АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6719/2014
Головуючий у 1 інстанції: Волокітіна
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 05.02.2014 р. по справі за поданням
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС
України про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
з вилученням паспортного документа,
заінтересовані особи Публічне
акціонерне товариство «БТА Банк»,
ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИЛА:

Головний державний виконавець відділу
примусового виконання рішень ДВС
України ГречухО.Я. звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження
боржника праві виїзду за межі України з
вилученням паспортного документа та
про бов'язання Адміністрації Державної
прикордонної служби України вжити
;відкладних заходів для недопущення
виїзду з України ОСОБА_1 до виконання ш
виконавчого листа, виданого
Дніпровським районним судом м. Києва.

Подання обґрунтував тим, що 21.06.2012 року
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Гречухою О.Я. відкрито
виконавче провадженняпро примусове
виконання виконавчого листа № 2-2743/1-10
від 1.02.2012 року, виданого Дніпровським
районним судом м. Києва про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ПАТ «БТА Банк»
заборгованості в розмірі 19 047 630,37 рн. На
день подачі подання сума
заборгованості частково погашена за
рахунок реалізації предмета іпотеки,
однак боржником не вчиняється жодних
дій для погашення залишку
заборгованості, яка є значно великою.

Зважаючи на ту обставину, що жодні
заходи, які вживалися державною
виконавчою службою, не дали
результатів, просив задовольнити
подання.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 05.02.2014 р. подання
державного виконавця задоволено
частково. Тимчасово обмежено
громадянина України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_1,
паспорт громадянина України серії
НОМЕР_3, виданий 17.08.1999 року Дарницьким
РУ ГУМВС України в м. Києві, у праві
виїзду за межі України, з вилученням
паспорта громадянина України для
виїзду за межі України, до виконання
ним своїх зобов'язань покладених за
виконавчим листом №2-2743/1-10, виданого
11.02.2012 року Дніпровським районним судом
м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства «БТА Банк» заборгованості в
розмірі 19 047 630,37 грн. та судового збору в
розмірі 1700 грн., витрат на ІТЗ розгляду
справи в розмірі 120 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції ОСОБА_1 9 квітня 2014 р. подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та відмовити в задоволенні подання
Відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про обмеження у праві виїзду за
кордон ОСОБА_1

Свою скаргу обґрунтував тим, що сам
ОСОБА_1 не приймав участь у розгляді
справи, вважає, що суд першої інстанції
виходив з того, що на виконанні у
Відділі примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві знаходиться виконавчий лист №
2-2743/1-10 від 11.02.2012 року, виданий
Дніпровським районним судом м. Києва
про ОСОБА_1 на користь ПАТ «БТА Банк»
заборгованості в сумі 19 047 630,37 грн.
Однак при цьому, судом першої інстанції
встановлено, що на день подачі даного
подання сума заборгованості частково
погашена ОСОБА_1 за рахунок реалізації
предмета іпотеки, що на думку апелянта
свідчить про часткове виконання ним
рішення суду.

Апелянт не погоджується з тим, що суд
першої інстанції обґрунтовував своє
рішення тим, що можливість виїзду
ОСОБА_1 за межі України унеможливить
проведення виконавчих дій, які можуть
бути проведені виключно в його
присутності та ставить під загрозу
повноту здійснення виконавчого
провадження, а це, в свою чергу,
призведе до порушення прав та
інтересів стягувача.

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав
та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «БТА Банк» заперечував
проти задоволенні апеляційної скарги
та просив її відхилити.

Представник відділу державної
виконавчої служби України в судове
засідання не з'явився, повідомлявся
належним чином, причини неявки суду не
повідомив.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України судова
колегія вважає за можливе розглянути
справу у відсутності осіб які не
з'явились.

Вислухавши доповідь судді доповідача,
пояснення представників апелянта та
ПАТ «БТВ Банк», вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково виходячи з
наступного.

Судова колегія встановила, що рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 21 жовтня 2010 р. було задоволено
позовні вимоги ПАТ «БТА Банк» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором у розмірі 19 047 630.37
грн. та стягнуті судові витрати.

