22-ц/775/702/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Турченко О.В.
Доповідач Мальцева Є.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

04червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Песоцької Л.І.,

суддів Мальцевої
Є.Є., Ткаченко Т.Б.,

при секретарі
Макаровій О.А.,

за участю прокурора
Кунда Л.І.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі справу за позовом
ОСОБА_1 до Маріупольської міської
ради, про визнання права власності на
самочинно побудоване нерухоме майно,
за апеляційною скаргою прокурора
міста Маріуполя в інтересах держави
Україна в особі Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області на рішення
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 09
квітня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Маріупольської
міської ради про визнання права
власності на самочинно побудоване
нерухоме майно, вказавши, що він є
користувачем земельної ділянки по
АДРЕСА_1, де здійснює роздрібну
торгівлю продовольчими товарами. На
даній земельній ділянці він за власні
кошти самовільно побудував магазин
літ. А-1 площею 24,5 м2, площадку а-1, який
на теперішній час не може бути
прийнятий в експлуатацію через
відсутність відповідних дозволів на
будівництво, тому просить визнати
право власності на це нерухоме майно на
ним у судовому порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
09 квітня 2013 рокупозов ОСОБА_1-
задоволено.Визнано за ОСОБА_1право
власності на магазин літ.А-1 площею 24,5 м2
з площадкою літ.а-1 по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзіпрокурор міста
Маріуполяпросить рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 09 квітня 2013 року
скасувати та постановити нове
рішення, якимвідмовити у задоволенні
позовуОСОБА_1 у повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Позивач ОСОБА_1 до суду не явився, у
зв'язку з чим розгляд справи
неодноразово відкладався, про час та
місце розгляду справи
повідомлявсярекомендованою поштою
належним чином, про що свідчать
повідомлення пошти про повернення
відправлень за закінченням терміну
зберігання. Тому у відповідності до
вимог ч.3,9 ст.76 ЦПК України, після
надходження на адресу апеляційного
суду листа від житлово-експлуатаційної
організації про неможливість
повідомити позивача, оскільки він не
проживає за вказаною ним адресою,
апеляційний суд згідно з вимогами ч.2
ст.305 ЦПК України розглядає справу у
відсутності позивача.

Також до суду не з'явився представник
відповідача - Маріупольської міської
ради і представник Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області,
повідомлені про час розгляду справи
належним чином факсограмою, тому у
відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України
справа розглядається і у відсутності
вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача,
прокурора, яка просила апеляційну
скаргу задовольнити, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає з таких підстав.

Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України
на вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, згідно із
паспортом Головного управління
містобудівництва та архітектури
Маріупольської міської ради №21 від
01.01.2008 р. з позивачем ОСОБА_1було
узгоджено місце розміщення
торгівельного павільйону на земельній
ділянці по АДРЕСА_1.

Відповідно технічному паспорту та
довідки БТІ м. Маріуполя №548 від 14.12.2012р.
ОСОБА_1 самовільно побудовано магазин
літ.А-1 площею 24,5 м2 з площадкою літ.а-1 по
АДРЕСА_1.

Висновком будівельно-технічної
експертизи №421 від 24.12.2012р. встановлено,
що магазинліт.А-1 по АДРЕСА_1
знаходиться в задовільному технічному
стані та може безпечно
експлуатуватися.

Відповідно до абз. 2 ч.2 , ч.3 ст. 331 ЦК
України, право власності на
новостворене нерухоме майно виникає з
моменту його прийняття до
експлуатації, якщо прийняття цього
майна до експлуатації передбачено
договором або законом. До завершення
будівництва особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

За вимогами ст.376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно лише за наявності спору
може бути за рішенням суду визнано за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво.

Згідно з нормами ст.41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Відповідно до ст. 39
цього закону та п.2 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого Постановою КМУ
України від 13 березня 2011 року № 461,
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, що належать до
І-ІІІ категорій складності та об'єктів,
будівництво яких здійснювалося на
підставі будівельного паспорта,
здійснюється шляхом реєстрації
відповідною інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Відповідно до п.10,11,12
вказаного Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів у разі, коли на самочинно
збудоване нерухоме майно визнано право
власності за рішенням суду, воно
приймається в експлуатацію згідно з
цим порядком, і експлуатація об'єктів,
не прийнятих в експлуатацію,
забороняється.

Відповідно до вимог ст.24 Закону України
«Про планування і забудову території»
фізичні та юридичні особи, які мають
намір здійснити будівництво об'єктів
містобудування на земельних ділянках,
що належать їм на праві власності,
зобов'язані отримати від виконавчих
органів відповідних рад, дозвіл на
будівництво. Статтею 30-1 цього ж закону
передбачено, що зведені споруди не
можуть експлуатуватися без прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів на підставі сертифікату
відповідності, який видається
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України
«Про архітектурну діяльність»
Державна архітектурно-будівельна
інспекція та її територіальні органи
здійснюють архітектурно-будівельний
контроль.

У матеріалах справи відсутні відомості
про те, що позивач звертався до
Державної архітектурно-будівельної
інспекції у Донецькій області з
питання прийняття спірних нежитлових
приміщень в експлуатацію.

Тобто, вирішуючи справу щодо
самочинного будівництва, суд повинен
перевіряти загальні умови, дотримання
яких вимагається під час будівництва
об'єкта нерухомості, в тому числі
наявності права на земельну ділянку, на
якій ведеться нове будівництво,
дотримання цільового призначення та
дозволеного використання земельної
ділянки, наявність затвердженої в
установленому порядку проектної
документації, яка є підставою для
видачі дозволу на будівництво, дозвіл
на будівництво, дотримання правил,
нормативів, прав та законних інтересів
інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем таких доказів суду першої
інстанції не надано.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
прокурора підлягає задоволенню,
рішення суду скасуванню з відмовою у
задоволенні позовних вимог позивача.

У відповідності до ч.1 ст.380 ЦПК України
питання про поворот виконання рішення
вирішує суд апеляційної інстанції,
якщо, скасувавши рішення, він відмовляє
у позові повністю.

У зв'язку із можливою державною
реєстрацією права власності позивача
на самочинно побудовані будівлі на
підставі рішення суду першої
інстанції, яке скасовується, у Відділ
Державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції в порядку статті 380 ЦПК України
слід направити дане рішення для
скасування державної реєстрації.
права власності ОСОБА_1 на самочинно
збудованубудівлю магазин літ А-1
площею 24,5 кв.м., розташоване по
АДРЕСА_1.

Увідповідності до вимог ст..88 ЦПК
України у зв'язку із відмовою в позові і
задоволенням скарги, на користь
держави з позивача слід стягнути
судовий збір в розмірі 89,24 грн (319,24 грн -
230 грн, сплачених при подачі позову) та
за подачу апеляційної скарги 159 грн 62
коп (319,24 грн : 2), а всього 248,86 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

РішенняЖовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
09квітня 2013 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Маріупольської міської ради, про
визнання права власності на самочинно
збудовані будівлі:магазин літ.А-1
площею 24,5 м2 з площадкою літ.а-1 по
АДРЕСА_1- відмовити.

Скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на самочинно
збудованубудівлю магазин літ А-1
площею 24,5 кв.м., з площадкою а-1,
розташоване по АДРЕСА_1.

Стягнути зОСОБА_1в дохід держави
судовий збір в розмірі 248грн86 коп..

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді