печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8616/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Середи К.О.,

при секретарі - Шалапуді В.П.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - Якимчука
С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» про визнання недійсним
договору факторингу, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Печерського районного суду м. Києва з
позовом до ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс», ТОВ «Кредитні
ініціативи», в якому просить визнати
частково недійсним договір факторингу
від 28.11.2012, укладений між ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині
відступлення права грошової вимоги за
кредитним договором № 1266-Ф від 13.08.2008,
укладеним між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та
ОСОБА_3

Обґрунтовуючи підстави звернення з
позовом, позивач посилається на те, що
оспорюваний договір укладений з
порушенням вимог чинного
законодавства - ст. ст. 203, 215 ЦК України
та є таким, що порушує охоронювані
законом права позивача.

Позивач вважає, що оспорюваний договір
факторингу підлягає визнанню
недійсним на підставі ч. 2 ст. 203, ст. 227 ЦК
України, оскільки ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» не мало та не
отримувало у встановленому законом та
договором (п. 2.6 договору) порядку права
на укладення оспорюваного договору.

За таких обставин у ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» не виникло
право на укладення оспорюваного
договору з ТОВ «Кредитні ініціативи»,
тобто в момент укладення оспорюваного
договору факторингу було порушено
положення ст. ст. 227, 1083 ЦК України та
безпосередньо умови договору
факторингу № 15.

Також позивач, як боржник за кредитним
договором № 1266-Ф від 13.08.2008, не
отримував жодного повідомлення про
факт передачі прав грошової вимоги за
вищевказаним кредитним договором.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, просив позов
задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача ТОВ «Кредитні
ініціативи» проти позову заперечував,
посилаючись на те, що відсутні правові
підстави для часткового визнання
недійсним оспорюваного договору
факторингу.

Зазначив, що 20.11.2012 спостережною радою
ПАТ «Сведбанк» у п. 4 протоколу надана
згода на відступлення прав вимог саме
ТОВ «Кредитні ініціативи».

Уточнив, що зобов'язання боржник за
кредитним договором не виконав, на
даний час відбувається судове
провадження про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за кредитним договором.

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» у судові засідання не з'являлось,
про день і час розгляду даної справи
повідомлялось належним чином, про
причини неявки суд не повідомило, заяв
про розгляд справи за його відсутності
до суду не направило. Суд розглядає
дану справу на підставі наявних у ній
даних.

Вислухавши пояснення представника
позивача, заперечення представника
відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи»,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд встановив такі факти та відповідні
їм правовідносини.

За правилами ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника процесу має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчинюється батьками не
може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою для
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6
ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Як встановлено судом, 13.08.2008 між ЗАТ
«Сведбанк Інвест», за договором банк,
та ОСОБА_3, за договором позичальник,
було укладено кредитний договір № 1266-Ф,
за умов якого банк відкриває
позичальнику кредитну лінію, що
відновлюється, відповідно до якої
надає позичальнику кредит у доларах
США на умовах, передбачених договором,
а позичальник зобов'язується
одержувати кошти кредиту, а також
повернути кошти кредиту у строки,
визначені у графіку встановлення та
погашення ліміту заборгованості за
кредитною лінією (Додаток № 1 до
договору), сплатити проценти за
користування ними та виконати інші
зобов'язання, передбачені договором;
загальний ліміт заборгованості за
кредитною лінією: 1 250 000,00 дол. США;
строк дії кредитної лінії: з 13.08.2008 по
12.08.2013 включно (п. п. 1.1, 1.2, 1.3 кредитного
договору).

28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк», яке виступає
правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в
свою чергу виступає правонаступником
АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
було укладено договір факторингу № 15,
згідно умов якого Банк відступає
Фактору свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з боржниками, зазначених у
реєстрі заборгованості боржників,
право на вимогу якої належить Банку на
підставі документації, а Фактор шляхом
надання фінансової послуги Банку
набуває права вимоги такої
заборгованості від боржників та
передає Банку за плату грошові кошти в
розпорядження у розмірі, що становлять
ціну продажу та в порядку,
передбаченому даним договором.

28 листопада 2012 року, тобто в цей же день,
між новим кредитором - ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено
договір факторингу, згідно з умовами
якого право вимоги за кредитними
договорами, в тому числі і за кредитним
договором № 1266-Ф, укладеним 13.08.2008 між
ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_3,
перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Заявляючи вимогу про недійсність
правочину, позивач посилається на ст.
1083 ЦК України, якою визначено, що
наступне відступлення фактором
грошової вимоги третій особі не
допускається, якщо інше не встановлено
договором факторингу. Якщо договором
факторингу допускається наступне
відступлення права грошової вимоги,
воно здійснюється відповідно до
положень цієї глави.

Пунктом 2.6 договору факторингу
передбачено, що крім випадків,
передбачених у п. 2.6.5 наступне
відступлення фактором прав вимоги
заборгованості до боржників будь-яким
третім особам допускається виключно за
умови отримання фактором від банку
попереднього письмового дозволу
Спостережної Ради Банку.

Пунктом 4 виписки № 1 з протоколу № 19
Спостережної Ради АТ «Сведбанк»
вбачається, що надано дозвіл компанії
групи «Укрборг», що придбає права
вимоги згідно даного рішення, на
наступний продаж (відступлення) прав
вимоги заборгованості до боржників ТОВ
«Кредитні ініціативи».

Згідно із п. 2.6.5 письмовий дозвіл від
банку не потрібен, якщо особа, яка має
намір придбати у фактора право вимоги
заборгованостей від боржника є
банківською або фінансовою установою
(у тому числі факторинговою компанією),
яка пов'язана відносинами контролю із
банківською установою. Відносинами
контролю, згаданими вище, відповідно до
цього Договору вважається повне пряме
або непряме володіння банківською або
фінансовою установою не менше, ніж на 50
% особою, що має намір придбати права
вимоги заборгованості від боржників.

Як вбачається зі змісту наданого
представником позивача договору
факторингу від 28.11.2012, укладеного між
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи»,
витягів з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ТОВ «ФК «Вектор Плюс»
та ТОВ « Кредитні ініціативи» є
фінансовими установами, які надають
фінансові послуги, що відповідає
положенням п. 11 ст. 4 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».

Статтею 512 ЦК України передбачено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Враховуючи викладені обставини, суд
приходить до висновку, що спірний
правочин, укладений із дотриманням
вимог ст. 1083 ЦК України, так як наступне
відступлення прав вимог ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» на користь ТОВ «Кредитні
ініціативи» відбулося із дотриманням
п. 2.6 договору факторингу від 28.11.2012,
укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ
«ФК «Вектор Плюс», тобто із отриманням
попереднього письмового дозволу
(погодження) Спостережної Ради. Факт
отримання такого дозволу
підтверджений належним та допустимим
доказом. Доказів невідповідності
спірного договору вимогам ст. 1083 ЦК
України судом не здобуто.

При розгляді даної справи з пояснень
представника позивача випливає, що з
підстав наявності у позивача боргу за
кредитним договором від 13.08.2008, строк
повернення якого встановлено до 12.08.2013
включно, відбувається стягнення
заборгованості у судовому порядку в
іншому судовому провадженні, яке
станом на день розгляду даного спору
триває.

Крім того, судом враховується, що при
передачі права вимоги на підставі
договорів факторингу від 28.11.2012 не було
обумовлено жодних змін щодо обсягу
прав і обов'язків, які за договором
перейшли до нового кредитора, тож до
останнього перейшли права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсягу і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав.

Звертаючись з даним позовом до суду,
позивач не зазначає, які його права
були при цьому порушені (окрім
відсутності повідомлення про
відступлення права вимоги та порушення
порядку отримання дозволу, визначеного
п. 2.6 договору факторингу № 15, дані
посилання позивача визнані судом
необґрунтованими та непідтвердженими).
Будь-яких положень, які б зобов'язували
кредитора погоджувати з боржником
питання відступлення права вимоги до
нього на користь третьої особи,
кредитний договір не містить.

Твердження позивача, що як боржник за
кредитним договором № 1266-Ф від 13.08.2008,
він не отримував жодного повідомлення
про факт передачі прав грошової вимоги
за вищевказаним кредитним договором
(порушення ч. 1 ст. 1082 ЦК України), не
можуть бути підставою для визнання
недійсним правочину - договору
факторингу в частині, оскільки не
отримання з огляду на ч. 1 ст. 1082 ЦК
України боржником повідомлення про
зміну кредитора, позбавляє фактора
права вимоги, тому відсутність доказів
отримання боржником письмової вимоги
нового кредитора, робить недоведеною
вимогу нового кредитора про стягнення
заборгованості саме на його користь, що
не впливає на вирішення даного спору по
суті заявлених позовних вимог.

Посилання позивача на відсутність у
відповідача ліцензії на здійснення
операцій з валютними цінностями є
необґрунтованими, з огляду на ті
обставини, що така ліцензія необхідна
при укладенні кредитного валютного
договору, а не договору факторингу,
який оскаржується позивачем.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи в сукупності всі докази, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог. Так, при розгляді даної справи по
суті судом не здобуто доказів
недійсності оскаржуваного правочину
та його невідповідності чинному
законодавству України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
203, 215, 227, 1077, 1083 ЦК України, ст. ст. 3, 4,
8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 209, 212-215, 223 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» про визнання недійсним
договору факторингу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення через Печерський
районний суд м. Києва.

В разі подання апеляційної скарги,
рішення набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
К.О. Середа