На виконання даного рішення
Дніпровським районним судом м. Києва
11.02.2012 р. видано виконавчий лист №
2-2743/1-10.

21 червня 2012 р. Постановою старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України
було відкрито виконавче провадження.

Задовольняючи частково подання
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС
України суд першої інстанції вважав
повністю доведеними і такими, що
заслуговують на увагу доводи
державного виконавця про те, що
можливість виїзду боржника за межі
України унеможливить проведення
виконавчих дій, які можуть бути
проведені виключно в його присутності
та ставить під загрозу повноту
здійснення виконавчого провадження, а
це в свою чергу призведе до порушення
прав та інтересів стягувача.

З таким висновком колегія судів
погодитись не може з наступних підстав.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

При виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду щодо
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Згідно з постановою від 14.09.2012 р.
державним виконавцем було накладено
арешт на належні боржнику транспортні
засоби, встановлені згідно з довідкою
ДАІ від 29.10.2012 р. ( а.с. 19).

Встановлено, що згідно з матеріалами
виконавчого провадження 09.10.2012 р. на
підставі Акту опису й арешту майна були
описано та арештовано майно боржника у
вигляді двох земельних ділянок (а.с.20-23).

Згідно з листом ВДВС Дніпровського РУЮ
м. Києва від 01.11.2012 р. підтверджено
звернення стягнення на транспортний
засіб марки Lexus модель LX-570, державний
номерний знак АА 7093, що належить на
праві власності ОСОБА_1 і за рахунок
коштів отриманих від реалізації майна,
задоволено вимоги АКБ «Укрсоцбанк» в
розмірі 1 164 902,83 грн. (а.с. 24)

Згідно з Протоколом № 1-134/12 проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна, що
належіть боржнику ОСОБА_1 від 18 лютого
2013 р. було реалізовано належне
боржнику майно земельна ділянка площею
0,2994 га., кадастровий номер :04:001:0482,
що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з протоколом № 2-134/12 від 18.02.2013 р.
земельна ділянка площею 0,2000 га,
кадастровий номер :04:001:0483 що
розташована за адресою: АДРЕСА_2. (
а.с.29-30)

Данні обставини також підтверджуються
актами державного виконавця про
реалізацію предмета іпотеки ( а.с. 32-33).

Кошти від реалізаціє перераховані на
рахунок ПАТ «БТА-Банку» і на погашення
виконавчого збору. ( а.с. 34).

Згідно з протоколом № 1013475/3 від 19
вересня 2013 р. з аукціону було
реалізовано автомобіль який належіть
ОСОБА_1, марки «LEXUS LS 460» 2007 р. випуску
державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Судова колегія вважає, що особа, яка має
невиконані зобов'язання, не може
вважатися винною в ухиленні, поки не
буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

Про ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків у виконавчому провадженні
може свідчити невиконання ним своїх
обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12
Закону № 606-XIV, зокрема, утримання від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Однак з наданих суду першої інстанції
матеріалів встановлено, що повністю
доведено, що ОСОБА_1 не ухиляється від
виконання обов'язків по погашенню
боргу, частина майна яка йому належала
вже реалізована з прилюдних торгів в
рахунок погашення його заборгованості,
що визнає заявник та представник «БТА
Банк».

Судова колегія вважає, що незалежно від
того чи примусово або добровільно
виконувалось рішення суду, судовим
виконавцем не доведено факту ухилення
ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

Суд першої інстанції вказані обставини
не з'ясував, не перевірив усі наявні в
матеріалах докази а не дав їм належної
оцінки, що призвело до неправильного
вирішення спору.

Керуючись ч.5 ст. 205, ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч.
1 ст. 307, ч. 1 ст. 310, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 05.02.2014 р. - скасувати та
постановити нову ухвалу наступного
змісту:

В задоволенні подання державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень ДВС України про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України з вилученням
паспортного документа - відмовити.

Ухвала оскарженню в касаційному
порядку не підлягає.

Головуючий

Судді