АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1277/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 5,37 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. РІШЕННЯ
15 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСіренко Ю. В. суддівМіщенко
С. В. , Трюхан Г. М. при секретаріРибасюк
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу заступника прокурора м. Умані на
рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 2 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
Уманської міської ради Черкаської
області про визнання права власності
на спадкове майно, заслухавши
прокурора, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
його мати ОСОБА_7 Після її смерті
відкрилася спадщина, яка складається з
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, земельної
ділянки, по АДРЕСА_1 і належали на
праві власності покійній матері.

Спадщину прийняв лише він один, як
спадкоємець першої черги за законом,
хоча покійна мати склала на його ім'я
заповіт. Крім нього, інших спадкоємців
першої черги немає.

Позивач зазначає, що отримати
свідоцтво про право на спадщину за
законом він позбавлений можливості з
тих підстав, що у свідоцтві про право
власності на майно та у свідоцтві про
право на спадщину за законом не внесені
усі господарські споруди, а також
втрачений державний акт на право
власності на земельну ділянку. Вказані
обставини є перешкодою в набутті права
на спадкове майно.

Привести у відповідність
правовстановлюючі документи на
зазначене нерухоме майно немає
можливості. Також через смерть матері
та зміни в законодавстві неможливо
отримати дублікат державного акту про
право власності на земельну ділянку.

За вказаних обставин, позивач просив
суд ухвалити рішення, яким визнати за
ним, право власності на нерухоме
спадкове майно, яке залишилося після
смерті матері ОСОБА_7

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 2 серпня 2013
року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням,
заступника прокурора м. Умані Пінчук
С.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, як таке, що винесене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам
справи, та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
повністю.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в порядку
статті 303 ЦПК України, колегія суддів
судової палати приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України однією із функцій органів
прокуратури України є представництво
інтересів держави в суді у випадках,
визначених законом.

Згідно зі ст. 36-1 Закону України „Про
прокуратуру" підставою представництва
прокурором у суді інтересів держави є
наявність порушень або загрози
порушень інтересів держави. Однією із
форм представництва є участь у
розгляді судами справ.

Однією із форм представництва є
внесення апеляційної скарги на судові
рішення.

Прокурор самостійно визначає підстави
для представництва у судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво в будь-якій стадії
судочинства у порядку, передбаченому
процесуальним законом.

За змістом ст.ст. 35, 37 Закону України
«Про прокуратуру» прокурор може
вступити у справу в будь-якій стадії
процесу. Право внесення апеляційної
скарги на рішення судів надається
прокурору і заступнику прокурора в
межах їх компетенції, незалежно від їх
участі в розгляді справи в суді першої
інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач ОСОБА_6 є спадкоємцем
першої черги за законом після смерті
матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Спадщину позивач фактично прийняв та
використовує за призначенням.
Спадщина складається із житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами та земельної ділянки. У зв'
язку з певними розбіжностями у
свідоцтвах про право власності та у
технічному паспорті на житловий
будинок у позивача виникли труднощі
при оформленні спадщини.

За вказаних обставин, суд вважав, що є
достатньо підстав для визнання за
позивачем права власності на спадкове
майно, а саме земельну ділянку та
будинковолодіння, що складається із
житлового будинку та надвірних
будівель і споруд, у відповідності до
даних технічного паспорту.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду, оскільки він
ґрунтується на неповному з'ясуванні
обставин справи та при неправильному
застосуванні норм матеріального права,
виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно свідоцтва
про народження серії НОМЕР_1 виданого
відділом реєстрації актів
громадянського стану Уманського
міського управління юстиції
Черкаської області матір'ю ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_7. Актовий запис №
95. (а.с. 6)

Згідно свідоцтва про право
власності серії ААН № 332646 від 02
листопада 1998 року, посвідченого
державним нотаріусом Уманської
міської державної нотаріальної
контори та зареєстрованого у реєстрі
за № 1-7138, ОСОБА_7, яка є дружиною ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, належить право
власності на 1/2 частку в спільному
майні, набутому названим подружжям за
час шлюбу. Спільне майно складається з:
приватизованої земельної ділянки
розміром 622 кв.м, розташованої в
АДРЕСА_1, належної спадкодавцю на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю виданого
Уманською міською Радою народних
депутатів 21.10.1998 р., зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю серії ЧР23
№ 1330. (а.с. 7)

Згідно свідоцтва про право
власності серії ААН № 332648 від 2
листопада 1998 року, посвідченого
державним нотаріусом Уманської
міської державної нотаріальної
контори та зареєстрованого у реєстрі
за № 1-7134, ОСОБА_7, яка є дружиною ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, належить право
власності на 1/2 частку в спільному
майні, набутому названим подружжям за
час шлюбу. Спільне майно складається з:
жилого будинку з надвірними спорудами,
що знаходиться в АДРЕСА_1, належної
спадкодавцю на підставі договору про
надання в безстрокове користування
земельної ділянки для забудови
житлового будинку, посвідченого
Уманською держнотконторою 15.09.59 р. за
реєстром № 2-2962, зареєстрованого в БТІ
м. Умані під № 5949, що
підтверджується довідкою № 3114 від 12.10.98
р., розташованого на присадибній
земельній ділянці розміром 600 кв.м. (а.с.
8)

Згідно свідоцтва про право
власності на спадщину за законом серії
ААН № 332645 від 2 листопада 1998 року,
посвідченого державним нотаріусом
Уманської міської державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за № 1-7136,
спадкоємцем майна ОСОБА_9, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 є дружина ОСОБА_7. Спадкове
майно, на яке видане свідоцтво
складається з 1/2 частини жилого будинку
з відповідною частиною надвірних
споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1,
належного спадкодавцю на підставі
договору про надання в безстрокове
користування земельної ділянки для
забудови житлового будинку,
посвідченого Уманською
держнотконторою 15.09.1959 р. На вказаній
земельній ділянці розташовано
глинобитний, обкладений цеглою, критий
шифером, житловою площею 41,0 кв.м
житловий будинок з прибудовами «А»,
літня кухня «Б», вбиральня «В»,
замощення І, огорожа № 1, ворота з
хвірткою № 2, басейн П. (а.с. 9)

Згідно свідоцтва про право власності
на спадщину за законом серії ААН № 332647
від 2 листопада 1998 року, посвідченого
державним нотаріусом Уманської
міської державної нотаріальної
контори та зареєстрованого в реєстрі
за № 1-7140, спадкоємцем майна ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 є дружина
ОСОБА_7. Спадкове майно,на яке видане
свідоцтво складається з 1/2 частини
приватизованої земельної ділянки
розміром 622 кв.м, розташованої в
АДРЕСА_1, належної спадкодавцю на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю, виданого
Уманською міською Радою народних
депутатів 21.10.98 р., зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за ЧР23 №
1330. (а.с. 10)

Згідно копії Державного акту на
право приватної власності на землю
серії ЧР ОСОБА_7 є власником земельної
ділянки площею 0,0622 га, розташованої на
території Уманської міської Ради по
АДРЕСА_1. Земельна ділянка передана для
обслуговування житлового будинку. (а.с.
14)

Згідно свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_2 виданого відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану по м. Умані Уманського
міськрайонного управління юстиції у
Черкаській області ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. Актовий запис № 145. (а.с. 13)

Згідно технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1,
виготовленого станом на 12.07.2013 року,
власником вказаного будинковолодіння
є ОСОБА_7. Дані про самочинне
будівництво відсутні. В даних про
характеристику будинку, господарських
будівель та споруд зазначені: житловий
будинок А-1, погріб Д, веранда а, літня
кухня Б, вбиральня В, гараж Г, гараж Е,
сарай Ж, вимощення І, огорожа № 1, ворота
з хвірткою № 2, яма зливна № 3. (а.с. 17-20)

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК спадкоємець,
який прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Згідно ст. 67 Закону України «Про
нотаріат» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину, в
порядку, встановленому цивільним
законодавством, на ім'я всіх
спадкоємців або за їх бажанням кожному
з них окремо.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах
про спадкування» за наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розгляду не підлягають. У разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

ОСОБА_6 всупереч вимогам ст.60 ЦПК
України не надав докази того, що він
звертався до нотаріуса за отриманням
свідоцтва про права на спадщину.

Встановивши обставини по справі, суд
прийняв рішення про визнання права
власності на спадкове майно, до складу
якого входить й земельна ділянка, тим
самим перебравши на себе функцію, яка
згідно з чинним законодавством України
покладена на нотаріальні органи.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу на те, що судом не встановлено
факту постійного проживання позивача
із спадкодавцем, та відсутності інших
спадкоємців.

Колегія суддів приходить до висновку,
що в даному випадку позов ОСОБА_6 є
передчасним, оскільки з матеріалів
справи не вбачається порушення,
невизнання або оспорювання цивільного
права позивача.

Порушуючи конституційні принципи
поділу влади на законодавчу, виконавчу
та судову, суд протиправно, попри
встановлений порядок, здійснив заміну
втраченого документу, а саме акту на
право приватної власності на землю,
судовим рішенням.

Крім того, відповідно до п.4.11
Інструкції про заповнення бланків
державних актів на право власності на
земельну ділянку і на право постійного
користування земельною ділянкою,
затвердженої наказом Державного
комітету України і земельних ресурсів
від 22.06.2009 року №325, зі змінами від 30.08.2010
року, новий державний акт взамін
зіпсованого, втраченого видається
також спадкоємцю на запит нотаріуса
щодо витребовування документів,
необхідних для вчинення нотаріальних
дій, відповідно до ст. 4 Закону України
«Про нотаріат». Відмова територіальних
органів Державного комітету земельних
ресурсів у видачі дублікату державного
акта про право власності на земельну
ділянку підлягає оскарженню в порядку
адміністративного судочинства.

Отже, законодавством чітко
врегульований порядок відновлення
втраченого державного акту та
оформлення на його підставі спадкових
прав через нотаріальну контору.

Суд першої інстанції не врахував
вищенаведеного та ухвалив передчасне
рішення, яким визнав за позивачем право
власності на спадкове майно в порядку
спадкування, однак вказане не є
належним способом захисту прав
спадкоємця.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції не надав належної
оцінки доказам по справі, не перевірив
фактичні обставини, та неправильно
застосував норми матеріального права,
внаслідок чого ухвалив незаконне та
необґрунтоване рішення, яке підлягає
до скасування з ухваленням нового про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора м. Умані - задовольнити.

Рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 2 серпня 2013 року у даній
справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити в позовних вимогах
ОСОБА_6 до Уманської міської ради
Черкаської області про визнання права
власності на спадкове майно.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції на протязі
двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :