інстанції Протасов О.М.Провадження №
22-ц/780/3279/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Категорія 23
УХВАЛА

Іменем України

05 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 20 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
"Білоцерківтепломережа" про визнання
дій неправомірними, покладення
обов'язку нарахування платежів
відповідно до показників лічильника та
стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що оплата послуг по постачанню
гарячої води ним здійснюється на
підставі показників лічильника, однак
відповідач з жовтня 2013 року почав
нараховувати позивачу оплату, виходячи
з норм водопостачання. Змінивши
систему нарахування, відповідач
послався на те, що він використовує
лічильник, який не пройшов перевірки.
Перед цим зазначив, що у вересні 2013
року працівник відповідача прийшов до
позивача та запропонував зірвати
пломбу, однак останній відмовився це
зробити без складання відповідного
акту та звернувся до відповідача з
заявою, у якій позивач погоджувався на
демонтаж і повірку лічильника
відповідачем.

Позивач вказував, що на вищевказану
заяву він отримав відповідь, з якої
вбачалось, що демонтаж та повірку
лічильника останній повинен зробити за
власний кошт.

Зважаючи на викладене, позивач просив
визнати дії відповідача щодо
нарахування йому плати за гарячу воду
за нормами споживання неправомірними,
покласти на відповідача обов'язок
нараховувати йому платежі, починаючи з
жовтня 2013 року, згідно з показниками
квартирного засобу обліку, а також
стягнути з відповідача моральну шкоду
у розмірі 10 000 грн., яка полягала у
моральних стражданнях, яких він зазнав
під час переговорів з відповідачем,
необхідністю звертатись за юридичною
допомогою та погіршенні самопочуття.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 20 березня 2014 року в задоволенні
заявлених позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
його заявлені позовні вимоги в повному
обсязі, з підстав неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, а також з
підстав неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Зі змісту договору про надання послуг з
централізованого опалення та
підігріву води, укладеного між
сторонами 28.11.2012 року, вбачається, що
засіб обліку підігріву води,
встановлений в квартирі позивача №40 по
вул. Леваневського, 45 у м.Біла Церква,
має №230277 ( а.с 48 - 51).

З листа відповідача №188 від 23.10.2013
року, зазначений лічильник прийнятий
на абонентський облік 22.08.2006 року та
пройшов останню повірку у 3 кварталі 2006
року (а.с. 2).

Згідно ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004
року споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно ст. 162 ЖК України, плата за
комунальні послуги в будинку
/квартирі/, що належить громадянинові,
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
метрологію та метрологічну
діяльність", засіб вимірювальної
техніки - технічний засіб, який
застосовується під час вимірювань і
має нормовані метрологічні
характеристики.

Суд першої інстанції вірно встановив
характер спірних правовідносин та
застосував до них положення ст.1, ч. 2 ст.
28 ЗУ "Про метрологію та метрологічну
діяльність" та прийшов до
обґрунтованого висновку, що обов'язок
подавати квартирний засіб обліку
покладений на фізичну особу, що його
експлуатує, і у випадку не проведення
перевірки зазначеного обліку по
закінченню міжповірочного інтервалу
він не може вважатись таким, що має
нормовані метрологічні характеристики

Відповідно до ГОСТу 2874,
міжповірочний інтервал для
лічильників води встановлений 4 роки.

Згідно з п.п.10,15,16 Правил надання послуг
з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року,
засоби обліку води, встановлені в
квартирі, підлягають періодичній
перевірці; у разі виникнення сумнівів
щодо правильності показань квартирних
засобів обліку оплата послуг
проводиться за нормативами (нормами)
споживання.

За змістом наведених норм, обов'язок
подати квартирний засіб обліку
покладений на ОСОБА_1, що його
експлуатує, і у випадку не проведення
перевірки зазначеного обліку по
закінченню міжповірочного інтервалу
він не може вважатись таким, що має
нормовані метрологічні
характеристики.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених статтею 61 ЦПК
України, частина перша якої передбачає,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Проте позивач, в порушення норм ст. 60
ЦПК України, не надав докази на
підтвердження того, що останній
приймав заходи щодо подання лічильника
на перевірку по закінченню
міжповірочного інтервалу після
останньої перевірки у 3 кварталі 2006
року.

Що стосується позовної вимоги про
стягнення з відповідача на свою
користь моральної шкоди, то відповідно
до вимог ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

При цьому, моральна шкода полягає в
тому числі у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої.

Враховуючи, що не було встановлено
судом та не було доведено позивачем
обґрунтованість визнання дій
відповідача неправомірними у спосіб,
зазначений у позовній заяві, колегія
суддів погоджується, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог і в частині відшкодування
моральної шкоди.

Таким чином суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин між сторонами та ухвалив
рішення про відмову в задоволенні
позову з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Інших доводів, які б спростували
законність і обґрунтованість
ухваленого судом рішення, апеляційна
скарга ОСОБА_1 не містить.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, правильно
встановлено правові відносини сторін,
дана належна правова оцінка доказам у
справі, висновки місцевого суду
відповідають фактичним обставинам
справи, рішення суду відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 20 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: