Ухвала

02 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О.,
Юровської Г.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»,
ОСОБА_4 про визнання договору поруки
припиненим,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому просив
припинити з 13 грудня 2008 року договір
поруки від 12 жовтня 2006 року № 33440 cred/1 з
тих підстав, що кінцевим терміном
виконання зобов'язання - погашення
кредиту, є 12 червня 2008 року, а кредитор
протягом шести місяців від дня
настання цього строку не звертався до
нього як поручителя з вимогами про
повернення кредиту.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що рішенням Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 15
січня 2010 року стягнуто солідарно з
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором від 12 жовтня 2006
року № 33440 cred у розмірі 7
227,91 дол. США, що в гривневому
еквіваленті становить 57 852 грн 19
коп. На виконання цього рішення ОСОБА_3
перерахував на користь банку 63 737 грн 43
коп. Проте в червні 2013 року банк
повторно звернувся до суду з позовом
про стягнення заборгованості за
вказаним кредитним договором, у якому
просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 5 703,89 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 45 574
грн 08 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 30
вересня 2013 року позов задоволено.
Визнано припиненим з
13 грудня 2008 року договір поруки від 12
жовтня 2006 року № 33440 cred/1, укладений між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 19
грудня 2013 року рішення суду першої
інстанції у частині задоволення позову
ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визнання припиненим з 13 грудня 2008 року
договору поруки від 12 жовтня 2006 року №
33440 cred/1 скасовано, в задоволенні
зазначених вимог відмовлено. У решті
рішення залишено без змін. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 лютого 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення
апеляційного суду Донецької області
від 19 грудня 2013 року залишено без змін.

06 травня 2014 року ОСОБА_3 направив поштою
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ заяву про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 лютого 2014 року
з підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема, ч. 4 ст. 559 ЦК України.

На підтвердження викладених в заяві
доводів заявник долучив до заяви копії
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 квітня 2013
року, ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від
02 жовтня 2013 року, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 січня 2014 року, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 квітня 2013 року, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 липня 2013 року, рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року, ухвалені
за результатом розгляду аналогічних
справ.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту наведених заявником доводів
в обґрунтування заяви та поданих ним як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права копій
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від
12 квітня 2013 року, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 жовтня 2013 року, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 січня 2014 року, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 квітня 2013 року, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 липня 2013 року, рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року не
вбачається наявних ознак, які згідно з
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є
підставами для перегляду Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 лютого 2014 року у зв'язку з
неоднаковим застосуванням судами
касаційної інстанції ч. 4 ст. 559 ЦК
України.

Оскільки зі змісту заяви та долучених
до заяви копій ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 квітня 2013 року, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02
жовтня 2013 року, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 січня 2014 року, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 квітня 2013 року, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 липня 2013 року, рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року не
вбачається неоднакове застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
зокрема, правовідносини є подібними,
але різні фактичні обставини справи,
тому у допуску справи до провадження
Верховного Суду України слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»,
ОСОБА_4 про визнання договору поруки
припиненим, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 лютого 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська