Єдиний унікальний номер 0523/1873/12
Номер провадження 22-ц/775/3039/2014
Єдиний унікальний номер 0523/1873/2012
Номер апеляційного провадження
22ц/775/3039/2014 Головуючий 1-й
інстанції Коваленко В.В.
Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді
Алексєєва А.В.,

суддів Гусєва
В.В., Кішкіної І.В.,

при секретарі
Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Донецьку справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Київського районного суду м.Донецька
від 12 лютого 2014 року за заявою ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_2, та відділу
державної виконавчої служби
Авдіївського міського управління
юстиції про встановлення порядку
виконання рішення Київського
районного суду м.Донецька від 18 травня
2012 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
суми боргу,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Київського районного
суду м.Донецька від 12 лютого 2014 року
районного суду м.Донецька в
задоволенні заяви ОСОБА_1, в інтересах
якого діє ОСОБА_2, та відділу державної
виконавчої служби Авдіївського
міського управління юстиції про
встановлення порядку виконання
рішення Київського районного суду
м.Донецька від 18 травня 2012 року
відмовлено.

З вказаною ухвалою не погодився
заявник ОСОБА_1 та оскаржив її в
апеляційному порядку, в апеляційній
скарзі просить скасувати ухвалу суду
та постановити нову про задоволення
заяви.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_4
зареєстровано нерухоме майно: житловий
будинок АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1, в
якій зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5, та
малолітня ОСОБА_6, 2008 року народження,
відносно якої службою у справах дітей
Авдіївської міськради не надано
дозволу щодо реалізації нерухомого
майна, але права неповнолітньої дитини
не можуть бути порушені, оскільки
майнових прав у неповнолітньої ОСОБА_6
на квартиру не має та у власності її
матері є ще будинок. Крім того, право
власності на житловий будинок за
ОСОБА_4 підтверджується витягом з
єдиного реєстру нерухомого майна №
36400717 від 08 червня 2012 року, при цьому
жодним документом не спростовано на
теперішній час реєстрації вказаного
будинку за іншою особою, також, не
зрозуміло чому саме зроблено перевагу
сплати боргу ПАТ «Приватбанк» перед
фізичною особою ОСОБА_1, який вже має
рішення суду та яке обов'язково для
виконання.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Представник заявника ОСОБА_2, яка діє на
підставі довіреності, в судовому
засіданні апеляційного суду
підтримала доводи апеляційної скарги
та просила її задовольнити.

Представник заявника відділу
державної виконавчої служби
Авдіївського міського управління
юстиції в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, надав заяву, згідно якої просить
справу розглянути за відсутності
представника.

ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися, про
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
свідчить телефонограма, зареєстрована
в журналі телефонограм за № 4430 від 30
березня 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника заявника,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, суд правильно визначив
правовідносини, які виникли між
сторонами, надав їм відповідну оцінку і
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову у задоволенні заяв ОСОБА_1 та
відділу державної виконавчої служби
Авдіївського міського управління
юстиції про встановлення порядку
виконання рішення.

Судом першої інстанції було
встановлено та як вбачається з
матеріалів справи, що рішенням
Київського районного суду м.Донецька
від 18 травня 2012 року позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми
боргу, задоволено, стягнуто солідарно з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму
позики 312000 грн., неустойку в сумі 7128,99
грн., проценти за користування позикою
в сумі 18416,55 грн., індекс інфляції у сумі
13081,72 грн., витрати на правову допомогу в
сумі 4000 грн., понесені витрати по сплаті
судового збору у сумі 2823 грн., моральну
шкоду у сумі 2000 грн., всього 359450,26 грн.,
яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 12 листопада 2012 року.

На примусовому виконанні відділу
державної виконавчої служби
Авдіївського міського управління
юстиції перебуває виконавчий лист №
2/0523/749/2012, виданий Київським районним
судом м.Донецька 29 травня 2012 року.

Згідно довідки КП «БТІ» Ясинуватської
міської ради за ОСОБА_4 зареєстроване
нерухоме майно: АДРЕСА_1 та житловий
будинок АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки ПАТ «Приватбанк»
житловий будинок АДРЕСА_2 є заставним
майном за договором кредиту від 27
червня 2007 року, позичальником за яким є
ОСОБА_4, на теперішній час будинок є
власністю банку та виставлено на
продаж.

20 липня 2012 року державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Авдіївського
міського управління юстиції складено
акт опису та арешту майна боржника, а
саме квартири АДРЕСА_1, однак суми на
погашення боргу дотепер не стягнуті.

У лютому 2013 року та у травні 2013
року відповідно державний виконавець
ВДВС та ОСОБА_1 звернулися до суду із
заявою про встановлення порядку
виконання рішення суду шляхом
звернення стягнення на АДРЕСА_1,
належну ОСОБА_4 на праві власності.
Відповідно до вимог ст. 4 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року (в редакції за станом на
день виникнення правовідносин)
заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на майно
боржника; звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; вилучення у
боржника і передача стягувачеві певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Згідно із ст. 50 Закону України
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті (опису), вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами в першу чергу
звертається на кошти боржника в
гривнях та іноземній валюті, інші
цінності, в тому числі кошти на
рахунках та вкладах боржника в
установах банків та інших кредитних
організаціях, на рахунки в цінних
паперах у депозитаріях цінних паперів.
У разі відсутності у боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржникові інше майно,
за винятком майна, на яке згідно з
законом не може бути накладено
стягнення. Якщо у виконавчому
документі про стягнення грошових
коштів не вказано певного номера
рахунка, з якого мають бути стягнені
грошові кошти, то в разі відсутності в
боржника коштів та цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, державний виконавець не
пізніше місячного строку з дня
відкриття виконавчого провадження
зобов'язаний винести постанову про
звернення стягнення на майно боржника,
яку не пізніше трьох днів надсилає
сторонам. Якщо у виконавчому документі
про стягнення грошових коштів указаний
певний номер рахунка, з якого мають
бути стягнені грошові кошти, то в разі
відсутності коштів на цьому рахунку
державний виконавець не пізніше
місячного строку з дня відкриття
виконавчого провадження звертається
до органу, який видав виконавчий
документ, з клопотанням про заміну
способу та порядку виконання рішення
шляхом звернення стягнення на майно
боржника або встановлення іншого
способу та порядку виконання рішення.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірах і обсягах,
необхідних для виконання за виконавчим
документом з урахуванням витрат на
виконання та стягнення виконавчого
збору. У випадках коли боржник володіє
майном спільно з іншими особами,
стягнення звертається на його частку,
що визначається судом за поданням
державного виконавця.

Як вбачається з вимог ст. 62 Закону
України «Про виконавче провадження»
Закону України «Про виконавче
провадження» звернення стягнення на
будинок, квартиру, інше приміщення,
земельну ділянку, що є нерухомим
майном, провадиться у разі відсутності
у боржника достатніх коштів чи
рухомого майна. При цьому в першу чергу
провадиться звернення стягнення на
окрему від будинку земельну ділянку,
інше приміщення, що належать
боржникові. В останню чергу
звертається стягнення на жилий будинок
чи квартиру. У разі звернення стягнення
на будинок, квартиру, приміщення,
земельну ділянку державний виконавець
запитує відповідні місцеві органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування про належність
зазначеного майна боржникові на праві
власності та його вартість, а також
запитує нотаріальний орган, чи не
знаходиться це майно під арештом.
Одержавши документальне підтвердження
належності боржникові на праві
власності будинку чи іншого нерухомого
майна, державний виконавець накладає
на них арешт шляхом опису і оцінки за їх
вартістю на момент арешту та надсилає
нотаріальному органу за місцем
знаходження майна вимогу про
реєстрацію даного факту. Про
накладення арешту на будинок чи інше
нерухоме майно, заставлене третім
особам, державний виконавець
невідкладно повідомляє цих осіб.
Реалізація належних боржникові
будинку, квартири та іншого нерухомого
майна провадиться відповідно до закону
шляхом продажу з прилюдних торгів.

В суді першої інстанції при
розгляді справи було встановлено, що
державним виконавцем застосовані всі
заходи, передбачені Законом України
«Про виконавче провадження» для
примусового виконання рішення суду про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. Іншого майна, крім
квартири, та доходів, за рахунок яких
можливе виконання рішення суду, не
виявлено.

Відповідно до ст. 33 Законом
України «Про виконавче провадження» та
ст. 373 ЦПК України за наявності
обставин, що утруднюють виконання
рішення (хвороба боржника або членів
його сім'ї, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо), за
заявою державного виконавця або за
заявою сторони суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає питання про відстрочку
або розстрочку виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання рішення в судовому засіданні
з викликом сторін і у виняткових
випадках може відстрочити або
розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Згідно із ст. 18 Закону України
«Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001
року (в редакції за станом на день
виникнення правовідносин) держава
забезпечує право дитини на проживання
в таких санітарно-гігієнічних та
побутових умовах, що не завдають шкоди
її фізичному та розумовому розвитку.
Діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей» від 02 червня 2005 року (в редакції
станом на день виникнення
правовідносин) для вчинення будь-яких
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону.

Судом першої інстанції
встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5, та
неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Службою у справах дітей
Авдіївської міськради не надано
дозволу щодо реалізації нерухомого
майна вищевказаної квартири в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6

За вказаних обставин у суду
першої інстанції не було підстав для
задоволення заяв ВДВС та ОСОБА_1 про
встановлення способу та порядку
виконання рішення суду шляхом
звернення стягнення на квартиру, в якій
зареєстрована малолітня дитина і
надання дозволу на реалізацію якого
органом опіки та піклування
відмовлено.

Апеляційний суд не може прийняти
до уваги доводи апеляційної скарги про
неправильне застосування
матеріального та процесуального
законодавства, оскільки вони, виходячи
з вищевикладених обставин, є
необґрунтованими.

Не можуть бути прийнятими до
уваги також і доводи про фактичні
обставини справи, оскільки вони були
предметом дослідження суду першої
інстанції.

Таким чином, ухвала суду відповідає
вимогам діючого законодавства і
підстав для її скасування не має.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду
м.Донецька від 12 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий

Судді