Справа № 598/1965/13-ц
провадження № 2/598/48/2014
РІШЕННЯ

іменем України

"26" травня 2014 р.
Збаразький районний суд

Тернопільської області в складі :

головуючого судді Олещука
Б.Т.

при секретарі Демчук О.М.

з участю осіб, які беруть участь у
справі,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Збаражі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про позбавлення батьківських
прав та стягнення аліментів на
утримання дитини,-

встановив:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу зареєстрованого 14.01.2012р. відділом
реєстрації актів цивільного стану
Подільського районного управління
юстиції у м.Київ, актовий запис №10.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
протягом спільного життя у сторін
почали виникати непорозуміння,
суперечки і сварки. На ґрунті взаємної
неприязні сторони припинили подружні
стосунки. Сім'я в даний час існує
формально, сторони проживають
роздільно один від одної та не ведуть
спільного господарства з 20 травня 2012
року, а тому позивач не бажає надалі
залишатися в шлюбі.

У січня 2014 року до суду звернулася
ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про
позбавлення батьківських прав щодо
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
стягнення аліментів на утримання
дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітку (доходу), але не менше 30
відсотків встановленого законом
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку до досягнення
дитиною повноліття.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що
відповідач залишив сім'ю і ухиляється
від виконання своїх батьківських
обов`язків, не забрав дитину ОСОБА_3 з
пологового будинку, не займається
вихованням та утриманням доньки, яка
перебуває на утриманні позивачки і
потребує матеріальної допомоги, чим
поставив ОСОБА_2 у скрутне матеріальне
становище, а тому вона змушена
звернутися до суду з позовом про
позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав
та стягнення аліментів.

Відповідачка-позивачка ОСОБА_2 в
судовому засідання уточнила позовні
вимоги та просила стягнути в її користь
на утримання дитини аліменти з ОСОБА_1 в
розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше
30 відсотків встановленого законом
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку до досягнення
дитиною повноліття. Решту позовних
вимог позивачка підтримала повністю і
просила позов задовольнити,
посилаючись на ті ж обставини та не
заперечила щодо розірвання шлюбу.

В судовому засіданні
позивач-відповідач ОСОБА_1, підтримав
свої позовні вимоги і просив шлюб з
ОСОБА_2 розірвати, посилаючись на ті ж
обставини. Позов ОСОБА_2 визнав
частково. У частині стягнення
аліментів на утримання ОСОБА_3
погодився сплачувати аліменти в
розмірі передбаченому законодавством.
Однак, заперечив щодо позбавлення його
батьківських прав та пояснив, що
позивачка не дає йому можливості
піклуватися про доньку та не дозволяє з
нею бачитись. Окрім цього, відповідач
вказав, що надавав матеріальну
допомогу на утримання доньки ОСОБА_3,
однак позивач відмовлялась її
отримувати. Категорично заперечив щодо
позбавлення його батьківських прав та
вказав, що є батьком малолітньої ОСОБА_3
та бажає виховувати останню та
піклуватись про неї.

Заслухавши сторони та їх
представників, представника служби у
справах дітей Збаразької районної
державної адміністраці, представника
органу опіки та піклування Збаразької
міської ради, прокурора, свідків,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши та оцінивши здобуті в
судовому засіданні докази, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
обґрунтовані та підлягають
задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено, що шлюб між
сторонами зареєстрований 14 січня 2012
року відділом реєстрації цивільного
стану Подільського районного
управління юстиції в місті Києві,
актовий запис №10 (а.с.7).

Батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
позивач-відповідач - ОСОБА_1 та
відповідачка-позивачка - ОСОБА_2, що
стверджується свідоцтвом про
народження, виданим 01 грудня 2012 року
серії НОМЕР_1 відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Збаразького районного управління
юстиції Тернопільської області (а.с.8).

Відповідно до вимог ст.111 СК України суд
вживав заходів щодо примирення
подружжя.

Сторони втратили повагу одна до одного
як подружжя і їх подальше спільне життя
і збереження шлюбу суперечить їхнім
інтересам.

Відповідно ч.2 ст.104 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання.

Згідно ст.109 СК України шлюб
розривається судом, якщо буде
встановлено, що заява про розірвання
шлюбу відповідає дійсній волі дружини
та чоловіка і що після розірвання шлюбу
не будуть порушені їх права, а також
права їх дітей.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд приходить до висновку, що оскільки
визнання ОСОБА_2 позову не суперечить
закону та не порушує законних прав,
свобод чи інтересів інших осіб, заява
про розірвання шлюбу відповідає
дійсній волі дружини та чоловіка і що
після розірвання шлюбу не будуть
порушені їх права, а також права їх
дитини, сім'я фактично розпалася,
зберегти її немає можливості, шлюб
носить формальний характер, а тому його
слід розірвати.

Крім того, судом встановлено і
сторонами не оспорюється, що дитина,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з
відповідачко-позивачкою ОСОБА_2 в
АДРЕСА_1 і перебуває на її утриманні, що
також стверджується актами обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї
ОСОБА_2 від 20.12.2012р., 29.03.2013р., 09.04.2013р.,
10.07.2013р., 14.01.2014р., 13.02.2014р., 30.03.2014р.,
12.05.2014р. виданими Збаразькою міською
радою Тернопільської області (а.с.33-36,
114, 152-154), довідкою про склад сім'ї ОСОБА_2
№3470 від 27.12.2013р. виданою Збаразьким
міським комунальним підприємством
"Збараж" (а.с.115) та показами свідків.

Відповідач, ОСОБА_3, має можливість
надавати дитині матеріальну допомогу і
погодився її надавати в розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітку (доходу),
але не менше 30 відсотків встановленого
законом прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку до досягнення
дитиною повноліття, а також в твердій
грошовій сумі в розмірі передбаченому
чинним законодавством.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов`язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Визначаючи необхідний розмір
аліментів, суд виходить з того, що
згідно із вимогами ст.182 СК України
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, а також
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, яка перебуває на
утриманні ОСОБА_2, стан здоров'я та
матеріальне становище ОСОБА_1.

Зокрема, при визначенні розміру
аліментів суд враховує наявну в
матеріалах справи копію довідки про
доходи ОСОБА_1 за період з 01.07.2013р. по
31.12.2013р. згідно якої дохід ОСОБА_1
становить 1500 грн. в місяць (а.с.83).

Інших доказів про стан здоров'я та
матеріальне становище ОСОБА_1 суду
сторонами не надано.

Також суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини ОСОБА_3,
яка знаходиться на утримані ОСОБА_2,
зокрема те, що дитина здорова,
матеріально забезпечена, її доглядає
няня ОСОБА_5.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що з ОСОБА_1 в користь
ОСОБА_2 слід стягнути аліменти на
утримання дитини, ОСОБА_3, в розмірі 800
грн. щомісячно починаючи з 10 січня 2014
року до досягнення дитиною повноліття,
відмовивши ОСОБА_2 у стягненні решти
коштів, оскільки нею та її
представником не було наведено в
судовому засіданні переконливих
аргументів щодо стягнення вказаного
ОСОБА_2 розміру аліментів у твердій
грошовій сумі, а тому позов в цій
частині слід задовольнити частково.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Суд неодноразово роз`яснював сторонам
та їх представникам, що обставини
справи мають бути підтверджені
належними та допустимими доказами.

Крім того, суд неодноразово сприяв
сторонам у поданні додадкових доказів,
шляхом задоволення її клопотань та
надавав терміни для представлення
доказів, у зв`язку із чим неодноразово
відкладався розгляд справи.

Суд не може сторонам вказувати, які
докази їм необхідно надати суду для
підтвердження своїх вимог та з власної
ініціативи витребувати докази,
оскільки згідно із вимогами ч.3 ст.10 та
ч.1 ст.11, 60 ЦПК України кожна сторона по
справі повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, а суд
розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін.

Докази мають бути належними та
допустимими. Допустимими є ті докази,
які зібрані у відповідності до закону,
а належними - якщо вони містять
інформацію щодо предмету доказування.

Згідно вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України суд
не бере до розгляду докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом і які не
стосуються предмета доказування.

Враховуючи те, що обов'язок щодо
доказування покладається на сторони,
суд вважає, що вказану справу слід
вирішувати на підставі наявних
доказів.

Відповідно до затвердженого 30.12.2013р.
висновку органу опіки та піклування
Збаразької міської ради та створеним
дорадчим органом про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_1
відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
орган опіки та піклування Збаразької
міської ради та створений дорадчий
орган вважають за доцільне позбавити
батьківських прав ОСОБА_1 (а.с.37).

Згідно актів обстеження умов
проживання сім`ї ОСОБА_2 від 20.12.2012р.,
29.03.2013р., 09.04.2013р., 10.07.2013р., 14.01.2014р.,
13.02.2014р., 30.03.2014р., 12.05.2014р. виданих
Збаразькою міською радою
Тернопільської області, дитина ОСОБА_3
перебуває на повному утриманні своєї
матері ОСОБА_2, батько дитини, ОСОБА_1,
участі у вихованні дочки не приймає,
матеріально не допомагає, не відвідує
її, не переймається її здоров'ям (а.с.33-36,
114, 152-154).

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є батьком
ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_3, які
проживають з ним в одному будинку. В
кінці червня 2013 року ОСОБА_2 переїхала
жити до нього в будинок сама і з цього
часу вони проживають разом. Батько
дитини, ОСОБА_1, не забрав ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з пологового будинку. Від
народження ОСОБА_3 він був в будинку два
рази. На новий рік сфотографувався з
дочкою. ОСОБА_3 не цікавиться дитиною,
не відвідує її, не переймається її
вихованням та здоров'ям.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_5 у судовому засіданні
пояснили, що вони не бачили, що батько
дитини ОСОБА_3 відвідував її,
переймався її вихованням та здоров'ям.
Дитину виховує і утримує мати ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні
пояснила, що бачила ОСОБА_1 в кінці
лютого 2014 року біля будинку ОСОБА_2. Він
прийшов до неї запитати де ОСОБА_2, бо
вдома нікого небуло.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що працює
акушеркою Збаразької лікарні. ОСОБА_1
не був присутній на родах, дитину з
пологового будинку не забирав.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні
пояснила, що з січня 2013 року по даний
час вона працює нянею і доглядає дитину
ОСОБА_3. Батька ОСОБА_1 вона не бачила.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він складав
акти обстеження умов проживання сім`ї
ОСОБА_2. Зі слів опитаних: заявника,
сім'ї ОСОБА_2, їх сусідів, батько динини
ОСОБА_3 - ОСОБА_1 ніякої допомоги дитині
не надавав.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 переказував
ОСОБА_2 кошти та пересилав товари для
доньки ОСОБА_3, що стверджується
довідками виданими начальником ЦВПЗ
Збараж-2 (а.с.155-156) та іншими матеріалами
справи (а.с.92-96, 106-109, 159).

Батько ОСОБА_1 постійно хворів і помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.104-105).

ОСОБА_1 звертався в органи внутрішніх
справ щодо неправомірних дій дружини
ОСОБА_14, про що свідчить повідомлення
Подільського РУ ГУМВС України в м.Києві
(а.с.103).

Також ОСОБА_1 звертався в органи опіки
та піклування щодо визначення днів та
годин побачень з донькою, участі у її
вихованні (а.с.91, 149-150, 157, 158), що свідчить
про небайдужість відповідача щодо
своєї доньки та намагання брати участь
у її вихованні та утриманні.

Згідно ст.164 СК України мати, батько
можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він:
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;
жорстоко поводяться з дитиною; є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п.15,
16 постанови від 30.03.2007р. №3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єтивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов`язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєння нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так
і в сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов`язками.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1, батько дитини ОСОБА_3, якій на
час звернення до суду виповнися лише
один рік, бажає спілкуватися із
останньою, піклуватися про її фізичний
і духовний розвиток, виховувати і
утримувати свою дочку.

Беручи до уваги думку прокурора, яка
просила в задоволені позову про
позбавлення батьківських прав
відмовити, представника служби у
справах дітей Збаразької районної
державної адміністрації, представника
органу опіки та піклування Збаразької
міської ради, які просили позов
задовольнити, суд приходить до
висновку, що позивач-відповідач ОСОБА_1
в недостатній мірі бере участь у
вихованні доньки, а тому ОСОБА_1 слід
попередити про необхідність змінити
ставлення до виховання малолітньої
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Також
покласти на орган опіки і піклування
Збаразької міської ради
Тернопільської області контроль за
виконанням позивачем-відповідачем
ОСОБА_1 батьківських обов'язків щодо
малолітньої дитини ОСОБА_3, а у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
частині позбавлення батьківських прав
слід відмовити за безпідставністю.

На підставі наведеного та ст.ст.19, 104, 105,
110, 112, 150, 155, 160, 164, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного
кодексу України, керуючись ст.ст.10, 11, 15,
58, 59, 60, 174, 209, 212-215, 218, 292 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зареєстрований 14 січня 2012 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Подільського районного
управління юстиції у м.Києві, актовий
запис №10 - розірвати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів на утримання дитини -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2
аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 грн. (вісімсот
гривень) щомісячно, починаючи з 10 січня
2014 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність
змінити ставлення до виховання
малолітньої дитини ОСОБА_3.

Покласти на орган опіки і піклування
виконавчого комітету Збаразької
міської ради Тернопільської області
контроль за виконанням ОСОБА_1
батьківських обов'язків щодо дитини
ОСОБА_3.

У задовалені інших позовних вимог
відмовити.

Дане рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Збаразький районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Дане рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Б. Олещук