-36 третейської справи,
38-39 цивільної справи). Крім того, ст. 51
Закону України „Про Третейські суди"
та ст. 389-5 ЦПК України містять виключний
перелік підстав для скасування рішення
Третейського суду, не визначено такої
підстави для скасування рішення
третейського суду, як неявка сторони у
засідання третейського суду або
неналежне повідомлення сторони про
дату та місце його проведення чи
неотримання копії рішення
третейського суду.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи висновків
Новозаводського районного суду м.
Чернігова не спростовують, зводяться
до переоцінки доказів, отже, рішення
ухвалено з додержанням норм
процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду
м.Чернігова від 26 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:Судді: