Справа №557/277/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року

Гощанський районний суд Рівненської
області в особі:

головуючої судді
Чорноус Л.І.

при секретарі
Додчук О.О.

за участю представників:

позивача адвоката
ОСОБА_1

відповідача адвоката
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Гоща
цивільну

справу за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

про

захист честі , гідності та ділової
репутації і відшкодування моральної
шкоди

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про захист честі , гідності та
ділової репутації і про відшкодування ,
у зв'язку з цим , моральної шкоди в
розмірі 20000 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те , що з
відповідачем вони проживають в с.
Дроздів Гощанського району
Рівненської області . Між ними були
завжди нормальні стосунки .

У липні 2013 року вони навіть разом
придбали трактор ЮМЗ-6 , який
використовували як у власних
господарствах , так і допомагали
односельцям в обробітку земельних
ділянок. Зароблені кошти витрачали на
пальне , ремонт трактора , а решту
доходів ділили порівну , про що велися
записи в зошиті. До жовтня 2013 року ніхто
з них один до одного ніяких претензій
не мав .

Починаючи з жовтня 2013 року відповідач
почав розповсюджувати відносно нього
неправдиві чутки по селі про те , що він
є злодій. Так , 30 жовтня 2013 року ОСОБА_4
звернувся із заявою до Гощанського РВ
УМВС України в Рівненській області про
те , що ніби-то він протягом 2013 року з ДГ
ДП „Тучинське" , де він працював
трактористом, вчиняв крадіжки
дизельного палива . З цього приводу до
нього керівництво господарства ніколи
не мало претензій . У зв'язку з тим , що
неправдиві факти , про які повідомив
ОСОБА_4 , не знайшли свого підтвердження
, то слідчим було прийнято рішення про
закриття кримінального провадження у
зв'язку з відсутністю події злочину ,
передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Також ОСОБА_4 у грудні 2013 року знову
звернувся до Гощанського РВ УМВС
України в Рівненській області з
неправдивою та недостовірною
інформацією про ніби-то вчинення
крадіжки сином позивача ОСОБА_5
електродвигуна з приміщення млина
с.Дроздів Гощанського району
Рівненської області , про що
працівниками Гощанського РВ УМВС
України в Рівненській області 25 грудня
2013 року було зроблено висновок про
відсутність в діях сина позивача ознак
кримінального правопорушення ,
оскільки електродвигуна ніхто не
викрадав.

Крім того, за неправдивою інформацією
відповідача про словесні погрози про
фізичну розправу з ним сином позивача
ОСОБА_5 також працівниками міліції 24
грудня 2013 року було прийнято висновок
про непідтвердження даної інформації .

ОСОБА_3 вважає , що такими діми
відповідача - поширення неправдивої та
недостовірної інформації щодо нього та
членів його сім'ї , було принижено його
честь , гідність, престиж та ділову
репутацію та завдано моральної шкоди ,
яку він оцінює в 20000 грн.

До початку розгляду справи по суті
позивач доповнив позовні вимоги з
посиланням на те , що у зв'язку з
поширенням відповідачем неправдивої
інформації про нього , що ніби-то він
скоїв крадіжку пального , він змушений
був звільнитися з роботи в ДП ДГ
„Тучинське", так як там стало відомо
про повідомлення ОСОБА_4 у міліцію .
Також , у школі , де навчається його син ,
учням стало відомо про те , що ОСОБА_4
звертався з неправдивою інформацією в
міліцію щодо погроз йому фізичною
розправою з боку сина позивача та з
інформацією про крадіжки сином
мобільного телефона та електродвигуна
, що в свою чергу викликало негативне
ставлення до сина однолітків , а також
односельців.

Через розповсюдження недостовірної
інформації відповідачем про нього
особисто та про його сина у позивача
порушилися нормальні життєві зв'язки ,
так як він втратив можливість
продовжувати активне громадське життя
, порушилися стосунки з оточуючими його
людьми , він незаконно перебував під
слідством , внаслідок чого він зазнав
моральних страждань і йому заподіяно
моральної шкоди , яку він оцінює в 20000
грн. і просить їх стягнути з
відповідача та стягнути сплачений ним
судовий збір та витрати за надання
юридичної допомоги в сумі 1000 грн.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позову не визнали
взагалі. В судовому засіданні ,
допитаний в якості свідка, відповідач
пояснив , що дійсно він звертався до
Гощанського РВ УМВС України в
Рівненській області із заявами про
крадіжку відповідачем пального з ДГ ДП
„Тучинське" , так як позивач перед ним
вихвалявся , що він більше заробляє
аніж він , так як продає крадене пальне
.Також син позивача - ОСОБА_5 вихвалявся
перед ним , що викрав з млина
електродвигун і ще пропонував йому
разом з ним красти . Про цей випадок він
теж повідомив у райвідділ внутрішніх
справ.

Після того , як він повідомив про
крадіжку електродвигуна , то син
позивача по телефону погрожував йому
фізичною розправою , що він повідомив
про крадіжки пального позивачем та
електродвигуна ним. Якось при
спілкуванні син позивача ще
розказував , що знайшов мобільний
телефон . Спочатку він говорив , що
віддасть його власнику , а потім
говорив , що не буде віддавати телефон і
він повідомив про привласнення
телефона та про словесні погрози йому
ОСОБА_5 в Гощанський РВ УМВС України в
Рівненській області . Він вважає , що не
розповсюджував неправдивої інформації
про позивача та його сина, а виконував
свій громадський обов'язок ,
повідомивши відповідні органи про
злочини.

Йому відомо , що факти вчинення
злочинів не підтвердилися , але він
казав , що ОСОБА_3 „нахабний злодій" і
вважає його таким і надалі . Вважає , що
працівниками міліції необ'єктивно було
проведено перевірку вказаних ним
фактів, так як він є колишнім
працівником міліції і йому відомо як
проводяться такі перевірки . Рішень
органу внутрішніх справ він не
оскаржував .

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5, який є сином позивача , в
судовому засіданні пояснив , що
внаслідок неправдивої інформації
відносно крадіжок ним електродвигуна
та телефона і погроз в адресу
відповідача до нього змінилося
ставлення у школі . Крім того , він є
прислужником у місцевій церкві і люди
стали обговорювати його поведінку , що
є для нього неприємним.

Він же ніколи не повідомляв
відповідача про крадіжку
електродвигуна з млина та про те , що
знайшов мобільний телефон , який
привласнив , так як такого факту не було
.Ніяких погроз в адресу відповідача він
теж не висловлював , а навпаки - ОСОБА_4
казав йому , що чи його батько, чи він
„сяде".

Свідок ОСОБА_6, яка є дружиною позивача,
в судовому засіданні пояснила , що з
часу придбання її чоловіком та
відповідачем у спільну власність
трактора між ними почалися неприязні
стосунки. Після звернень відповідача у
міліцію до них приїжджали працівники
міліції і при цьому запитували в
односельців , де вони проживають . Сам
факт , що ними цікавиться міліція є вже
неприємним . Крім того телефонували з
сільської ради , що на сина відкрили
кримінальне провадження і класний
керівник сина теж телефонувала і
казала , що його шукала міліція. До них
додому приїжджав дільничний інспектор
міліції Столярчук Микола з приводу
крадіжки пального.

Свідок ОСОБА_8 , яка є донькою позивача,
в судовому засіданні пояснила , що їй
відомо , що внаслідок неправдивої
інформації з боку відповідача про
крадіжку її батьком пального з ДГ ДП
„Тучинське" , де батько працював
трактористом , останній змушений був
звільнитися з роботи , бо до нього стали
негативно ставитися. Їй відомо , що
батько завжди купляв пальне на АЗС і не
є злодієм .

Свідок ОСОБА_9 , яка є сусідкою позивача
, в судовому засіданні пояснила , що син
позивача та ще двоє невідомих їй
хлопців часто роблять для неї збитки -
розбили електролічильник , кидають
грушки , пляшки в город. Вона чула , як ці
хлопці ображали на автобусній зупинці
відповідача. З приводу чого був
конфлікт вона пояснити не може. По селі
ходять слухи , що ОСОБА_3 продає
„солярку", так як люди казали , що дали
йому гроші , а він „солярки" не дав.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка дружина відповідача ОСОБА_10
пояснила , що вона чула від дружини
позивача , що позивач зливав пальне у ДП
ДГ „Тучинське" і продавав людям

Заслухавши пояснення сторін , їх
представників, свідків та оцінивши,
досліджені всі докази в сукупності ,
суд рахує, що позов підлягає до
задоволення частково.

