Справа № 279/1973/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого-судді
Загуменнової Н. М.,

з участю секретаря
Райвахівської Л.В.

позивачки
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Коростені цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на час
навчання

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з даним
позовом, посилаючись на те, що вона з
відповідачем з 1994 року по 2009 рік
перебували в зареєстрованому шлюбі,
від якого мають двох дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. На
утримання доньки відповідач сплачує
аліменти.

Їх син - ОСОБА_3 в даний час навчається, в
зв"язку з цим потребує коштів на проїзд
до місця проживання, одяг та
харчування, підручники. Відповідач
працює, однак на утримання сина
матеріальної допомоги не надає,
самостійно вона утримувати сина не
взмозі. Тому просила стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
утримання сина на час навчання в
розмірі 1/6 частини заробітку
відповідача щомісячно, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму до досягнення
сином 23 - річного віку за умови, що той
буде продовжувати навчання.

Позивачка в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала з підстав,
зазначених в позові та просила позов
задовольнити.

Відповідач в судове засідання 11.06.2014
року не з"явився, про день і час
розгляду справи повідомлений належним
чином. В судовому засіданні 22.05.2014 року
позов не визнав з тих підстав, що він
сплачує аліменти на користь позивачки
на утримання доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини
заробітку щомісячно; крім того має на
утриманні дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
отримує заробітну плату в розмірі
близько 2 000 грн., має грошові
зобов"язання за кредитним договором, а
також вказав, що добровільно надає сину
матеріальну допомогу в тому розмірі, на
який він спроможний.

ОСОБА_3 в судовому засіданні 22.05.2014 року
позов підтримав, в судове засідання
11.06.2014 року не з"явився, про день і час
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Частиною 1 ст. 199 СК України визначено,
що якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв"язку з цим
потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов"язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років, якщо
вони можуть надавати матеріальну
допомогу.

Згідно абзацу 1 п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного Кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
від 15.05.2006 року обов"язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття ( незалежно від
форми навчання), виникає за
обов"язковою сукупністю таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18 років, але
є меншим 23 років; продовження
повнолітніми дітьми навчання; потреба
повнолітніх дітей у зв"язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості таку допомогу
надавати.

Сукупність цих фактів утворює
юридичний склад, необхідний і
достатній для виникнення зазначеного
аліментного зобов"язання. У разі
відсутності хоча б одного з наведених
вище фактів, аліментне зобов"язання,
пов"язане з утриманням батьками своїх
повнолітніх дочки, сина, які
продовжують навчання, не виникає.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 є батьком повнолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про
народження а.с. 9). ОСОБА_3 дійсно
продовжує навчання ( довідка а.с.
4), однак вказаного факту недостатньо
для стягнення аліментів.

ОСОБА_3 навчається в Житомирському
державному технологічному
університеті 111 атестаційного рівня на
денній формі навчання з 01.09.2013 року за
рахунок коштів держаного бюджету,
знаходиться на неповному державному
утриманні (довідка а.с. 4). З пояснень
позивачки в суді слідує, що ОСОБА_3
щомісячно отримує стипендію в розмірі
250 грн., а також проживає в гуртожитку за
рахунок коштів держбюджету.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачка не зазначила та не надала
жодних доказів в суді про те, яка
конкретно сума коштів та на які
потреби, пов"язані з навчанням
повнолітнього сина, нею витрачається
та доказів того, що вона не взмозі
вказані потреби забезпечити. З
пояснень позивачки слідує, що основні
витрати на утримання сина вона несе на
придбання продуктів харчування. Однак,
ці витрати не відносяться до тих, які
пов"язані із навчанням сина.

Окрім того, з матеріалів справи слідує,
що відповідач сплачує аліменти на
користь позивачки на утримання дочки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6
частини заробітку щомісячно, має на
утриманні неповнолітню дочку - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 10, 20, 21). З пояснень
відповідача слідує, що він отримує
заробітну плату в розмірі близько 2 000
грн., має боргові зобов"язання за
кредитним договором.

Доказів на спростування цих
обставин позивачем не надано.

До того ж, судом встановлено, що
відповідач добровільно щомісячно
надає матеріальну допомогу сину в
розмірі, на який він спроможний ( а.с. 22 -
24), дану обставину позивач не оспорює.

З врахуванням вищенаведеного, суд
вважає, що ОСОБА_1 в позові слід
відмовити за необгрунтованістю
позовних вимог.

Тому, на підставі вищевикладеного
та керуючись ст.ст. 213-215, 217-218 ЦПК
України, ст. 199 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на час навчання
повнолітнього сина відмовити за
необгрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: