Справа № 309/4814/13-ц
Провадження № 2/309/869/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
м. Хуст

Хустський районний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого - судді
Довжанин М.М.

при секретарі
Попадинець Я.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Хуст справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
встановлення земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що він є
власником земельної ділянки площею 0,18
га.

Належна йому земельна ділянка
розташована у такій місцевості, що
прохід до неї є можливим лише із однієї
сторони, через земельну ділянку, що
належить відповідачці.

На сьогоднішній день на місці
вказаного проходу до земельної ділянки
позивача відповідачка розпочала
будівництво гаражу, що унеможливлює
позивачу доступ до його земельної
ділянки.

Намагання ОСОБА_1 вирішити спір у
позасудовому порядку, визначивши
порядок користування земельною
ділянкою відповідачки для доступу до
належної ОСОБА_1 земельної ділянки не
дали позитивного результату.

За таких обставин позивач змушений
звертатися до суду із позовом про
встановлення земельного сервітуту для
визнання права на проїзд та прохід до
його земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_2, що діє на підставі
довіреності підтримали позовні вимоги,
посилаючись на наведені в заяві
обставини.

Представник відповідача ОСОБА_3, що діє
на підставі довіреності, в судовому
засіданні позов заперечила. Суду
пояснила, що встановити земельний
сервітут у такому вигляді як просить
позивач неможливо, оскільки проїзд
через земельну ділянку її довірительки
є неможливим через щільну забудову та
будівництво гаражу на території її
земельної ділянки, де просить
встановити проїзд позивач. Прохід є
можливим.

Заслухавши пояснення позивача, його
представника та представника
відповідача, дослідивши докази по
справі, суд вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що
позивач є власником земельної ділянки,
яка межує із земельною ділянкою
відповідачки.

Позивач стверджує, що належна йому
земельна ділянка розташована у такій
місцевості і таким чином, що
унеможливлює підхід та під'їзд до неї з
усіх сторін, окрім як через земельну
ділянку відповідачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку позивачем не доведено
суду належними та допустимими доказами
того факту, що через земельну ділянку
відповідачки до його земельної ділянки
наявний проїзд і інакше як через
дворогосподарство відповідача до його
земельної ділянки інший проїзд
неможливий.

Із схематичних зображень, які наявні у
матеріалах справи слідує, що проїзд до
земельної ділянки позивача можливий з
боку іншого сусіда.

Разом з тим, з матеріалів справи,
зокрема фотознімків, вбачається, що
частину земельної ділянки
відповідачки позивач використовував
як прохід до своєї земельної ділянки.

Тобто, вимога позивача про
встановлення земельного сервітуту в
частині проходу через земельну ділянку
відповідачки є підставною та
обґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 402 ЦК України у
разі недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

Згідно п. а, б ч. 1 ст. 99 ЗК України
власники або землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
встановлення таких земельних
сервітутів як право проходу та проїзду
на велосипеді, а також право проїзду на
транспортному засобі по наявному
шляху.

Оскільки у позивача не має іншого
проходу до належної йому земельної
ділянки, окрім як через земельну
ділянку відповідачки, сторонам не
вдалося домовитися з приводу
встановлення земельного сервітуту у
позасудовому порядку, враховуючи
необхідність захисту прав та свобод,
передбачених та гарантованих
Конституцією України позивачу, зокрема
щодо користування та розпорядження
належним йому майном, то суд вважає, що
позов слід задоволити частково та
встановити земельний сервітут на
користь позивача щодо земельної
ділянки відповідачки в частині надання
права проходу.

Так як право проїзду позивач може
вимагати тільки по наявному шляху, а у
справі немає доказів про те, що через
земельну ділянку відповідачки наявний
шлях для проїзду, а відповідачка такий
шлях категорично заперечує через те, що
на земельній ділянці, стосовно якої
просить суд встановити земельний
сервітут позивач, побудований гараж, що
унеможливлює проїзд, то за таких
обставин суд приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
встановлення позивачу права проїзду до
своєї земельної ділянки через земельну
ділянку відповідача.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України
передбачено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Таким чином, позовна вимога позивача
про стягнення з відповідачки на його
користь судових витрат також підлягає
до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. 402 ЦК України, ст. ст. 98-100 ЗК
України, суд -

Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Встановити земельний сервітут на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо
земельної ділянки ОСОБА_4 для
визначення права проходу.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 114
грн. 70 коп. судових витрат.

В задоволенні позовних вимог в частині
встановлення земельного сервітуту для
визначення права проїзду на вказаній
земельній ділянці - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Закарпатської
області.

Суддя Хустського

районного суду:
підпис Довжанин М. М.

З оригіналом вірно.

Суддя Хустського

районного суду
Довжанин М. М.