У Х В А Л А

02.06.2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Лемак
О.В.

при секретарі - Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та поділ спільного
майна подружжя, стягнення аліментів в
частині перегляду за заявою
представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 за
нововиявленими обставинами ухвали
Ужгородського міськрайонного суду від
30.05.2011 року по справі 2п-1188/11 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та поділ спільного майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до відповідача з
позовною заявою про розірвання шлюбу,
визначення місця проживання
неповнолітнього сина, стягнення
аліментів на його утримання та поділ
спільного майна подружжя.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 30.05.2011
року зменшені в судовому засіданні
позовні вимоги (за змістом рішення
суду: від вимог про стягнення аліментів
позивач відмовилася так саме як у
зв'язку з укладенням мирової угоди
позивач відмовилася від позовних вимог
про поділ будинку та визнання права
власності на земельну ділянку)
задоволено частково та шлюб між
позивачем та відповідачем розірвано,
місцем проживання малолітнього сина
визначене місце проживання позивачки.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 30.05.2011
року у цій же справі визнано мирову
укладену між позивачем та відповідачем
згідно якої за позивачкою визнане
право власності на: ? частину
незавершеного будівництвом житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, та
на ? земельної ділянки площею 0,04 га, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Вказані вище судові рішення набрали
законної сили.

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з заявою про перегляд вказаної
вище ухвали суду за нововиявленими
обставинами. Як на нововиявлену
обставину посилався, що на момент
прийняття ухвали про визнання умов
мирової угоди в суду першої інстанції
та у відповідача було відсутнє рішення
Ужгородської районної ради від 18.06.1999
року зі змісту якого вбачається, що
земельна ділянка ОСОБА_2 була надана в
порядку безоплатної приватизації
відповідно до статей 56,57,65,67 Земельного
кодексу України чинного на той час та
Декрету КМУ «Про приватизацію
земельних ділянок». Посилався, що
вказана обставина є істотною оскільки
суттєво впливає на рішення суду
оскільки таке майно є особистою
власністю відповідача а не спільною
сумісною власністю подружжя. На
підтвердження своїх доводів
відповідач посилався на норми чинного
законодавства, зокрема, на положення
Закону України «Про внесення зміни до
статті 61 Сімейного кодексу України
щодо об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя» від 11.01.2011року №
2913-VI, який набрав чинності 8 лютого 2011
року та згідно якого статтю 61 СК
України доповнено ч. 5, якою
передбачено, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя є земельна
ділянка, набута внаслідок безоплатної
передачі її одному з подружжя із земель
державної або комунальної власності, у
тому числі приватизації. Згідно із
частинами 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
чинності відповідними актами; акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.
Відповідач також вказував суду на
правову позицію Верховного Суду
України, який вказав, що визнаючи
спірні земельні ділянки, одержані
сторонами в 1996 та 2009 рр., спільною
сумісною власністю подружжя, суди
безпідставно керувалися ч. 5 ст. 61 СК
України, застосувавши цю норму до
правовідносин, що виникли до набрання
чинності зазначеним вище Законом
(постанова Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 6
лютого 2013 р. у справі № 6-175цс12). Також,
відповідач вказував, що в суду не було
правової підстави визнавати за
позивачем права власності на ? будинку -
оскільки до моменту його введення в
експлуатацію або визнання у
встановленому порядку об'єктом
незавершеного будівництва - як і в
першому так і в другому разі останній
отримує адресу та речові права на нього
підлягали державній реєстрації як
об'єкт нерухомого майна в органах Бюро
технічної інвентаризації. А тому, на
момент звернення з позовом до суду
позивач могла ставити питання виключно
про визнання права власності на
будівельні матеріали, оскільки був
відсутній сам об'єкт цивільного
речового права - будинок як
обороноздатне нерухоме майно.

Ухвалою від 20.05.2014 року заява
відповідача була задоволена а ухвала
цього ж суду від 30.05.2011 року якою
визнана судом мирова угода між
сторонами та провадження у справі
закрите скасована. Для забезпечення
права позивачки прийняти участь в
судовому засіданні, незважаючи на
процесуальну специфіку розгляду
справи за нововиявленими обставинами,
розгляд справи призначений на 02.06.2014
року, при цьому розглядаючи справу,
забезпечуючи стабільність
правовідносин встановлених судовим
рішення, суд розглядає спір виключно в
межах, що пов'язані з такою
нововиявленою обставиною.

Зі змісту архівної копії Рішення
Ужгородської районної ради від 18.06.1999
року та архівного витягу до нього за
номером 57 від 07.03.2014року вбачається, що
спірну земельну ділянку ОСОБА_2 набув в
порядку безоплатної приватизації.

Порядком прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 2008 р. N 923
(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 20 травня 2009 р. N 534)
чинним у період спірних правовідносин
визначено, що цей порядок установлює
механізм та умови прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів (п.1).

У відповідності з положеннями пунктів
2-4 цього порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів здійснюється на підставі
сертифіката відповідності, що
видається Держархбудінспекцією та її
територіальними органами. Сертифікат
відповідності - документ, що
засвідчує відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам. Для
одержання сертифіката відповідності
замовник або уповноважена ним особа
подає письмову заяву згідно з додатком
2 інспекції, яка видала дозвіл на
виконання будівельних робіт, або
інспекції за місцем розташування
закінченого будівництвом об'єкта, якщо
проводилися будівельні роботи, на
виконання яких не вимагається дозвіл,
або будівельні роботи проводилися на
підставі декларації відповідності
матеріально-технічної бази вимогам
законодавства. До заяви додаються:
проектна документація, затверджена
в установленому законодавством
порядку; акт готовності об'єкта до
експлуатації, підписаний
генпроектувальною та генпідрядною
організаціями, субпідрядними
організаціями, що здійснювали
будівництво, замовником, страховою
компанією (у разі, коли об'єкт
застрахований) за формою згідно з
додатком. Прийняття в експлуатацію
приватних житлових будинків
садибного типу, дачних і садових
будинків, господарських споруд,
прибудов, будівництво яких здійснено
без залучення підрядних організацій,
проводиться за результатами
технічного обстеження будівельних
конструкцій та інженерних мереж таких
об'єктів. Акт готовності об'єкта до
експлуатації підлягає за письмовим
зверненням замовника погодженню
протягом 10 робочих днів виконавчим
комітетом сільської, селищної або
міської ради, або місцевою державною
адміністрацією та органами, до
повноважень яких згідно із законом
належить участь у прийнятті
закінчених будівництвом об'єктів в
експлуатацію (далі - уповноважений
орган).

Отже чинним на момент спірних
правовідносин законодавством
передбачено прийняття в експлуатацію
нерухомого майна

До завершення будівництва (створення)
майна, а якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, то до моменту
прийняття його до експлуатації, або
якщо право власності на таке нерухоме
майно відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, то до моменту
державної реєстрації право власності
на новостворене майно та об'єкт
незавершеного будівництва не виникає
(стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до
виникнення права власності на таке
майно право власності існує лише на
матеріали, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення) майна. Отже,
законом не передбачено можливість
визнання права власності на
новостворене майно та об'єкт
незавершеного будівництва в судовому
порядку, якщо право власності на таке
майно не було зареєстроване раніше в
установленому законодавством порядку.

Аналогічною є і позиція Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, який пунктом 15 постанови Пленуму
№5 від 07.02.2014 року «Про судову практику
про захист права власності та інших
речових прав звертає увагу суду на
необхідність дотримання саме такої
правової позиції.

Оскільки, як встановлено судом, право
власності на земельну ділянку
відповідач набув в порядку безоплатної
приватизації до набуття чинності
Законом України «Про внесення зміни до
статті 61 Сімейного кодексу України
щодо об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя» від 11.01.2011року №
2913-VI, який набрав чинності 8 лютого 2011
року, та внаслідок цього така земельна
ділянка належить відповідачу на праві
приватної власності особисто та не є
предметом спільної сумісної власності,
а предметом спору є поділ спільного
майна подружжя, то умови мирової угоди,
в цій частині, суперечать положенням
чинного на момент спірних
правовідносин матеріального закону.

На підтвердження своїх позовних вимог
позивач надала будівельний паспорт
виданий районним архітектором
Ужгородської РДА, дозвіл на право
виконання будівельних робіт також
виданий районним архітектором
Ужгородської РДА, ордер на виконання
земляних робіт також виданий
Ужгородською РДА, державний акт
І-ЗК№042047 виданий Ужгородською
районною радою. Зі змісту позовної
заяви та доданих до неї документів
вбачається що предметом спору є
споруда на земельній ділянці яка
знаходиться в Ужгородському районі
Закарпатської області. Відтак не може
бути належним та допустимим доказом
надана позивачем довідка, видана КП БТІ
м.Ужгорода а не Ужгородським районним
БТІ (тим більше, що законмо визначений
порядок згідно якого нерухоме майно
має бути прийняте в експлуатацію).

В матеріалах справи наявні подані
позивачкою докази понесених витрат на
придбання будівельних матеріалів,
однак позивач на не ставить вимогу про
поділ таких будівельних матеріалів,
які, в тій частині, що придбана за час
спільного проживання в шлюбі є
спільною сумісною власністю.

Оскільки позивач не надала станом на
30.05.2011 року суду доказів прийняття в
експлуатацію та реєстрації права
власності на спірний «житловий
будинок» (більше цього стверджує по те,
що будинок не зданий в експлуатацію в
своїй позовній заяві) розташованій на
земельній ділянці, належній
відповідачу, то такий будинок не є
оборотоздатним нерухомим майном, то
умови мирової угоди, в цій частині,
також суперечать положенням чинного на
момент спірних правовідносин
матеріального закону.

Відповідно до статті 175 ЦПК України у
разі укладення сторонами мирової угоди
суд постановляє ухвалу про закриття
провадження у справі. Закриваючи
провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо
умови мирової угоди суперечать закону
чи порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у визнанні мирової угоди і
продовжує судовий розгляд.

Відтак суд приходить до висновку, що у
визнанні мирової угоди між позивачем
та відповідачем, в частині, що
переглядається за нововиявленими
обставинами (пункти 4, 5) слід відмовити
та розгляд справи продовжити.

Керуючись ст. ст. 361,362,363, 365, 175 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В:

У визнанні мирової угоди, в частині, що
переглядається за нововиявленими
обставинами а саме щодо визнання за
позивачкою права власності на: ?
частину незавершеного будівництвом
житлового будинку, що знаходиться в
АДРЕСА_1, та на ? земельної ділянки
площею 0,04 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 -
відмовити. Судовий розгляд продовжити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Лемак О.В.