Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2478/14
Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Державного вищого
навчального закладу „Запорізький
будівельний коледж"

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 16 квітня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного вищого навчального закладу
„Запорізький будівельний коледж" про
визнання неправомірними дій щодо
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за
вимушений прогул, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В
И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Державного вищого
навчального закладу „Запорізький
будівельний коледж" (далі - ДВНЗ) про
визнання неправомірними дій щодо
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за
вимушений прогул, моральної шкоди.

В позові зазначала, що з 18.06.2013 року вона
працювала лаборантом Державного
вищого навчального закладу
„Запорізький будівельний коледж". 10
січня 2014 року її було звільнено з
займаної посади на підставі п.3 ст.40
КЗПП України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених трудовим
договором та правилами внутрішнього
трудового розпорядку. Адміністрація
коледжу безпідставно двічі її
притягувала до дисциплінарної
відповідальності, виносячи про це
догани. Вона оскаржувала дисциплінарні
стягнення у судовому порядку та
просила голову профспілкової
організації перенести розгляд подання
адміністрації про її звільнення після
прийняття рішення судом, однак
незважаючи на таку заяву, її було
звільнено. Внаслідок незаконного
звільнення вона зазнала моральних
страждань, оскільки залишилась без
засобів існування, змушена прикладати
додаткових зусиль для організації
свого життя, постійно знаходиться у
постійній нервовій та психологічній
напрузі. Посилаючись на викладені
обставини, просила суд визнати
незаконними дії Державного вищого
навчального закладу „Запорізький
будівельний коледж" щодо
безпідставного її звільнення та
поновити її на роботі, стягнути з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу, та на
відшкодування моральної шкоди
стягнути 5000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 16 квітня
2014 року позов задоволено частково.
Визнано незаконним наказ виконуючого
обов'язки директора Державного вищого
навчального закладу „Запорізький
будівельний коледж" № 03-к від 10.01.2014
року про звільнення ОСОБА_2 з посади
лаборанта кабінету „Будівельні
конструкції"" згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП
України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді
лаборанта кабінету „Будівельні
конструкції" Державного вищого
навчального закладу „Запорізький
будівельний коледж". Стягнуто з
Державного вищого навчального закладу
„Запорізький будівельний коледж"на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 3 908
грн. 10 коп. Виплату заробітної плати
проведено за вирахуванням податку на
прибуток і інших обов'язкових платежів.
Стягнуто з Державного вищого
навчального закладу „Запорізький
будівельний коледж" на користь ОСОБА_2 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
1000 грн. Стягнуто з Державного вищого
навчального закладу „Запорізький
будівельний коледж" у дохід держави
судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу в межах суми
платежу за один місяць допущено до
негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ДВНЗ „Запорізький будівельний коледж"
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати, та ухвалити
нове рішення, яким у задоволені
позовних вимог відмовити.

Позивач подала заперечення на скаргу, в
яких спростовує доводи апелянта і
просить відхилити апеляційну скаргу.

В засідання апеляційного суду
представник відповідача не з'явився.
Відповідач був належно та своєчасно
повідомленим про час та місце судового
засідання, що підтверджується наявним
у справі рекомендованим поштовим
повідомленням про вручення повістки. З
клопотаннями про відкладення судового
засідання з повідомленням про
поважність причин неявки до
апеляційного суду відповідач не
звернувся. Судова колегія ухвалила про
можливість розглядати справу за
відсутності представника відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
позивачки, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини і відповідні
правовідносини.

Наказом в.о. директора ДНВЗ ОСОБА_3 №33-к
від 13.06.2013р. ОСОБА_2 прийнята на посаду
лаборанта кабінету «Будівельні
конструкції» з 18.06.2913р. з оплатою праці
згідно зі штатним розписом зі
спеціального фонду (а.с.3).

Наказом в.о. директора ДНВЗ ОСОБА_4
№41-ОД(д) від 27.09.2013р. ОСОБА_2 за порушення
трудової дисципліни, нез'явлення на
роботі в установлений час винесено
догану (а.с.4).

Наказом в.о. директора ДНВЗ ОСОБА_4
№53-ОД(д) від 09.12.2013р. ОСОБА_2 у зв'язку з
порушенням трудової дисципліни та
відмову виконувати наказ в.о. директора
від 18.11.2013р. №286 ОСОБА_2 оголошено догану
(а.с.5).

Наказом в.о. директора ДНВЗ ОСОБА_4 №03-к
від 10.01.2014р. звільнено ОСОБА_2 з посади
лаборанта кабінету «Будівельні
конструкції» 10.01.2014р. згідно п.3 ст. 40
КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на неї трудовим
договором та правилами внутрішнього
трудового розпорядку (а.с.9).

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2014р.,
яке набрало законної сили, задоволено
позовні вимоги ОСОБА_2 і наказ №53-ОД(д)
від 09.12.2013р. про оголошення догани
скасований, як незаконний (а.с.35).

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК
України виконав вимоги цивільного
судочинства і вирішив справу згідно з
законом, вирішивши питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин і дійшов вірного
висновку про задоволення позову.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що при
звільненні ОСОБА_2 не дотримано вимог
ст.ст. 43, 147-149 КЗпП України, що були
відсутні передбачені п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України підстави для її звільнення та
обґрунтовано поновив позивачку на
роботі у відповідності до ст. 235 КЗпП
України, стягнувши середній заробіток
за час вимушеного прогулу та частково
задовольнивши вимоги про
відшкодування моральної шкоди у
відповідності до ст. 237-1 ЦПК України.

Рішення в частині поновлення на роботі
та присудження працівникові
середнього заробітку в межах платежу
за один місяць правильно допущено до
негайно виконання згідно правил ст. 367
ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції вимог
ст.ст. 10, 11 ЦПК України не мають свого
підтвердження.

Вказані норми процесуального права
встановлюють здійснення судочинства
на принципах змагальності та
диспозитивності.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції дотримався рівності
прав сторін щодо надання доказів,
доведення їх переконливості сторонами,
сприяв всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, ухвалив рішення в
межах заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про
незаконне дослідження судом тих
обставин, якими позивач не ґрунтував
свої вимоги, зокрема щодо
відповідності звільнення ст.ст. 43, 147-149
КЗпП України, не можуть спростувати
рішення суду.

Суд діяв у відповідності до вказаних
норм матеріального права та роз'яснень
п.п.18, 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про
практику розгляду судами трудових
спорів.

Так, Верховним Судом України
роз'яснено, що при розгляді справ про
поновлення на роботі судам необхідно
з'ясувати, з яких підстав проведено
звільнення працівника згідно з наказом
(розпорядженням) і перевіряти їх
відповідність законові. У справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8
ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147(1), 148, 149
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Доводи апеляційної скарги про те, що на
час видачі наказу про звільнення
ОСОБА_2 винесені їй догани не були
визнані незаконними, а тому її
звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
є законним не спростовують висновки
суду.

Зі справи та судового рішення
вбачається, що на час ухвалення
оскарженого рішення за позовами ОСОБА_2
рішеннями суду були визнані
незаконними накази про винесення їй
доган, які послугували формальною
підставою для звільнення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Судом першої інстанції належним чином
встановлено, що оголошені ОСОБА_2
догани були незаконними, а тому не
мають місця визначені п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України обставини, які тягнуть
звільнення працівника за даною нормою
права.

Відповідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевірив законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Визначених ч. 3 ст. 303 ЦПК України
підстав для виходу за межі доводів
апеляційної скарги не вбачається.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного вищого
навчального закладу „Запорізький
будівельний коледж" відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Запоріжжя від 16 квітня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: