Головуючий суду 1 інстанції - Кордюкова
Доповідач - Іванова І.П.
Справа № 2-3684/11
Провадження № 22ц/782/3118/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Іванової І.П.

суддів:
Фарятьєва С.О.,Назарової М.В.,

при секретарі -
Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 21 червня 2013
року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ушкодження здоров'я, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року представник позивача
звернувся з позовом до суду, на
обґрунтування якого вказав, що 27 липня
2009 р. ОСОБА_2 відпочивала на озері
„Клішня" у с. Сіротіно м.Сєвєродонецька
Луганської обл. Коли вона плавала, на
неї наїхав моторним човном ОСОБА_3
Вінтом човна ОСОБА_2 були причинені
тяжкі тілесні ушкодження. ОСОБА_3 було
звільнено від кримінальної
відповідальності на підставі Закону
України „Про амністію".Просила
стягнути з відповідача матеріальну
шкоду у розмірі 119174,65 грн., моральну у
розмірі 100000 гривень.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 21 червня 2013
року позовні вимоги були задоволені
частково: з відповідача на користь
позивача було стягнуто на
відшкодування матеріальної шкоди 7032
грн. та на відшкодування моральної
шкоди - 20000 грн. та на користь держави
судовий збір в розмірі 270,32 грн. В решті
вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить
рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 21 червня 2013
року скасувати. Апелянт вважає, що суд
першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
не з'ясував всіх обставин справи.

Заперечень проти апеляційної скарги
іншими учасниками не надано.

Судом першої інстанції встановлено
наступне.

27.07.2009 року ОСОБА_3, керуючи належним
йому човном «Adventure», порушив Правила
користування маломірними (малими)
судами і базами (спорудженнями) для їх
стоянки на водних об'єктах, внаслідок
чого скоїв наїзд на ОСОБА_2 під час її
купання в озері. Внаслідок цього
останній були спричинені тяжкі тілесні
ушкодження у вигляді множинних (27)
рублено-різаних ран.

Постановою Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 01.09.2011 року
ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної
відповідальності на підставі п. «в» ст.
1 Закону України «Про амністію».

ОСОБА_2 з 05.04.2004 року зареєстрована як
підприємець; в період з 27.07.2009 року по
15.11.2009 року перебувала на лікуванні з
приводу невиробничої травми. За
рахунок коштів Фонду отримала допомогу
по тимчасовій непрацездатності в сумі
4106,66 грн.

Відповідач частково оплатив
позивачеві витрати на лікування.

Заслухавши доповідача, вислухавши
представника позивача, який підтримав
апеляцію, дослідивши матеріали справи,
перевірив законність та
обґрунтованість рішення, судова
колегія вважає апеляційну скаргу
такою, що підлягає частковому
задоволенню задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачка не всі свої вимоги довела.

З такими висновками повністю
погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 були причинені тяжкі тілесні
ушкодження джерелом підвищеної
небезпеки, коли вона купалася на озері.

Відповідно до ст..1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Як роз'яснено у п.4 Постанови №4 Пленуму
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року „Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача
шкоди (частина друга статті 1166 ЦК)
відповідач звільняється від обов'язку
відшкодувати шкоду (у тому числі і
моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди
було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого (частина
п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини
другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає
докази, що підтверджують факт завдання
шкоди за участю відповідача, розмір
завданої шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

В судовому засіданні ОСОБА_2 на
обґрунтування своїх вимог просила суд
призначити комплексну судово-медичну
експертизу, судом першої інстанції
вона була призначена, але не
проведена з приводу стану здоров'я
ОСОБА_2 У зв'язку з чим судом першої
інстанції було відмовлено у стягненні
затрат на лікування.

В цій частині колегія суддів не може
погодитись з рішенням суду першої
інстанції.

Згідно висновку комплексної
судово-медичної експертизи (а.с.147-160),
проведеної за ухвалою апеляційного
суду Луганської області, ОСОБА_2 у
зв'язку з травмою, отриманої 27 липня
2009р., встановлено 40% втрати
працездатності. З цією травмою
пов'язані всі її лікування. Тому
колегія суддів приходить до висновку
про стягнення з відповідача на користь
ОСОБА_2 13954,96 грн., суму, яка доказана
чеками.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

В апеляційної скарзі ОСОБА_2 не
погоджується з сумою стягнення
моральної шкоди, просила її збільшити
до 100000 гривень.

Згідно ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї
чи близьких родичів.

Визначаючи розмір моральної
шкоди, слід виходити з вимог ст.23 ЦК
України та Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р. (
зі змінами) "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
шкоди" де вказано, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Правильно суд вирішив, що позивачці
також була спричинена моральна шкода,
яка виразилася в стражданнях через
перенесений фізичний біль, пов'язаний з
отриманням тілесних ушкоджень та в
ході лікування, а також у нервовому
розладі здоров'я. Все це негативно
відобразилося на звичному укладі життя
позивача, яка повинна була додавати
додаткові зусилля для відновлення
звичного для себе життя і подолання
негативних наслідків події, що сталася
з нею. Однак, беручи до уваги всі
обставини справи, колегія суддів
вважає, що суму стягнення моральної
шкоди слід збільшити до 50000 гривень.

Іншу частину рішення слід залишити без
змін, оскільки вимоги апеляційної
скарги торкаються тільки моральної
шкоди та витрат на лікування.

Неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права, як передбачено
п.3ч.1ст.309 ЦПК України, є підставою для
зміни рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст..1187 ЦК України п. 3 ч. 1 ст. 307, ч.1ст. 309, п
ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, судова
колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 21 червня 2013
року змінити.

В частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 по стягненню затрат на
лікування скасувасити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
13954,96 грн.( тринадцять тисяч дев'ятсот
п'ятдесят чотири ) гривні 96 копійок в
рахунок відшкодування затрат на
лікування.

В частині стягнення моральної шкоди
рішення змінити. Збільшити стягнення
моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 до 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набуває чинності негайно, але
може бути оскаржено безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: