Справа № 460/4494/13
Головуючий у 1 інстанції: Воробель М.М.
Провадження № 22-ц/783/3214/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів
Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю
секретаря Іванової О.О.

з участю
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 17 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
про встановлення режиму окремого
проживання подружжя -,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся з позовом про
встановлення режиму окремого
проживання сторін як подружжя. В
обґрунтування своїх вимог посилається
на те, що 8 вересня 2012 року вони
зареєстрували шлюб. В цьому шлюбі у них
народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Однак спільне життя сторін не склалося,
вони не зійшлися характерами та
поглядами на життя. У них почався
розлад у стосунках, непорозуміння один
до одного, з цього приводу постійно
виникають сварки, що призвело до
фактичного припинення подружніх
відносин. На даний час вони проживають
окремо, спільного господарства не
ведуть. Просить позов задовольнити.

Рішенням Яворівського районного
суду Львівської області від 17 лютого 2014
року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення оскаржив ОСОБА_3, посилаючись
на невідповідність рішення вимогам
закону, ухваленням такого з порушенням
норм матеріального і процесуального
права. Зазначає на обґрунтованість
позову, фактичний розпад шлюбу,
оскільки вони з відповідачкою не
проживають однією сім'єю та не ведуть
спільного господарства. Просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове про задоволення його
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції; колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити, оскільки суд
першої інстанції зробив свої висновки
без належних підстав, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, встановленим на підставі
повної і всебічної перевірки доказів,
їх дослідження і правильної оцінки;
тому з висновками суду погодитися не
можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим
вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що 8 вересня 2012 року
сторони зареєстрували шлюб, у якому
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син -
ОСОБА_5 (а.с.4-5).

Після народження дитини сторони
проживають окремо, що вони визнають
(а.с.1-2,9-10). Питання про режим окремого
проживання сторін поставив позивач.

Сепарація не є розірванням шлюбу.
Сторони розійшлися, проживають окремо,
але шлюб між ними не розірваний.

Відповідно до ст. 119 СК України
подружжя або один з них вправі
звернутися до суду із заявою про
встановлення режиму окремого
проживання. Згідно із вказаною
правовою нормою за заявою подружжя або
позовом одного з них суд може
постановити рішення про встановлення
для подружжя режиму окремого
проживання у разі неможливості чи
небажання когось із них проживати
спільно. Режим окремого проживання
припиняється у разі поновлення
сімейних відносин або за рішенням суду
на підставі заяви одного з подружжя.

Статтею 120 СК України встановлено, що
режим окремого проживання не припиняє
прав та обов'язків подружжя, які
встановлені цим Кодексом і які дружина
та чоловік мали до встановлення цього
режиму. У разі встановлення режиму
окремого проживання майно, набуте в
майбутньому дружиною та чоловіком, не
вважатиметься набутим у шлюбі; дитина,
народжена дружиною після спливу десяти
місяців, не вважатиметься такою, що
походить від її чоловіка.

Встановлення режиму окремого
проживання не суперечить Конституції
України, чинному сімейному
законодавству, практиці Верховного
Суду України, висловленій у постанові
Пленуму № 11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», не порушує
права подружжя. Інститут сепарації є
юридичним закріпленням одно го з
проявів права кожного з подружжя на
особисту свободу. Дружина, чоловік ма
ють право вибору місця проживання і в
результаті можуть жити окремо без
встановлення режиму окремого
проживання. Однак у цьому разі не
зупиняється дія презумпції права
спільної сумісної власності та
презумпції батьківства, а, отже, у
конфліктних ситуаціях може виникнути
потреба судового захисту прав одного з
по дружжя. Сепарація не має наслідком
позбавлення права на спадкування за
законом у разі смерті одного з
подружжя. Встановлення режиму окремого
проживання може відповідати інтересам
одного з подружжя, який, не бажає
продовжувати спільне життя.
Встановлення режиму окремого
проживання подружжя не припиняє їх
батьківських прав та обов'язків.
Вимагати встановлення режиму окремого
проживання може один із подруж жя.
Володіючи правом на особисту свободу,
він може вимагати сепарації і тоді,
коли другий з подружжя не бажає
подавати спільну заяву про сепарацію
або заперечує проти неї. Кожен з
подружжя може змінити своє місце
проживання, не підтримувати жодних
зв'язків із своїм чоловіком чи
дружиною.

Припинення режиму окремого проживання
може відбутися внаслідок фактичного
понов лення шлюбних відносин, а також
на підставі рішення суду.

З часу фактичного припинення
спільного проживання сторін, після
ухвалення судом оскаржуваного рішення
і на час розгляду справи апеляційним
судом сторони не поновили спільного
проживання. Тобто між ними відбулася
фактична сепарація.

Апелянт не надала доказів, що
узаконений спосіб окремого проживання
є формальним засобом вирішення спірних
майнових питань.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду
під час ухвалення рішення об'єктивно
вирішити всі питання щодо обставин,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та визначити якими
доказами вони підтверджувалися.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, висновки суду першої
інстанції, викладені у оскаржуваному
рішенні, не відповідають обставинам
справи, що полягає у неправильній
оцінці встановлених судом фактичних
обставин і помилковому визначенні
юридичних наслідків цих обставин.
Таким чином, суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, що відповідно до
ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування судового рішення та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст.308,
313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Яворівського районного
суду Львівської області від 17 лютого 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення

Позов задовольнити. Встановити
для подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4, шлюб між
яким зареєстрований 8 вересня 2012 року
Новояворівською міською радою
Яворівського району Львівської
області ( актовий запис № 103), режим
окремого проживання.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу може бути
оскарженим у касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді