Справа № 247/2554/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2014 року суддя Торезького
міського суду Донецької області
Чапланова О.М., розглянувши матеріали
позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» про визнання
недійсним договору факторингу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Торезького
міського суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» про визнання
недійсним договору факторингу. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що між ним та
Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Сведбанк» (далі - Банк) було укладено
кредитний договір від 11 травня 2007 року
№ 0401/0507/71-039 (далі -Кредитний договір), за
умовами якого він отримав кредит, за
рахунок якого придбав квартиру у м.
Донецьку за адресою: вул. Куйбишева,
буд. 260 «а», кв. 24. За часів піку світової
фінансової кризи він втратив
платоспроможність, Банк не знайшов
можливості реструктуризувати його
заборгованість, тому в рахунок
погашення заборгованості перед Банком
за Кредитним договором було звернуто
стягнення на указану квартиру у 2009
році. Незначний залишок
заборгованості, про який його
повідомив Банк після продажу квартири,
він вважав прощеним, оскільки протягом
кількох років Банк не звертався до
нього з будь-якими вимогами.

У жовтні 2013 року він дізнався про те, що
Банком було укладено Договір
факторингу від 28 листопада 2012 року № 15
із Товариством з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» (далі - Договір
№ 15), за яким Банк продав ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
права вимоги до низки позичальників, у
тому числі й до нього. В свою чергу того
ж дня ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» на підставі договору
факторингу від 28 листопада 2012 року
продало ТОВ «Кредитні ініціативи»
права вимоги до низки позичальників, у
тому числі й до нього.

Вважає, що при укладанні
зазначеного договору порушені вимоги
Закону та його права як споживача і
законні інтереси, тому Договір
підлягає визнанню недійсним з
наступних підстав.

Кредитний договір із банком, ним
укладено як споживачем, тому на його
правовідносини із банком поширюються
положення Закону України «Про захист
прав споживачів».

Оскільки відступлена банком ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
а потім ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» ТОВ «Кредитні
ініціативи» заборгованість виникла із
договору про надання споживчого
кредиту, вважає, що будь-які незаконні
дії із відступлення та стягнення
порушують його права як споживача.

В порушення ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 215,
1083 ЦК України договір суперечить
вимогам цивільного законодавства, а
відповідачі не мали необхідного обсягу
цивільної дієздатності при його
укладенні.

Крім того, при укладанні договору
порушені й інші вимоги чинного
законодавства. Так, відповідачами при
укладанні договору не було враховано,
що за умовами кредитного договору
кредит отримувався в іноземній валюті -
доларах США. Таким чином, за наслідками
укладання Договору № 15 та Договору
розрахунки між ним та ТОВ «Кредитні
ініціативи» повинні відбуватися в
іноземній валюті. Втім, розрахунки між
ТОВ «Кредитні ініціативи» та ним не
можуть відбуватися в іноземній валюті,
адже це суперечить вимогам закону.

Позивач просить визнати недійсним
договір факторингу від 28 листопада 2012
року, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи».

Однією з умов реалізації права особи на
пред'явлення позову є дотримання вимог
підсудності.

Відповідно до ст.109 ЦПК України позови
до юридичних осіб пред'являються в суд
за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 7 ст. 110 ЦПК України
позови, що випливають з діяльності
філії або представництва юридичної
особи, можуть пред'являтися також за їх
місцезнаходженням.

Місцезнаходженням юридичної особи
згідно із статтею 93 ЦК України є
фактичне місце ведення діяльності чи
розташування офісу, з якого
проводиться щоденне керування
діяльністю юридичної особи (переважно
знаходиться керівництво) та здійснення
управління і обліку.

Відповідно до ч.5 ст. 110 ЦПК України
позови про захист прав споживачів
можуть пред'являтися також за
зареєстрованим місцем проживання чи
перебування споживача або за місцем
заподіяння шкоди чи виконання
договору.

Позивач, зазначивши у позові своє
місце проживання за адресою: АДРЕСА_1,
посилаючись на Закон України «Про
захист прав споживачів», подав позов до
Торезького міського суду до
відповідачів: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», місцем знаходження якого
є: Київська область, м. Бровари, вул.
Незалежності, б.14, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
місцем знаходження якого є: м. Київ, вул.
Щорса, б.31, просить визнати недійсним
договір факторингу від 28 листопада 2012
року, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи».

Відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності регулює Закон України «Про
захист прав споживачів», який
встановлює права споживачів, а також
визначає механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів.

Відповідно до п.7 ч.1 указаного Закону
договір - це усний чи письмовий
правочин між споживачем і продавцем
(виконавцем) про якість, терміни, ціну
та інші умови, за яких реалізується
продукція. Підтвердження вчинення
усного правочину оформляється
квитанцією, товарним чи касовим чеком,
квитком, талоном або іншими
документами (далі - розрахунковий
документ).

Відповідно до п. 17 ч.1 цього Закону
послуга - це діяльність виконавця з
надання (передачі) споживачеві певного
визначеного договором матеріального
чи нематеріального блага, що
здійснюється за індивідуальним
замовленням споживача для задоволення
його особистих потреб.

Згідно із п. 18 ч.1 даного Закону
продавець - це суб'єкт господарювання,
який згідно з договором реалізує
споживачеві товари або пропонує їх до
реалізації.

Згідно із п. 22 ч.1 зазначеного Закону
споживач - це фізична особа, яка
придбаває, замовляє, використовує або
має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

Відповідно до п. 23 ч.1 цього Закону
споживчий кредит - кошти, що надаються
кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції.

Зі змісту позовної заяви та доданих до
неї документів не вбачається, що
зазначений договір від 28 листопада 2012
року, який позивач просить суд визнати
недійсним, укладений між позивачем, як
споживачем товарів, робіт і послуг, та
відповідачами, як виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг, не вбачається, що
при укладенні указаного договору
позивач виступав, як споживач, а саме,
як фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника, не вбачається, що
при укладенні цього договору,
відповідачі зобов'язались надати
позивачу послугу, а саме: надати
(передати) позивачу, як споживачеві
певне визначене договором матеріальне
чи нематеріальне благо, що
здійснюється за індивідуальним
замовленням споживача для задоволення
його особистих потреб.

Тобто відносини, які склалися між
позивачем та відповідачами, про які
йдеться у даному позові, не підпадають
під дію Закону України «Про захист прав
споживачів».

З матеріалів позовної заяви не
вбачається, що м.Торез, Донецької
області є місцезнаходженням
відповідачів.

Позивачем не зазначено жодного
доказу та не надано жодного документу у
підтвердження того, що м.Торез,
Донецької області є фактичним місцем
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичних осіб
(переважно знаходиться керівництво) -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи», та здійснення управління
і обліку.

Вказані правовідносини не
підпадають під дію ст.ст.110, 114 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України, якщо
суддя, вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду, про що постановляється
ухвала. Ухвала суду разом із заявою та
всіма додатками до неї надсилається
позивачеві.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України
заява повертається позивачеві, коли
справа не підсудна цьому суду.

Враховуючи, що справа не підсудна
Торезькому міському суду, позовну
заяву необхідно повернути позивачеві
для подання до належного суду за місцем
знаходження відповідачів.

Керуючись: ст.ст. 109,115,121, 209, 210 ЦПК
України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» про визнання
недійсним договору факторингу.

Роз'яснити ОСОБА_1, що з вказаною
позовною заявою він має право
звернутися до належного суду за місцем
знаходження відповідачів.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути
подана протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається
Апеляційному суду Донецької області
через Торезький міський суд.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя
О. М. Чапланова