Справа № 523/2737/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2014 р.

Суворовський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

представників позивача - ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності, виселення, стягнення коштів,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4
про усунення перешкод у здійсненні
права власності, виселення, стягнення
коштів. Позовні вимоги мотивовані тим,
що з 05 жовтня 1992 року позивачка,
ОСОБА_3, є власником квартири за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування.

Після смерті матері, позивачка
дозволила тимчасово прожити в квартирі
брату її чоловіка - ОСОБА_4, у якого були
труднощі з житлом. При цьому сторони
домовились, що він повинен був
сплачувати комунальний платіж та за
оренду. У зв'язку з тим, що у ОСОБА_4 були
труднощі також і з грошима, позивачка
дозволила проживати відповідачу
безплатно, а він обіцяв потім сплатити
грошовий борг.

Позивачка стверджує, що відповідач
більш аніж чотири роки не сплачуючи їй
за користування квартирою, а також
перешкоджає заходити їй у власну
квартиру. Вона неодноразово
намагалась владнати цей конфлікт
мирним шляхом, в усної і в письмовій
формі. При цьому, відповідач ОСОБА_4,
був попереджений про необхідність
укласти із нею договір на оренду
квартири та сплачувати щомісяця оренду
за житло, в іншому разі повинен
покинути житло. Проте на усні та
письмові попередження позивачки
відповідач не ігнорує, а також не дає їй
можливості користуватись квартирою.

В зв'язку з даними обставинами
позивачка не має можливості передати
квартиру в оренду іншим особам, що їй
завдає матеріальні збитки. Суму
збитків позивачка оцінює у розмірі 20000
гривень. Крім того, позивачка
стверджує, що їй була спричинена
моральна шкода, оскільки нахабна
поведінка відповідача щодо неї та її
чоловіка, завдала моральних страждань.
Суму моральної шкоди позивачка оцінює
у розмірі 10000 гривень.

Крім того, позивачка просить стягнути з
відповідача витрати, які пов'язані з
наданням юридичних послуг у розмірі 2000
гривень.

На підставі викладеного, позивачка
просить зобов'язати відповідача не
чинити їй перешкод у здійсненні права
власності щодо квартири АДРЕСА_1,
виселити відповідача з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення, а також стягнути з
відповідача матеріальну шкоду у
розмірі 20000 гривень, моральну шкоду у
розмірі 10000 гривень, витрати за правову
допомогу у розмірі 2000 гривень.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги, а
також підтвердили обставини
заявленого позову.

Відповідач, а також його представники в
останнє судове засідання не з'явились,
про розгляд справи були повідомлені
належним чином, причини неявки суду не
повідомили. В процесі розгляду справи
відповідач позовні вимоги не визнав.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників позивача, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню на підставі
фактів, встановлених в судовому
засіданні.

Так судом встановлено, що позивачка,
ОСОБА_3, є власником квартири за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування.

Після смерті матері, позивачка
дозволила тимчасово прожити в квартирі
брату її чоловіка - ОСОБА_4, у якого були
труднощі з житлом. Проте письмового
договору найму вони не укладали.

Таким чином, суд вважає, що між
сторонами виникли правовідносини щодо
користування жилим приміщенням у
приватному житловому фонді, що
регулюються Главою 6 ЖК України.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого

проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Таким чином, позивачка є власник
квартири має право розпоряджатись
належною їй квартирою, у тому числі
здавати квартиру в оренду.

Статтею 158 ЖК України встановлено, що
наймач користується жилим приміщенням
у будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, відповідно до договору
найму жилого приміщення.

Договір найму жилого
приміщення укладається між власником
будинку (квартири) і наймачем у
письмовій формі з наступною
реєстрацією у виконавчому комітеті
місцевої Ради народних депутатів або
в органі управління, що ним
утворюється. Договір повинен містити
вказівку на предмет договору, строк,
на який він укладається, визначати
права і обов'язки наймодавця і наймача
та інші умови найму.

Однак в судовому засіданні
встановлено, що договір найму між
сторонами не укладався, а також не
реєструвався в органах місцевого
самоврядування.

Відповідно до ст. 168 ЖК України
договір найму жилого приміщення,
укладений на невизначений строк, може
бути розірвано за вимогою
наймодавця, якщо жиле приміщення,
займане наймачем, необхідне для
проживання йому та

членам його сім'ї. У цьому випадку
власник будинку (квартири) повинен
попередити наймача про наступне
розірвання договору за три місяці.

В той же час, оскільки договір
найму жилого приміщення між сторонами
письмово не укладався, а також не був
зареєстрований у відповідному порядку,
суд вважає, що в даному випадку
виселення відповідача є можливим за
першою вимогою позивача.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України
встановлено, що власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається,
що позивачка неодноразово зверталась з
листами до відповідача, з пропозицією
звільнити квартиру та виселитися.
Однак вищевказані листи залишились
поза увагою відповідача.

В судовому засіданні відповідач
підтвердив той факт, що він проживає у
спірній квартирі, проте має реєстрацію
за іншим місцем проживання.

На підставі викладеного, суд
вважає, що необхідно зобов'язати
ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у
здійсненні права власності щодо
квартири АДРЕСА_1, а також виселити
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення, оскільки він
проживає в квартирі без достатніх
правових підстав.

Позивачка в позовних вимогах
також просить стягнути з відповідача
матеріальні збитки у розмірі 20000
гривень, оскільки вона не має
можливості передати квартиру в оренду
іншим особам.

Відповідно до 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками
є доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч. 3 ст. 22 ЦК України
збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі. Якщо особа, яка
порушила право, одержала у зв'язку з
цим доходи, то розмір упущеної вигоди,
що має відшкодовуватися особі, право
якої порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка
порушила право.

Частиною 1 ст. 162 ЖК України встановлено,
що плата за користування жилим
приміщенням в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, встановлюється
угодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому встановлено, що плата за
користування квартирою між сторонами
не встановлювалась, оскільки квартира
була надана безкоштовно у користування
відповідача. При цьому, позивачкою не
надано доказів, які підтверджують
обов'язок відповідача сплачувати за
користування квартирою, а також за
комунальні послуги.

Необхідно відзначити, що доказів того,
що позивачка бажала здавати квартиру в
оренду не надано, а також відсутні
докази існування попередніх, або
наявних договорів оренди.

На підставі викладеного, суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення збитків з
відповідача у розмірі 20000 гривень не
підлягають задоволенню.

Суд також вважає, що відсутні підстави
для відшкодування моральної шкоди, які
встановлені ст.ст. 23, 1167 ЦК України,
оскільки відповідач вселився в
квартиру з дозволу позивачки, а також
відсутні докази того, що дії
відповідача призвели до пошкодження
майна позивачки.

Позивачка просить також стягнути з
відповідача витрати за правову
допомогу у розмірі 2000 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

При цьому, ч. 2 ст. 84 ЦПК України
встановлено, що граничний розмір
компенсації витрат на правову
допомогу встановлюється законом.

Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20 грудня 2011 року N 4191-VI в
ст.1 встановлено, що розмір компенсації
витрат на правову допомогу у
цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу,
у судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Однак зі сторони позивачки, або її
представників не надано жодного
розрахунку кількості годин, які
витрачені на надання правової допомоги
щодо вищевказаного спору.

Крім того, відсутні докази сплати
витрати на правову допомогу, у зв'язку з
чим, позовні вимоги в частині стягнення
витрат на правову допомогу не
підлягають задоволенню.

В той же час, необхідно стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір
у розмірі 243 гривні 60 копійок.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 22,23,391 ЦК України, ст.ст. 116, 150, 158,
162,168 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 84, 209,
212-215ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення у здійсненні права власності,
виселення, стягнення коштів -
задовольнити частково.

2. Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити
перешкод ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) у
здійсненні права власності щодо
квартири АДРЕСА_1.

3. Виселити ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

4. В решті позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди - відмовити у повному
обсязі.

5. Стягнути з ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за
адресою АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрована за
адресою АДРЕСА_2, іпн. НОМЕР_1) судовий
збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку через
Суворовський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-ти денний строк з дня проголошення
позивачем, а відповідачем з дати
отримання копії рішення суду.

Суддя