Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/2014/14Головуючий у 1-й
інстанції Громов І.Б. Суддя-доповідач
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 11 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК "ПРИВАТБАНК" (надалі - Банк) про
стягнення безпідставно набутих коштів

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Банку, в якому просив стягнути з
останнього на його користь
безпідставно набуті грошові кошти у
розмірі 6 394,28 грн.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначав, що з лютого 2012 року по січень
2014 року Банк без його згоди списав із
відкритого на його ім'я і у цьому ж
Банку зарплатного карткового рахунку
№ НОМЕР_1 кошти у сумі 6394,28 гривень.
Обслуговування зарплатного карткового
рахунку здійснюється на підставі
Анкети-заявки від 13.02.2012 року про
приєднання до Умов та Правил надання
банківських послуг в Банку.
Відповідний документ не містить в собі
право Банку на проведення договірного
списання. Вважав що, правовідносини між
ним та Банком з приводу вказаного
карткового рахунку регулюються на
підставі Анкети-заявки. Договір
банківського рахунку або Договір про
обслуговування пластикової картки між
ними не укладався. Інструкцією про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою НБУ від 21.01.2004 року № 22
встановлено, що банк здійснює
розрахунково-касове обслуговування
своїх клієнтів на підставі відповідних
договорів і своїх внутрішніх правил
здійснення безготівкових розрахунків,
якщо ці правила відповідають вимогам
цієї Інструкції, інших
нормативно-правових актів. Банк не має
права визначати та контролювати
напрями використання коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися коштами на
власний розсуд. Відповідно до пункту 1.7
Інструкції, кошти з рахунків клієнтів
банки списують лише за дорученнями
власників цих рахунків або на підставі
розрахункових документів стягувачів. З
його боку відсутнє було доручення на
списання з його зарплатного карткового
рахунку в період з 01.02.2012 року по
грудень 2013 року грошової суми у розмірі
6 394,28 грн. На його думку, Банк не мав
правових підстав здійснювати списання
грошових коштів з зарплатного
карткового рахунку. Оскільки на
теперішній час відсутнє буд-яке судове
рішення про стягнення з нього суми
заборгованості за кредитними
зобов'язаннями.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 11 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до Банку про
стягнення безпідставно набутих коштів
відмовлено.

Скасувано заборону вчиняти будь-які
дії щодо списання на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» грошових коштів з
відкритого на ім'я ОСОБА_2 у ПАТ КБ
«Приватбанк» зарплатного карткового
рахунку № НОМЕР_1.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, позивач ОСОБА_2 у
своїй апеляційній скарзі, посилаючись
на порушення норм процесуального права
та неправильне застосування норм
матеріального права, просив рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів апеляційного суду
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що, залишаючи без
задоволення позов ОСОБА_2 у цій справі у
повному обсязі, суд першої інстанції
виходив із недоведеності позовних
вимог останнього.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що 16.04.2006 року
між Банком та позивачем було укладено
кредитно-заставний договір (а.с.42-48).

Згідно із умовами цього договору
ОСОБА_2 отримав строковий кредит у сумі
2 998,80 грн. на купівлю товарів народного
споживання на строк 12 місяців по 16.04.2007
року включно зі сплатою відсотків за
його користування у розмірі 2,09% у
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту в обмін на зобов'язання
ОСОБА_2, як позичальника, по поверненню
кредиту, сплаті процентів, в
обумовлених у Заяві та Умовах про
надання споживчого кредиту фізичним
особам строки.

При порушенні Позичальником
зобов'язань по погашенню кредиту,
ОСОБА_2, як позичальник, повинен
сплачувати Банку відсотки за
користування Кредитом у розмірі 6,00% на
місяць, розрахованих від суми залишку
непогашеної заборгованості за
кредитом.

У Заяві на отримання кредиту ОСОБА_2
зазначав, що він ознайомився та згоден
з Умовами про надання споживчого
кредиту фізичним особам, які були
надані йому у письмовій формі (а.с.42).

Своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив факт
про надану йому повну інформацію про
умови кредитування в «ПриватБанку»,
факт отримання оригіналу кредитного
договору, а також виразив свою згоду, що
Заява разом з запропонованими
«ПриватБанком» Умовами про надання
споживчого кредиту фізичним особам,
Тарифами складає між ним та Банком
кредитно-заставний договір (а.с.43).

Таким чином між позивачем та
відповідачем виникли кредитні
правовідносини на підставі укладеного
між сторонами кредитно-заставного
договору, який складається з заяви,
Умов про надання споживчого кредиту
фізичним особам, Тарифів.

Згідно із ст. 259 ЦК України і п. п. 5.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам сторони домовилися про зміну в
бік збільшення тривалості строку
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором до 5 (п'яти) років.

Відповідно до п. 3.2.5 Умов про надання
споживчого кредиту фізичним особам
(а.с.45) передбачено, що позичальник
доручає Банку списувати кошти із всіх
своїх поточних рахунків у валюті
кредиту, при наявності на них
необхідної суми коштів, не наданих у
кредит, у межах сум, які підлягають
сплаті Банку за Заявою та цими Умовами,
при настанні строків платежів
(здійснювати договірне списання).

При вищевикладених обставинах, судом
першої інстанції було встановлено, що
списання коштів здійснювалось
відповідно до встановленого
законодавством порядку.

В межах вказаного строку, Банк здійснив
тричі договірне списання коштів з
"Картки для виплат" позивача, а саме:
24.02.2012 р. на суму 199,00 грн., 12.03.2012 р. - 5,59
грн., 09.04.2012 р. - 2,56 грн.

Крім того, 13.02.2012 року між цим же Банком
та ОСОБА_2 укладений договір про
надання банківських послуг (а.с.8).

На підставі цього договору ОСОБА_2 була
оформлена дебетова особиста картка для
виплат (для зарахування заробітної
плати).

В анкеті-заяві про приєднання до Умов
та Правил надання банківських послуг в
«ПриватБанку» (а.с.55-79) ОСОБА_2 повністю
погодився з тим, що ця Заява разом з
Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами
надання банківських послуг, а також
Тарифами складають договір про надання
банківських послуг (а.с.8).

Відповідно до п. п. 1.1.3.1.6, 1.1.3.2.11, 2.7.1.2.2.5,
2.7.1.2.3.5 Умов та Правил надання
банківських послуг встановлено, що
клієнт доручає Банку здійснювати
списання коштів з рахунків клієнта,
відкритих у валюті кредитного ліміту, у
межах сум, що підлягають сплаті Банку
за цим Договором, у разі настання
термінів платежів, а також списання
коштів з Картрахунку у разі настання
термінів платежів по інших договорах
клієнта у розмірах, визначених цими
договорами (договірне списання), у
межах Платіжного ліміту Картрахунку
(а.с.59).

Таким чином, судом першої інстанції
було правильно встановлено, що Банк має
право проводити договірне списання з
усіх відкритих у Банку рахунків
клієнта в погашення кредитної
заборгованості клієнта і третіх осіб,
за кредитами, у яких Клієнт є
поручителем, а також будь-якою іншою
заборгованістю, яка виникла у Клієнта у
зв'язку з невиконаними зобов'язаннями
перед Банком.

Тому суд першої інстанції правильно
вважав, що між сторонами на підставі
двох договорів склалися
правовідносини з взаємопов'язаними
правами та обов'язками.

Таким чином, усі дії Банку щодо
договірного списання коштів позивача
ОСОБА_2 з його дебетової картки в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором є законними і в
межах домовленого між сторонами строку
позовної давності.

Доводи апеляційної скарги позивача
ОСОБА_2 є такими, що не спростовують
висновків суду першої інстанції, а лише
відображають позицію позивача,
висловлену ним у позові та яку він
вважає такою, що є єдино вірною та єдино
можливою.

Банк при вищевикладених встановлених
судом першої інстанції обставинах мав
правові підстави здійснювати списання
на свою користь грошових коштів на
загальну суму 6 394,28 грн. з зарплатного
карткового рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_2 у
цьому ж Банку в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
укладеним ОСОБА_2 із цим же Банком,
відповідно до п. 3.2.5 Умов про надання
споживчого кредиту фізичним особам
(а.с.45), п.1.1.3.1.6 Умов та Правил надання
банківських послуг (а.с.59) без наявного
рішення суду про стягнення будь-якої
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_2 на користь Банку та без
отримання на це попередньої згоди
позичальника, оскільки останній вже
надав таку згоду-доручення раніше у
своїх Заявах (а.с. 8, 42).

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК
України).

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням вимог ст.ст. 213-214 ЦПК
України, є законним та обгрнутованим.

Суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами по справі, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані
сторонами докази і відповідно їх
оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права та прийняв
рішення, яким спір знайшов своє належне
вирішення.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 11 березня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.