АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6571/2014
Головуючий у 1 інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката
ОСОБА_2 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 27 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Київського професійного будівельного
ліцею про визнання договору оренди
продовженим, -

ВСТАНОВИЛА:

03 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Київського
професійного будівельного ліцею, у
якому просила визнати договір найму
житлової площі в гуртожитку Київського
професійного будівельного ліцею від 01
серпня 2012 року за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 42 кв. м., укладений між
нею і Київським професійним
будівельним ліцеєм, продовженим на той
самий термін та на тих самих умовах (
тобто до 01 серпня 2014 року) та вирішити
питання про розподіл судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між
нею та Київським професійним
будівельним ліцеєм було укладено
договір оренди житлового приміщення,
відповідно до п. 1.2 якого строк найму
житла визначається з 01.08.2012 року по 01.08.
2013 року. Станом на 01.09.2013 року ( протягом
місяця з моменту закінчення строку
оренди) заперечень наймодавця на
адресу наймача щодо продовження
договору найму житла не надходило, а
тому договір оренди від 01 серпня 2012
року є продовженим на той самий термін
і на тих самих умовах.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 27 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

07 квітня 2014 року представник ОСОБА_1 -
адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу
на вказане рішення, у якій, посилаючись
на неповне з'ясування обставин справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просив суд його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову ОСОБА_1 В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказав, що ні договором, ні законом не
передбачено можливість припинення
договору найму наказом орендодавця,
прийнятим в односторонньому порядку.
Апелянт вважає, що прийняття
зазначеного наказу не створює жодних
зобов'язань для ОСОБА_1, так як вказаний
наказ не був доведений до її відома.
Додатково апелянт вказав, що перший
лист про необхідність звільнення
займаного приміщення ОСОБА_1 отримала
лише в лютому 2014 року, кошти ОСОБА_1
сплачувались як орендна плата. Апелянт
вважає, що непроживання у найманому
житлі не є підставою для припинення
договору найму, а будь-які докази
проживання у ньому інших осіб у
матеріалах справи відсутні.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримав і просив суд її
задовольнити.

Директор Київського професійного
будівельного ліцею Іванець М.Д.,
представник Київського професійного
будівельного ліцею за довіреністю -
Михальченко В.В. апеляційну скаргу
просили відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь
у справі та з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 01 серпня 2012 року між
Київським професійним будівельним
ліцеєм (наймодавець) та ОСОБА_1 (наймач)
був укладений договір найму житлової
площі в гуртожитку Київського
професійного будівельного ліцею за
адресою АДРЕСА_1 на строк до 01.08.2013 року
( а.с.3-5).

Відповідно до п. 4.1 договору подовження
даного договору при його закінченні
наймачем обов'язкове.

ОСОБА_1 з заявою про продовження
договору не зверталася.

Згідно п.1.2 Положення про учнівський
гуртожиток Київського професійного
будівельного ліцею гуртожиток
призначений для розміщення
іногородніх учнів ПТНЗ та інших осіб (
за рішенням адміністрації навчального
закладу) для проживання на період
навчання. До категорії учнів ОСОБА_1 не
належить, а рішення адміністрації про
укладення договору на наступний строк
після його закінчення 01.08. 2013 року не
приймалось.

На підставі доповідних записок
співробітників КПБЛ від 27.08.2013 року та
29.08. 2013 року щодо передачі житлової
площі в суборенду директором
Київського професійного будівельного
ліцею було підписане розпорядження № 31
від 29.08.2013 року про закінчення договору
найму житлової площі з ОСОБА_1 з 01.08. 2013
року.

Внесена ОСОБА_1 оплата до 31.12.2013 року
згідно цього ж розпорядження
зараховувалася як оплата за зберігання
майна ОСОБА_1, яке вона не вивезла по
закінченню строку дії договору, а також
як компенсація за неможливість з тієї ж
причини використовувати майно КПБЛ за
його призначенням.

ОСОБА_1 знялася з реєстрації в
гуртожитку КПБЛ ще 18.10.2012 року та вибула
за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 з родиною в гуртожитку КПБЛ не
проживає з квітня 2013 року.

31 грудня 2013 року був підписаний акт
приймання-передачі спірного
приміщення за участю чоловіка ОСОБА_1,
але своє майно ОСОБА_1 так і не вивезла,
приміщення не звільнила. Це змусило
керівництво Київського професійного
будівельного ліцею видати наказ № 25
від 11.02. 2014 року про звільнення
приміщення гуртожитку від речей
ОСОБА_1, що і було зроблено 25.02. 2014 року
та підтверджується відповідними
актами.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції керувався ст.ст. 764, ч. 3
ст. 810 ЦК України та правильно виходив з
того, що ОСОБА_1 у найманому приміщенні
не проживає з квітня 2013 року, строк дії
договору найму закінчився 01 серпня 2013
року, із заявою про його продовження
ОСОБА_1 до Київського професійного
будівельного ліцею не зверталася.

Посилання апелянта на те, що ні
договором, ні законом не передбачено
можливість припинення договору найму
наказом орендодавця, прийнятим в
односторонньому порядку, вказаного
висновку суду першої інстанції не
спростовують, так як договір найму
припинився у зв'язку з закінченням
встановленого у ньому строку. З цих же
підстав колегія суддів не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги про те,
що прийняття зазначеного наказу не
створює жодних зобов'язань для ОСОБА_1

Відхиляючи посилання апелянта на те, що
непроживання у найманому житлі не є
підставою для припинення договору
найму, колегія суддів виходить з того,
що зазначена обставина свідчить про те,
що ОСОБА_1 перестала користуватися
орендованим майном, що виключає
можливість вважати його поновленим на
підставі ст. 764 ЦК України. За вказаної
обставини колегія суддів також не
приймає до уваги посилання апелянта на
внесення ОСОБА_1 орендної плати до
грудня 2013 року.

На думку колегії суддів, є невірними
доводи апеляційної скарги в частині
посилання на Закон України «Про оренду
державного і комунального майна», так
як вказаний нормативно-правовий акт не
поширюється на спірні правовідносини
сторін.

Також колегія суддів не приймає до
уваги посилання апелянта на те, що
перший лист про необхідність
звільнення займаного приміщення вона
отримала у лютому 2014 року, оскільки у
вказаному листі містилася вимога про
звільнення раніше орендованого
приміщення від наявного у ньому майна
ОСОБА_1

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, на
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- адвоката ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 27 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді