Красилівський районний суд
Хмельницької області
Справа № 677/1994/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13.05.2014 року м.Красилів

Красилівський районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Федишина І.В.,

при секретарі Коломієць Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Красилова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Євразія-Сервіс»,
третя особа відділ Держземагентства
України в Красилівському районі, про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що відповідно до державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії ХМ № 079114, виданого 05
листопада 2003 року він є власником
земельної ділянки площею 2,65 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Кременчуківської сільської ради
Красилівського району Хмельницької
області. 21.07.2005 між ним та ТОВ
«Євразія-Сервіс» був укладений договір
оренди земельної ділянки площею 2,65 га
НОМЕР_1 у селі М.Юначки Красилівського
району Хмельницької області для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
строком до 21.07.2020. Зазначений договір
зареєстрований Красилівським районним
відділом центру ДЗК у Державному
реєстрі земель 01.11.2005 за № 21.
Проект зазначеного договору був
розроблений відповідачем та
підписаний позивачем після усного
погодження його умов. Однак, вважає
зазначений договір таким, що не
відповідає вимогам закону так, як він
не містить передбачених законом усіх
істотних умов, без яких договір є
недійсним, а його дія та використання
на підставі нього належної йому
земельної ділянки обмежує та порушує
його права як власника останньої, в
тому числі й на збереження її якісних
властивостей. Всупереч вимог закону
спірний договір оренди не містить усіх
істотних умов, а також до нього не
долучено передбачених законом
документів. Зокрема, в договорі
відсутні умови збереження стану
об'єкта оренди (рекультивація, охорона
поверхневого шару ґрунту та ін.) та
умови передачі в заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки. Користуючись цим,
відповідач не вживає будь-яких заходів
щодо збереження якісних властивостей
об'єкта оренди, не проводить сівозмін, а
протягом останніх п'яти років засіває
поле, на якому знаходиться земельна
ділянка, однією культурою (соєю),
вирощування якої значно виснажує
землю, а також застосовує методи
вирощування сільськогосподарських
культур, що погіршують якість землі.
Крім того, відсутність у договорі умови
передачі об'єкта оренди в заставу та
внесення до статутного фонду права
його оренди дає можливість відповідачу
здійснити це всупереч волі позивача та
обмежити його право на розпорядження
власністю. Як слідує з п. 5 договору
разом з грошовою ним передбачена також
і натуральна форма виплати орендної
плати шляхом передачі продукції та
надання послуг. Однак, умовами договору
не визначено, яка продукція та якої
якості в натуральній формі має
видаватись орендодавцеві, місце, умови
та строки її поставки. Аналогічне
стосується також і надання послуг у
рахунок орендної плати. В свою чергу,
користуючись цим відповідач видає в
рахунок орендної плати зернові
культури низької якості по завищених
цінах, вказуючи при цьому на повне
виконання умов договору. Крім того, в
договорі нечітко визначено об'єкт
оренди, а саме не зазначено кадастровий
номер земельної ділянки та всупереч
тому, що вона знаходиться за межами
населених пунктів, у п. 1 договору
зазначено її місцем розташування село
Малі Юначки Красилівського району.
Всупереч вимогам ч. 4 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» до договору
не додано кадастровий план земельної
ділянки з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів та
акту визначення меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості), який взагалі
не складався, а в акті прийому-передачі
земельної ділянки не зазначено місце
її розташування та дата складання акта.
Додана до договору копія державного
акта не замінює кадастровий план
земельної ділянки, яка передається в
оренду з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні, який
обов'язково має бути доданий до
договору. Незважаючи на відсутність
встановлених у натурі (на місцевості)
меж земельної ділянки на час укладення
договору, у встановленому законом
порядку уповноваженою на те особою
вони не встановлювались та відповідний
акт не складався. Зазначені порушення
свідчать про те, що на час укладення
договору об'єкт оренди не був
ідентифікований, а тому не міг
передаватись відповідачу в оренду.
Відсутність у договорі зазначених умов
та передбачених законом документів на
сьогоднішній день унеможливлюють
ідентифікацію земельної ділянки
(об'єкта оренди) та свідчать про
порушення вимог закону. Тому вважає, що
оскільки в спірному договорі відсутні
істотні умови, які мають обов'язковий
характер та мають бути чітко
визначеними в договорі та до нього не
додано всіх передбачених законом
документів, він має бути визнаний судом
недійсним. Просить визнати недійсним
договір оренди землі від 21.07.2005,
укладений між ним та ТОВ
«Євразія-Сервіс» щодо земельної
ділянки площею 2,65 га НОМЕР_1 на
території Кременчуківської сільської
ради Красилівського району,
зареєстрований Красилівським районним
відділом центру ДЗК у Державному
реєстрі земель 01.11.2005 за № 21.

Представник позивача надіслав заяву
про розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги підтримав, щодо
заочного розгляду справи не заперечив,
подав письмові додаткові пояснення,
зазначивши на додаткове обгрунтування
позовних вимог, що оспорюваний договір
оренди не містить такої істотної умови,
як порядок виплати орендної плати в
натуральній формі, хоча вона
виплачується саме в такій формі, в
договорі не обумовлено яка продукція,
якої якості та вартості видається в
рахунок орендної плати, місце, умови та
строк її поставки, що має наслідком
заниження розміру орендної плати в
натуральній формі шляхом завищення
вартості зернових культур. Так, з
ініціативи відповідача, зважаючи на
умови його господарювання, а саме
отримання доходу в основному в
натуральній формі шляхом виробництва
сільськогосподарської продукції,
орендна плата для позивача
виплачується, як і для інших
орендодавців, у натуральній формі
шляхом видачі зернових культур.
Користуючись відсутністю в
оспорюваному договорі умов та порядку
виплати орендної плати в натуральній
формі, а саме того, яка продукція, якої
якості та по якій ціні видається в
рахунок орендної плати, відповідач
щороку самостійно, на власний розсуд
визначає зернові культури, які
видаються ним у рахунок орендної плати,
їх якість та ціну, завищує останню
порівняно з ціною на аналогічну
продукцію по Красилівському районі,
внаслідок чого видає значно меншу її
кількість на нараховану оренду плату,
що призводить до її заниження. Так, до
прикладу у 2009 - 2012 роках у рахунок
орендної плати позивачу видавались
пшениця та ячмінь без інформації про їх
якість та вартість, що слідує з довідки
від 25.12.2013 р. № 282 про виплату орендної
плати. На сьогоднішній день позивач
дізнався, що їх ціна є значно вищою
порівняно з їх середньою ціною по
Красилівському районі, що призвело до
заниження розміру орендної плати та її
недоотримання позивачем. Наведене
підтверджується довідками відповідача
від 25.12.2013 № 282 та від 06.03.2014 № 72, а також
довідкою відділу статистки в
Красилівському районі від 07.02.2014 №
31-106/24 про середню вартість
сільськогосподарських культур по
Красилівському районі в 2009 - 2013 роках,
які додаються. Як слідує із
запропонованого відповідачем проекту
договору про внесення змін та
доповнень до договору оренди землі,
який направлений позивачу із
супровідним листом від 16.01.2014,
відповідач запропонував викласти п. 9
оспорюваного договору у новій редакції
та визначити умови виплати орендної
плати в натуральній формі, а саме:
«Орендна плата вноситься Орендарем
………., в наступних формах: натуральній,
а саме, власною сільськогосподарською
продукцією (при цьому сторони погодили,
що найменування продукції, види послуг
та їх ціни встановлюються орендарем та
є єдиними для всіх Орендодавців)». Така
пропозиція є прямим доказом
відсутності в оспорюваному договор
умов про порядок та умови виплати
орендної плати в натуральній формі та
визнання цього факту відповідачем.

Також оспорюваний договір не містить
умов збереження стану об'єкта оренди,
що приводить до неналежного
використання земельної ділянки,
невжиття відповідачем будь-яких
заходів щодо збереження її родючості, в
тому числі шляхом розроблення,
впровадження та дотримання
еколого-економічного обґрунтування
сівозмін, а також отримання
агрохімічного паспорта земельної
ділянки. Так, ч. 4 ст. 22 ЗК України
визначено, що земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.
Таким чином, дотримання режиму
сівозміни, що є однією з умов
збереження родючості грунту, а також
вжиття заходів з охорони земель має
здійснюватись орендарем (відповідачем)
не на власний розсуд, а бути
науково-обґрунтованим, що здійснюється
шляхом розроблення, затвердження та
застосування в роботі відповідного
проекту землеустрою. В протилежному
разі впровадження зазначених заходів
на власний розсуд, без залучення до
цього відповідних спеціалістів,
навпаки може призвести до негативних
наслідків. Тобто відповідач,
використовуючи на умовах оренди разом
із земельною ділянкою позивача сотні
гектарів земель
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
не повинен самостійно визначати, якими
культурами та з якою періодичністю
засівати їх, які вживати заходи з
охорони земель та збереження їх
родючості, оскільки це має бути
науково-обгрунтованим та
здійснюватись згідно проекту, що є
однією з гарантій для позивача
збереження родючості його земельної
ділянки. Крім того, пп. 1, 10 Положення
«Про агрохімічний паспорт поля,
земельної ділянки», затвердженого
наказом Мінсільгосппроду України від
30.11.93 N 321 передбачено, що завданням
агрохімічної паспортизації
сільськогосподарських угідь є
визначення умов для раціонального
використання мінеральних, органічних
добрив, пестицидів у господарствах
всіх форм власності на землю,
збереження від забруднення та
відтворення родючості грунтів, охорони
рослинного і тваринного світу, водних
ресурсів. Наявність паспорта є
обов'язковою при передачі земельних
ділянок у власність та наданні їх у
користування. Аналогічні умови
використання земельних ділянок
сільськогосподарського призначення та
їх збереження передбачені пунктами 2.1,
3.2. та 3.5 діючого «Порядку ведення
агрохімічного паспорта поля, земельної
ділянки», затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 11.10.2011 № 536.
Однак, користуючись відсутністю в
оспорюваному договорі умов збереження
земельної ділянки позивача, в тому
числі і щодо її використання згідно
проекту сівозмін, впорядкування угідь,
заходів з її охорони та агрохімічного
паспорта, відповідач не дотримується
цього, використовує поле, на якому
знаходиться земельна ділянка позивача
без зазначених проекту та
агрохімічного паспорта, що призводить
до недотримання науково-обгрунтованих
сівозмін та заходів з охорони земель,
несе пряму загрозу деградування та
зниження родючості грунтів, порушує
права позивача на сьогоднішній день.
Наведеним повністю спростовуються
будь-які доводи щодо використання
об'єкта оренди з дотриманням вимог
земельного законодавства.

Крім того, відсутність в оспорюваному
договорі умов збереження земельної
ділянки позивача та прямого обов'язку
відповідача дотримуватись таких умов,
а також вищезазначеного проекту
землеустрою, дозволяє відповідачу
використовувати земельну ділянку
способами, що суперечать екологічним
вимогам, не вживати заходів щодо її
захисту від водної та вітрової ерозії,
поліпшення її корисних властивостей,
може призвести до її забруднення
хімічними речовинами, відходами,
стічними водами, чим порушується право
позивача на збереження родючості його
земельної ділянки згідно умов договору
її оренди та вимог закону.

Також відсутність агрохімічного
паспорта земельної ділянки на час
передачі її в оренду, наявність якого
згідно п. 10 Положення «Про агрохімічний
паспорт поля, земельної ділянки»,
затвердженого наказом
Мінсільгосппроду України від 30.11.93 N 321 є
обов'язковим та в якому фіксується стан
орендованої земельної ділянки на час
передачі її в оренду порушує права
позивача на використання його
земельної ділянки згідно вимог
законодавства, встановлення та
документування її стану на час
передачі в оренду, а також унеможливлює
порівняння її стану на час укладення
договору та її повернення, реалізацію
положень пп. 14 та 15 оспорюваного
договору.

Також в оспорюваному договорі відсутня
така істотна умова, як ідентифікація
об'єкта оренди (земельної ділянки) у
встановленому законом порядку, що
згідно норм чинного земельного
законодавства здійснюється шляхом
встановлення уповноваженими
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі. Згідно
частини 4 статті 15 Закону України «Про
оренду землі» невід'ємною частиною
договору оренди землі є план або схема
земельної ділянки, яка передається в
оренду; кадастровий план земельної
ділянки з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів; акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Законом.
Проте до підписаного сторонами
документу не додано плану або схеми
земельної ділянки, кадастровий план з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів та акту
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), що унеможливлює
її ідентифікацію на місцевості, хоча
інформація про об'єкт оренди (місце
розташування земельної ділянки) є
однією з істотних умов договору оренди
земельної ділянки. Згідно ч. 3 ст. 2 ЗК
України об'єктами земельних відносин є
землі в межах території України,
земельні ділянки та права на них, у тому
числі на земельні частки (паї).
Визначення земельної ділянки як
об'єкта права власності дається в ст. 79
ЗК України, згідно з якою земельна
ділянка - це частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами. Відтак земельна ділянка як
об'єкт оренди землі згідно ст. 3 Закону
України «Про оренду землі» також має
відповідати вищевказаним вимогам,
тобто повинна мати встановлені межі,
певне місце розташування й визначені
щодо неї права. Однак місце
розташування земельної ділянки перед
укладенням договору оренди фактично не
визначалося. Порушення права позивача,
як орендодавця на володіння полягає в
незаконному користуванні його
земельною ділянкою відповідачем,
оскільки фактично відбулася не
передача земельної ділянки, а
правовстановлюючих документів із
додатками. Відсутність актів
встановлення меж земельної ділянки,
схем розташування земельної ділянки
порушує право позивача на інформацію
про місце розташування його земельної
ділянки.

Також, внаслідок того, що об'єкт оренди
належним чином не ідентифікований та
не визначений на місцевості, це не
дозволяє забезпечувати його
збереження, вживати пов'язані з цим
заходи, дотримуватись на ньому
науково-обгрунтованих сівозмін та
заходів охорони, а також унеможливлює
відповідальність відповідача за
незбереження його корисних
властивостей, що також є порушенням
прав та законних інтересів позивача.

Таким чином, викладене прямо свідчить
про істотність вищеописаних та
відсутніх в оспорюваному договорі умов
(порядок та умови виплати орендної
плати в натуральній формі, умови
збереження стану об'єкта оренди та його
ідентифікація), порушення прав та
законних інтересів позивача, яке
полягає в недоотриманні орендної
плати, невжиття науково-обгрунтованих
заходів з охорони його земельної
ділянки, права на збереження її
родючості та непогіршення її
властивостей.

Статтями 18, 20 Закону України «Про
оренду землі» визначено, що договір
оренди землі набирає чинності саме з
моменту його державної реєстрації. Ч. 3
ст. 640 ЦК України передбачено, що
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а вразі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації. Договір
оренди земельної ділянки підлягає
державній реєстрації і саме з цього
моменту набирає чинності. В свою чергу,
оспорити та визнати недійсним можна
лише договір, який набрав чинності,
тобто після проведення його державної
реєстрації. Проведенням державної
реєстрації оспорюваного договору
після його підписання займався
відповідач, а один з його примірників з
відміткою про державну реєстрацію був
повернутий позивачу разом з оригіналом
державного акта на право власності на
земельну ділянку на його вимогу лише в
липні 2011 року. До цього часу позивач не
знав про те, чи був даний договір
зареєстрований та чи набрав він
чинності, а дізнався про це в липні 2011
року. Тобто, саме з цього часу позивач
дізнався про порушення своїх прав та у
нього виникло право на позов, а також
можливість його пред'явлення. Також
16.12.2002 між позивачем та відповідачем
був укладений договір № 154 оренди тієї
ж земельної ділянки строком до 31.12.2017, а
тому позивач вважав, що орендна плата
виплачується відповідачем йому саме
згідно цього договору.

Відповідач, належним чином
повідомлений про день, час та місце
судового розгляду справи, в судове
засідання представника повторно не
надіслав і від нього не надійшло заяви
про розгляд справи за його відсутності,
відкладення розгляду справи чи
повідомлення про причини неявки. У
відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України
суд вважає можливим розглянути справу
на підставі наявних у ній доказів - у
порядку заочного розгляду.

Представник третьої особи відділу
Держзеагентства, належним чином
повідомлений про день, час та місце
судового розгляду справи, в судове
засідання не прибув, про причини неявки
не повідомив, заяви про відкладення
розгляду справи чи розгляд справи за
його відсутності не надіслав. Суд
вважає можливим розглянути справу за
його відсутності.

Дослідивши надані докази, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом достовірно встановлено, що на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ХМ
№ 079114, виданого 05.11.2003, ОСОБА_1 на праві
власності належить земельна ділянка
площею 2,65 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Кременчуківської сільської ради
Красилівського району Хмельницької
області. 21.07.2005 між ОСОБА_2 та ТОВ
«Євразія-Сервіс» укладено договір
оренди земельної ділянки в розмірі 2,65
га на строк до 21.07.2020. Спірний договір
оренди не містить усіх істотних умов, а
також до нього не долучено
передбачених законом документів.
Зокрема, у договорі відсутні умови
збереження стану об'єкта оренди, в тому
числі й щодо її використання згідно
проекту сівозмін, впорядкування угідь,
заходів з її охорони та агрохімічного
паспорта, що може привести до
недотримання науково обгрунтованих
сівозмін та заходів з охорони земель.
Крім того, в договорі нечітко визначено
об'єкт оренди, а саме не зазначено
кадастровий номер земельної ділянки та
всупереч тому, що вона знаходиться за
межами населених пунктів, у п. 1
договору зазначено її місцем
розташування село Малі Юначки
Красилівського району. Всупереч
вимогам ч. 4 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» до договору не додано
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів та акту
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), а в акті
прийому-передачі земельної ділянки не
зазначено місце її розташування та
дата складання акта. Також до договору
оренди не додано акту визначення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Умовами договору не
визначено, яка продукція та якої якості
в натуральній формі має видаватись
орендодавцеві, місце, умови та строки
її поставки. Аналогічне стосується
також і надання послуг у рахунок
орендної плати.

Ці обставини підтверджуються
дослідженими доказами: договором
оренди землі від 21.07.2005, актом
приймання-передачі земельної ділянки
від 21.07.2005, державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ХМ
№ 079114, виданим 05.11.2003, проектом договору
про внесення змін та доповнень до
договору оренди землі, договором № 154
від 16.12.2002 оренди земельної частки (паю),
довідками № 282 від 05.12.2013 та № 72 від
06.03.2014, виданими ТОВ ''Євразія-Сервіс'',
довідкою № 31-106/24 від 07.02.2014 відділу
статистики в Красилівському районі,
договором про надання послуг від 10.02.2014,
укладеним між ТОВ ''Євразія-Сервіс'' та
ТОВ ''Хмельницький центр землеустрою та
кадастру''.

Частиною 1 статті 202 ЦК України
передбачено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до ст. 407 ЦК
України право користування чужою
земельною ділянкою встановлюється
договором між власником земельної
ділянки і особою, яка виявила бажання
користуватись цією земельною ділянкою
для сільськогосподарських потреб.
Відповідно до стст. 14, 16, 18, 19 Закону
України «Про оренду землі» від 06.10.1998 (з
наступними змінами та доповненнями)
договір оренди землі укладається в
письмовій формі і набирає чинності
після досягнення домовленості з усіх
істотних умов та державної реєстрації
в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 210, ч. З ст. 640 ЦК
України та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі
підлягає державній реєстрації і
набирає чинності з моменту його
державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

В статті 15 Закону України «Про оренду
землі» передбачено істотні умови
договору оренди землі, відсутность
яких в договорі оренди землі є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону. Такими істотними
умовами є: об'єкт оренди (кадастровий
номер, місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі є: план або схема земельної
ділянки, яка передається в оренду;
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів; акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості); акт приймання-передачі
об'єкта оренди.

Згідно ч. 2 ст. 15 статті 15 Закону України
«Про оренду землі» відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статею, а також порушення вимог статтей
4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Отже, відсутність у договорі оренди
землі хоча б однієї з істотних умов,
передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України
''Про оренду землі'' є підставою для
визнання недійсним такого договору
оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону
України ''Про оренду землі''.

Оскільки в спірному договорі оренди
землі відсутні визначені законом
істотні умови договору оренди землі,
які мають обов'язковий характер та
мають бути чітко визначеними в
договорі: умови збереження стану
об'єкта оренди, кадастровий номер
земельної ділянки, яка продукція та
якої якості в натуральній формі має
видаватись орендодавцеві, місце, умови
та строки її поставки (аналогічне
стосується також і надання послуг у
рахунок орендної плати); у договорі не
зазначено та до договору не додано
таких невід'ємних його частин, як
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів та акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості), то цей договір оренди
підлягає визнанню його недійсним за
правилами ч. 2 ст. 15 Закону України ''Про
оренду землі''.

Аналогічна правова позиція викладена
постанові Верховного Суду України від
14.03.2012 в справі № 6-7цс12 за заявою ТОВ
«Яромир-Агро» про перегляд ухвали
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 18.07.2011,
постанові Верховного суду України від
18.07.2012 по справі № 6-77цс12 про перегляд
рішення судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 28.09.2011, ухвалах
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 11.09.2013 по справі
№ 6-27411св13, від 29.04.2013 по справі № 6-11695св13
та від 24.07.2013 по справі № 6-19716св13, які
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковими для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права
та для всіх судів України, які
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сплачений ним
судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Враховуючи викладене, керуючись стст. 9,
16, 203, 212, 215, 638, 651 ЦК України, ст. 152, 158
Земельного кодексу України, стст. 3, 6, 14,
15, 17, 18, 27, 30, 32, 34 Закону України «Про
оренду землі», постановами Верховного
Суду України від 14.03.2012 в справі № 6-7цс12,
від 18.07.2012 в справі № 6-77цс12, стст. 10, 11, 60,
212-215, 224-228, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі
від 21.07.2005, укладений ОСОБА_1 та ТОВ
«Євразія-Сервіс» щодо земельної
ділянки площею 2,65 га НОМЕР_1 на
території Кременчуківської сільської
ради Красилівського району,
зареєстрований Красилівським районним
відділом центру ДЗК у Державному
реєстрі земель 01.11.2005 за № 21.

Стягнути з ТОВ «Євразія-Сервіс» на
користь ОСОБА_1 229 грн. 40 коп. понесених
ним судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання копії заочного рішення.

Позивачем, а в разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, й відповідачем заочне
рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Хмельницької області
через Красилівський районний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: І. В. ФЕДИШИН