АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/6677/2014 Головуючий
у 1 - й інстанції: Калініченко О.Б.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 18 березня 2014 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Відкритого акціонерного товариства
«Страхова компанія «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»,
треті особи: Приватне акціонерне
товариства «Страхова компанія «ВУСО»,
ОСОБА_4 про виплату страхового
відшкодування, -

в с т а н о в и л
а:

Рішенням Солом'янського районного
суду міста Києва від 18 березня 2014 року
ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні
позовних вимог до Відкритого
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта», треті
особи: Приватне акціонерне товариства
«Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_4 про
виплату страхового відшкодування на
загальну суму 2846,46 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 18 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції ухвалене з
порушенням норм матеріального права.
Зазначає, що відмовляючи йому в
задоволенні позовних вимог суд 1-ї
інстанції виходив з того, що він у
строк, встановлений Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», не повідомив страховика про
настання дорожньо-транспортної
пригоди та не надав для огляду
транспортний засіб з метою
встановлення розміру завданої шкоди.
Вважає такі висновки суду
безпідставними та зробленими без
урахування усіх обставин, що мають
значення для справи. Вказує на те, що
він своєчасно надав свій ушкоджений
автомобіль для огляду та фотофіксації
пошкоджень своєму страховику
Приватному акціонерному товариству
«Страхова компанія «ВУСО» та заповнив
відповідні документи. У зв'язку з чим,
вважав, що Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія «ВУСО»
було зроблено належну оцінку вартості
відновлювального ремонту пошкодженого
автомобіля. Вже після того, як він
здійснив ремонт автомобіля за власний
кошт, дізнався, що Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «ВУСО» ніякої оцінки
проведено не було. Крім того, зазначає,
що його вини у неповідомленні
відповідача про настання
дорожньо-транспортної пригоди немає,
оскільки винуватець
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4
не повідомив йому дані свого
страховика.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Представник Відкритого акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» Лінкевич Ольга
Володимирівна проти доводів
апеляційної скарги заперечувала,
посилаючись на те, що вони є
безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

Представник Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ВУСО»
та ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явились, про день та час слухання
справи судом повідомлені у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомили, а тому,
колегія судів вважає можливим слухати
справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником автомобіля Renault Logan,
реєстраційний номер НОМЕР_1 та 17.05.2012
року уклав договір добровільного
страхування наземного транспорту з
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «ВУСО», що
підтверджується договором
добровільного страхування наземного
транспорту №-01.

16 грудня 2012 року ОСОБА_4, керуючи
автомобілем Dacia, реєстраційний номер
НОМЕР_2, не вибравши безпечної
дистанції, здійснив зіткнення з
автомобілем марки ДЕУ, реєстраційний
номер НОМЕР_3, чим порушив вимоги п.13.1
ПДР України, автомобіль ДЕУ в свою
чергу здійснив зіткнення з автомобілем
марки Renault Logan, реєстраційний номер
НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3. Внаслідок
ДТП автомобілі зазнали механічних
пошкоджень.

Постановою Солом'янського районного
суду м.Києва від 25 січня 2013 року ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП України та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 340 грн.

18 грудня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВУСО» з заявою про
виплату страхового відшкодування.

Цього ж дня, 18.12.2012 року оцінювачем
(спеціалістом) Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ВУСО»
було складено протокол огляду
транспортного засобу Renault Logan,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

21 грудня 2012 року Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія «ВУСО»
було складено звіт за №4005-70 зі змісту
якого вбачається, що ОСОБА_3 було надано
всі документи необхідні для розгляду
питання щодо виплати страхового
відшкодування.

09 квітня 2013 року Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія «ВУСО»
було оформлено страховий акт, яким
ОСОБА_3 відмовлено у виплаті страхового
відшкодування у зв'язку з порушенням
останнім п.10.3 договору страхування
№-01 від 17.05.2012 року, а саме:
неповідомлення страховика про
настання страхового випадку в строки
встановлені у договорі.

У квітні 2013 року позивачем за власний
кошт повністю було відремонтовано
автомобіль Renault Logan, реєстраційний
номер НОМЕР_1, що підтверджується
актами виконаних робіт суб'єкта
підприємницької-діяльності ОСОБА_6 на
суму 2496,46 грн. та суб'єкта
підприємницької-діяльності ОСОБА_7 на
суму 350 грн.

Судом також встановлено, відповідачем
не заперечується, що ОСОБА_4 було
застраховано свою цивільно-правову
відповідальність у Відкритому
акціонерному товаристві «Страхова
компанія «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта».

ОСОБА_3 звернувся до Відкритого
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» з заявою
про виплату страхового відшкодування
по страховому випадку, який стався
16.12.2012 року з вини ОСОБА_4.

За результатами розгляду даної заяви
Відкритим акціонерним товариством
«Страхова компанія «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
ОСОБА_3 було відмовлено у виплаті
страхового відшкодування з
посиланнями на те, що страховик має
право відмовити у виплаті страхового
відшкодування якщо особа, яка має право
на його отримання, не повідомила
страховика про настання
дорожньо-транспортної пригоди та не
надала свій транспортний засіб для
огляду, що унеможливило визначити
розмір завданого матеріального збитку.

У зв'язку з чим, в листопаді 2013 року
ОСОБА_3 звернувся до Солом'янського
районного суду міста Києва з позовом до
Відкритого акціонерного товариства
«Страхова компанія «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»,
треті особи: Приватне акціонерне
товариства «Страхова компанія «ВУСО»,
ОСОБА_4 про виплату страхового
відшкодування на загальну суму 2846,46
грн.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
вказаних позовних вимог, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що ні
позивачем, ні ОСОБА_4 не виконано вимоги
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», а саме: не
повідомлено страховика про настання
страхового випадку та позивачем не
надано страховику транспортний засіб
для огляду з метою визначення розміру
завданого матеріального збитку, а тому
відмова Відкритого акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» у виплаті позивачу
страхового відшкодування є
обґрунтованою.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України,
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів є джерелом
підвищеної небезпеки.

Частиною 2 даної статті встановлено, що
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1.4, 1.6, 1.7 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» особи, відповідальність яких
застрахована, - це визначені в договорі
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
особи, цивільно-правова
відповідальність яких застрахована
згідно з цим договором, або залежно від
умов договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, будь-які особи, що
експлуатують забезпечений
транспортний засіб. Забезпечений
транспортний засіб - це наземний
транспортний засіб, зазначений у
чинному договорі обов'язкового
страхування, або будь-який наземний
транспортний засіб, який
експлуатується особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована на законних
підставах.

На час дорожньо-транспортної пригоди,
яка сталася 16 грудня 2012 року,
автомобіль Renault Logan, реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, був
застрахований у Приватному
акціонерному товаристві «Страхова
компанія «ВУСО», а цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4, який керував
автомобілем Dacia, реєстраційний номер
НОМЕР_2, була застрахована у Відкритому
акціонерному товаристві «Страхова
компанія «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта».

Статтею 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що страховим
випадком є дорожньо-транспортна
пригода, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу,
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Згідно зі ст.22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Підстави для відмови у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати) встановлені ст.37
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» та ст.991 ЦК
України.

Так, зокрема, але не виключно, страховик
має право відмовитися від здійснення
страхової виплати у разі:

- навмисних дій страхувальника або
особи, на користь якої укладено договір
страхування, якщо вони були спрямовані
на настання страхового випадку, крім
дій, пов'язаних із виконанням ними
громадянського чи службового
обов'язку, вчинених у стані необхідної
оборони (без перевищення її меж), або
щодо захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації;

- вчинення страхувальником або особою,
на користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку;

- подання страхувальником завідомо
неправдивих відомостей про об'єкт
страхування або про факт настання
страхового випадку;

- одержання страхувальником повного
відшкодування збитків за договором
майнового страхування від особи, яка їх
завдала;

- несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового випадку
або створення страховикові перешкод у
визначенні обставин, характеру та
розміру збитків;

- наявності інших підстав, встановлених
законом.

Судом встановлено, відповідачем не
заперечується той факт, що ОСОБА_4 без
будь-яких поважних на те причин, маючи
об'єктивну можливість виконати свої
обов'язки страхувальника, передбачені
ст.33 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності наземних
транспортних засобів», не поінформував
позивача про назву та місцезнаходження
своєї страхової компанії, не надав
відомості про страховий поліс та не
повідомив страховика про ДТП та
місцезнаходження свого автомобіля та
пошкодженого автомобіля ОСОБА_3.

Такі дії, ОСОБА_4 призвели до
неможливості страховика вчасно
встановити факт дорожньо-транспортної
пригоди та розмір заподіяної позивачу
шкоди на відновлювальний ремонт з
урахуванням зносу, адже відповідно до
п. 33.3 Закону власник пошкодженого майна
зобов'язаний зберігати транспортні
засоби у такому стані, в якому вони були
після ДТП до тих пір, поки його не
огляне призначений страховиком
представник, проте не більше 10 днів
після одержання страховиком
повідомлення про ДТП, якщо представник
страховика не прибув для огляду
пошкодженого транспортного засобу до
місцезнаходження такого пошкодженого
майна не з вини власника пошкодженого
засобу. З матеріалів справи вбачається,
що в квітні 2013 року ОСОБА_3 було
повністю відремонтовано свій
автомобіль Renault Logan, реєстраційний
номер НОМЕР_1 і тільки після цього, в
травні 2013 року , він звернувся до
відповідача з заявою про виплату йому
страхового відшкодування.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що ОСОБА_4 без поважних причин не
повідомив страховика про настання
страхового випадку, чим створив
страховику перешкоди у визначенні
обставин, характеру та розміру збитків.

Відповідно до роз'яснень п.16 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» №4, у разі невиконання
особою, відповідальність якої
застрахована, обов'язку письмового
надання страховику, з яким укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Враховуючи встановлені обставини
справи, колегія суддів погоджується з
висновками суду 1-ї інстанції про
відсутність правових підстав для
стягнення з Відкритого акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» на користь ОСОБА_3
страхового відшкодування на загальну
суму 2846,46 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене судом з
порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи, а викладені
в рішенні висновки не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки суд
повно та об'єктивно встановив дійсні
обставини справи, дослідив надані
сторонами докази, дав їм вірну правову
оцінку та ухвалив рішення у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3
не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції в якості підстав
для скасування оскаржуваного рішення,
оскільки апеляційна скарга позивача за
своїм змістом є викладом обставин
справи, які були предметом дослідження
в судовому засіданні суду 1-ї інстанції
і суд дав їм належну оцінку, правильно
визнав їх необґрунтованими, а тому вони
не можуть бути підставою для зміни чи
скасування рішення суду 1-ї інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому правові підстави для
задоволення апеляційної скарги
позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Солом'янського районного
суду міста Києва від 18 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: