Справа № 466/6964/13
Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/1592/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю: позивача ОСОБА_2, представника
Львівської міської Ради Партика Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 05 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Львівської міської
Ради, треті особи: Шевченківська
районна адміністрація Львівської
міської Ради, ОСОБА_4, Львівське
комунальне підприємство «Балатон-409»
про зобов»язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 05 грудня 2013
року відмовлено за безпідставністю
позовних вимог у задоволенні позову
ОСОБА_2 до Львівської міської Ради,
треті особи: Шевченківська районна
адміністрація Львівської міської Ради,
ОСОБА_4, Львівське комунальне
підприємство «Балатон-409» про
зобов»язання до вчинення дій.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає рішення суду незаконним,
необґрунтованим.

Стверджує, що на час будівництва
прибудови діяв Цивільний кодекс 1963
року відповідно до норм якого ніким не
успадковане майно переходить у
власність держави.

Просить скасувати оскаржуване рішення
суду та ухвалити нове, яким
задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2
на підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення з приводу
апеляційної скарги представника
відповідача Партики Н.С., вивчивши
матеріали цивільної справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що відповідно до рішення
виконавчого комітету Шевченківської
районної Ради народних депутатів м.
Львова №260 від 10.06.1986 року надано дозвіл
ОСОБА_6 на проведення добудови до
квартири АДРЕСА_1.( а.с.29).

Рішенням виконавчого комітету
Шевченківської районної ради народних
депутатів м. Львова №326 від 11.07.1989 року
відмінено рішення виконавчого
комітету Шевченківської районної ради
народних депутатів м. Львова №260 від
10.06.1986 року в частині, що стосується
добудови до будинку АДРЕСА_1 та
запропоновано ОСОБА_6 до 01.09.1989 року
демонтувати прибудову.( а.с.8-10).

Згідно свідоцтва про смерть серія
НОМЕР_1 від 22 серпня 1988 року ОСОБА_6
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Демонтаж
прибудови не здійснено.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього кодексу
застосовуються до тих прав і
обов»язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Тому правила ст. 376 ЦК України про
наслідки самочинного будівництва
застосовуються і до об»єктів,
побудованих до набрання чинності ЦК
України 2003 року.

Прибудова до квартири НОМЕР_2 у якій
проживає позивач ОСОБА_2 у АДРЕСА_1
проведена на земельній ділянці, що не
була виділена у встановленому законом
порядку для проведення добудови, без
виготовлення технічної документації
та відсутній акт про прийняття об»єкту
будівництва у експлуатацію, а тому
відповідно до ст. 376 ЦК України є
самочинним будівництвом.

Відтак, вимоги позивача, що Львівська
міська рада є власником квартири, а
тому повинна узаконити прибудову
суперечить вимогам ст. 376 ЦК України,
нормам Земельного кодексу України,
Закону України «Про основи
містобудування».

Відповідно до п.4 абз.4 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами ст. 376 Цивільного
кодексу України «Про правовий режим
самочинного будівництва» зазначено, що
не може вважатися наданням земельної
ділянки лише рішення компетентного
органу влади про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або для
розробки проекту забудови.

Правові засади захисту права власності
закріплені у статтях 386-394 ЦК України.

Висновки суду першої інстанції про
безпідставність вимог позивача до
вчинення дій Львівської міської Ради
відповідають матеріалам справи та
вимогам діючого законодавства.

Відтак, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Підстав для скасування законного,
обґрунтованого рішення колегія суддів
не вбачає, оскільки позивачем не
доведено набуття права власності
відповідачем на новостворену річ, якою
є прибудова до квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 314 ч.1 п.1,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т
и .

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 05 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В.Ніткевич

О.Ф. Павлишин