Справа № 149/896/14-ц Провадження №
22-ц/772/1725/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Тарнавський М. В.Категорія: 48
Доповідач: Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Вавшка
В.С., Якименко М.М.,при
секретаріПантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зміну розміру
стягуваних аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 24 квітня
2014 року,

у с т а н о в и л а :

рішенням Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 24 квітня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_6
відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення його
позовних вимог.

ОСОБА_7 заперечувала доводи
апеляційної скарги через їх
безпідставність. Просила апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи із наступного.

Відповідно частинам 1 та 2 статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду законним і
обґрунтованим визнати не можна,
оскільки суд не виконав всі вимоги
цивільного судочинства та допустив
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Встановлено і не заперечується
сторонами у справі, що рішенням
Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області від 30 січня 2014 року,
в порядку положення частини 2 статті 84
СК України про утримання чоловіком
дружини (з якою проживає дитина) до
досягнення дитиною трьох років, з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 стягнуто
аліменти в твердій грошовій сумі 300
грн., щомісяця і до досягнення дочкою
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Крім цього рішенням Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 21 березня 2014 року
присуджено до виплати на користь
відповідача на утримання малолітньої
дитини ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в
розмірі 1/4 частини зі всіх видів його
заробітку (доходу), але не менше 30 %
прожиткового мінімуму доходів
громадян для дитини відповідного віку,
щомісячно.

Ставлячи питання у позові про зміну
розміру стягуваних аліментів з 300 грн.
до 50 грн. на утримання дружини, як це
вбачається із змісту позовної заяви,
ОСОБА_6 мотивує вимоги тим, що він не
може сплачувати таку суму аліментів,
оскільки він є інвалідом третьої
групи, часто хворіє, а також він
проживає зі своєю хворою матір'ю та
допомагає їй матеріально у лікуванні.

Вирішуючи цей спір та відмовляючи в
задоволенні позову, суд виходив із
того, що позивачем не надано суду
доказів через які суд може зменшити
стягуваний розмір аліментів з 300 грн. до
50 грн. Виходив із того, що таке
зменшення розміру аліментів призведе
до порушення прав неповнолітньої
дитини та відповідача ОСОБА_7, на
утриманні якої знаходиться дитина.

З таким висновком повністю не можна
погодитись, оскільки до таких
висновків суд дійшов через
невідповідність висновків суду
обставинам справи та через
неправильне застосування положень
статті 84 СК України.

Так, судом правильно застосовано до
спірних правовідносин правила частини
2 статті 84 СК України по те, що дружина,
з якою проживає дитина, має право на
утримання від чоловіка - батька дитини
до досягнення дитиною трьох років.

Разом із тим, судом до встановлених
правовідносин не застосовано правило
частини 4 цієї статті цього Кодексу, яке
підлягає застосуванню у сукупності з
частиною 2 статті 84 СК України.

Відповідно до частини 4 статті 84 СК
України право на утримання дружина має,
за умови, що чоловік може надавати
матеріальну допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи
позивач не має інших доходів крім
пенсії по інвалідності внаслідок
загального захворювання інвалідам
третьої групи, станом на січень 2014 року
яка становила 949 грн. (а.с.11,13,18).

Встановлено, що з ОСОБА_6 стягуються
аліменти на користь ОСОБА_7 на
утримання неповнолітньої дитини в
розмір ? від всіх видів доходів за
судовим рішенням від 21 березня 2014 року
(а.с.5).

ОСОБА_6 хворіє та потребує додаткових
витрат на придбання ліків, що
підтверджується відповідними
доказами (а.с.12,14, 16,17).

З цього вбачається, що позивач не може
сплачувати аліменти у розмірі саме 300
грн. на утримання дружини, з якою
проживає малолітня дитини, до
досягнення нею трьох років.

Ці обставини суду слід було урахувати
та відповідно застосувати положення
частини 4 статті 84 СК України.

За таких обставин рішення суду
залишатись в силі не може, а підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

При вирішенні питання про можливість
сплати аліментів позивачем та
відповідно розміру, який позивач може
сплачувати, апеляційний ураховує
також думку позивача в частині його
матеріальних можливостей платити
вказані аліменти.

Ураховуючи зазначене вище та оцінюючи
всі встановлені обставини у
сукупності, суд дійшов висновку, що
позивач може сплачувати аліменти на
утримання дружини до досягнення
дитиною 3 років не у розмірі 50 грн., а у
розмірі 150 грн. щомісяця, а тому позов
слід задовольнити частково зменшивши
присуджений розмір аліментів з 300 грн.
до 150 грн.

Урешті рішення суду підлягає залишенню
без змін.

Отже, оскільки суд першої інстанції
дійшов до своїх висновків внаслідок
невідповідності їх обставинам справи,
неправильного застосування норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, то
оскаржуване рішення суду, відповідно
до правил пунктів 3 та 4 частини 1
статті 309 ЦПК України, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.
303, п.2 ч.1 ст. 307, пунктами 3, 4 ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 24 квітня
2014 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зміну
розміру стягуваних аліментів
задовольнити частково.

Зменшити розмір стягуваних з ОСОБА_6
на користь ОСОБА_7 аліментів за
рішенням Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 30 січня 2014 року в твердій
грошовій сумі 300 грн., щомісяця і до
досягнення дочкою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
трьохрічного віку, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з 300 грн. до 150 (сто
п'ятдесят) грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді:
/підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ В.С. Вавшко

/підпис/ М.М. Якименко

Згідно з оригіналом

Суддя
В.А. Іващук