Відповідно до ч. 1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Стаття 10 Конвенції про захист прав
людини передбачає , що кожен має право
на свободу вираження поглядів . Це
право включає свободу дотримуватися
своїх поглядів , одержувати і
передавати інформацію та ідеї без
втручання органів державної влади і
незалежно від кордонів. Здійснення цих
свобод , оскільки воно пов"язане з
обов"язками і відповідальністю , може
підлягати таким формальностям , умовам
, обмеженням або санкціям, що
встановлені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної безпеки ,
територіальної цілісності або
громадської безпеки , для запобігання
заворушенням чи злочинам , для охорони
здоров'я чи моралі , для захисту
репутації чи прав інших осіб та інше.

У відповідності до ст.34 Конституції
України кожному гарантується право на
свободу думки і слово , на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати ,
зберігати , використовувати і
поширювати інформацію усно , письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно ч. 4 ст.32 Конституції України
кожному гарантується судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім"ї та права вимагати вилучення
будь-якої інформації , а також право на
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням ,
зберіганням , використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації.

Відповідно дост.275 ЦК України фізична
осооба має право на захист свого
особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.
Захист особистого немайнового права
здійснюється способами , встановленим
главою 3 цього Кодексу , зокрема,
способом відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

В судовому засіданні встановлено , що
відповідач звертався з повідомленням
до Гощанського РВ УМВС України в
Рівненській області про вчинення
позивачем крадіжок дизельного палива
з ДГ ДП „Тучинське", про що свідать ,
оглянуті в судовому засіданні
матеріали кримінального провадження
за № 0000505 , представлені на вимогу
суду.

Згідно даних матеріалів , за
повідомленням ОСОБА_4 30.10.2013 року до
ЄРДР за № 0000505 було внесено
відомості про вчинення кримінального
правопорушення , відповідальність за
яке передбачена ч.1 ст.185 КК України і
розпочато досудове розслідування.

Однак, 31 жовтня 2013 року слідчим СВ
Гощанського РВ УМВС України в
Рівненській області Кральковським В.В.
було прийнято постанову про закриття
кримінального провадження за
відсутністю складу злочину , оскільки
крадіжок дизельного палива з ДГ ДП
„Тучинське" не було.

Також , відповідач звертався до
правоохоронних органів із заявою про
привласнення сином позивача
мобільного телефона ОСОБА_12 та з
приводу погроз йому розправою .

24 грудня 2013 року за цим повідомленням
старшим ДІМ СДІМ Гощанського РВ УМВС
України в Рівненській області
Столярчуком М.А. було зроблено висновок
про непідтвердження інформації ОСОБА_4
по даних фактах , що підтверджується ,
оглянутими в судовому засіданні
„Матеріалами по вирішенню звернень ,
зареєстрованих в журналі ЄО" , які
містяться на стор. 65-70 справи №12/93 т.32.

Знайшло своє підтвердження в судовому
засіданні і звернення відповідача до
Гощанського райвідділу міліції із
завою про вчинення крадіжки сином
позивача електродвигуна з приміщення
млина в с. Дроздів гощанського району .

25 грудня 2013 року за цим повідомленням
старшим ДІМ СДІМ Гощанського РВ УМВС
України в Рівненській області
Столярчуком М.А. знову було зроблено
висновок про непідтвердження
інформації ОСОБА_4 по даному факту за
відсутністю події злочину , що
підтверджується , оглянутими в
судовому засіданні „Матеріалами по
вирішенню звернень , зареєстрованих в
журналі ЄО" , які містяться на стор. 85-90
справи №12/93 т.32.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27.02.2009 року №1 „Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи , а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" визначено , що згідно
ст.40 Конституції України усі мають
право направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади , органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обгрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі , що у
випадку , коли особа звертається до
зазначених органів із заявою , в якій
міститься та чи інша інформація , і в
разі , якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь , проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову , оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права , передбаченого
статтею 40 Конституції , а не поширенням
недостовірної інформації.

Разом з тим , наявність у такому
зверненні завідомо неправдивих
відомостей , а також у разі
встановлення , що для звернення особи
до вказаних органів не було жодних
підстав і було викликано не наміром
виконати свій громадський обов'язок
або захистити свої права , свободи чи
законні інтереси, тягне
відповідальність , передбачену
законодавством України .

Як встановлено в судовому засіданні
між сторонами існують неприязні
стосунки з приводу спільного володіння
та користування трактором , що і
підтверджується відмовними
матеріалами і даний факт підтвердили
свідки, допитані в судовому засіданні.

Суд вважає , що у відповідача не було
жодних підстав для звернення до
правоохоронних органів із заявами про
вчинення позивачем та його сином
кримінальних правопорушень , а дані
звернення були викликані не наміром
виконати свій громадський обов'язок , а
особистою неприязністю до сім'ї
позивача , зокрема до нього самого.
Даний факт підтверджується і
поясненнями відповідача , даними ним в
судовому засіданні , що він і надалі
вважає позивача „нахабним злодієм" ,
хоча підстав і доказів цього у нього
немає.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК
України і статті 10 ЦПК України
обов'язок довести , що поширена
інформація є достовірною ,
покладається на відповідача , проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації ,
як зазначено у п.18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№1 „Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи , а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи".

Таким чином , суд вважає таке звернення
відповідача ОСОБА_4 до правоохоронних
органів поширенням недостовірної
інформації про позивача та його сина .

Позивач обрав один із способів захисту
свого немайнового права у вигляді
відшкодування моральної шкоди.

Згідно п.4 ч.2 ст.23 ЦК України моральна
шкода полягає у приниженні честі ,
гідності, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Позивач посилається на те , що
поширенням недостовірної інформації
про нього та його сина відповідачем
принижено його честь , гідність та
ділову репутацію , так як він є чесною
людиною і змушений був звільнитися з
роботи , односельці стали відноситися
до нього з недовірою ,поведінку сина
стали обговорювати в школі та в селі , а
тому він оцінює свої моральні
страждання у 20000 грн.

Відповідно до ч.1 ст 1167 ЦК України
моральна шкода , завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями , діями чи бездіяльністю ,
відшкодовується особою , яка її завдала
, за наявності її вини .

Позивач ні у позовній заяві , ані в
судовому засіданні не довів того , що
внаслідок поширення про нього
недостовірної інформації відповідачем
, він змушений звільнитися з роботи , як
і не довів того , що до нього чи до його
сім'ї змінилося ставлення оточуючих чи
, що він змушений був докладати значні
зусилля для відновлення до нього
довіри з боку інших громадян.

Таким чином , при визначенні розміру
грошового відшкодування моральної
шкоди позивачеві у відповідності до
роз'яснень , які містяться у постанові
Верховного Суду України №4 від
31.03.1995р. „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" суд враховує
характер правопорушення , глибину
фізичних та душевних страждань
позивача, які є незначними , ступінь
вини відповідача , а також виходячи із
засад розумності та справедливості
вважає , що сума у 2000 грн. буде
достатньою компенсацією за моральну
шкоду , внаслідок приниження честі та
гідності позивача , так як недостовірна
інформація про крадіжку пального стала
відома для керівника ДП ДГ „Тучинське"
, про крадіжку електродвигуна сином -
для завідувача млином , а про
привласнення ним телефона - для ОСОБА_13
, про свідчать матеріали слідчої та
дослідчих перевірок.

Що стосується відшкодування витрат за
надання юридичної допомоги в сумі 1000
грн., то чинним цивільно-процесуальним
законодавством такого виду витрат не
передбачено , а крім того позивачем не
надано жодного доказу оплати цих
послуг: квитанції , банківського
документа , тощо, а тому ці вимоги не
підлягають до задоволення .

Що стосується сплаченого позивачем
судового збору в сумі 200 грн. , то у
відповідності до ст. 88 ЦПК України дана
сума підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10 , 60, 61, 88, 212,213 ЦПК
України, в силу ст. 34 Конституції
України , ст.ст. 23, 275, 297 , 302 ,1167 ЦК
України , Постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від
27.02.2009 „Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи",
Постанови Пленуму Верховного
Суду України №4 від 31.03.1995р.
„Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" , суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягути з ОСОБА_4 2000 (дві тисячі) грн.
моральної шкоди , 200 (двісті) грн.
судового збору на користь ОСОБА_3.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Рівненської області через Гощанський
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами , які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, може
бути подана апеляційна скарга
протягом десяти днів з дня отримання
ними копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано , набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя :

Повний текст рішення виготовлено 10
червня 2014 року