справа № 156/214/14-ц
Номер провадження: 2/156/96/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року
смт. Іваничі

Іваничівський районний суд
Волинської області

в складі: головуючого
судді Нєвєрова І.М.,
за участю секретаря
Киці Л.Ф.

позивача
ОСОБА_1

представника позивачів
ОСОБА_2

відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача

ОСОБА_3
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в селищі Іваничі
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 до
ОСОБА_3 про виселення без надання
іншого житла та зняття його з
реєстрації; та до ОСОБА_4 про визнання
його таким, що втратив право
користування жилим приміщенням та
зняти його з реєстрації за вказаною
адресою,

В С Т А Н О В
И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищевказаним позовом посилаючись на
те, що вона є власником квартири
АДРЕСА_1, в якій проживала разом із
співпозивачем - дочкою ОСОБА_6
Відповідачі ОСОБА_3 та його син - ОСОБА_4
з її згоди були зареєстровані та
проживають в її квартирі.

Протягом останніх п'яти років ОСОБА_3
неодноразово порушував правила
співжиття, вчиняв сварки, неодноразово
погрожував вбивством, спричиняв
тілесні ушкодження, зберігав в
квартирі наркотичні засоби.

ОСОБА_3 створив неможливі умови для
проживання в одній квартирі з ним і
позивачам прийшлося покинути квартиру
і проживати у сестри в м.
Володимир-Волинський.

Син ОСОБА_3 з травня 2013 року в квартирі
не проживає, так як перебуває на
військовій службі по контракту в
іншому регіоні. Відповідачі ніяких
витрат по утриманню квартири не несуть,
хоча на них нараховуються всі
комунальні платежі, що також створює
незручності, так як їй приходиться їх
оплачувати. Вона несе із-за
відповідачів зайві витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала позовні вимоги з
вищевказаних підстав.

Представник позивачів ОСОБА_2
додатково пояснив, що відповідач
ОСОБА_3 систематично порушує правила
співжиття, що робить неможливим для
інших проживання з ним в одній
квартирі, тому він підлягає виселенню
без надання іншого житла. Відповідача
ОСОБА_4 необхідно визнати втратившим
право на проживання з тих підстав, що
він перебуває на військовій службі за
контрактом, в зв'язку з чим добровільно
виселився із квартири і тому втратив
право на це житло, так як житлова площа
зберігається тільки за
військовослужбовцями строкової
служби.

Відповідачі позовні вимоги не
визнали повністю. ОСОБА_3 з тих підстав,
що ніяких перешкод позивачам в
користуванні житлом не створював , із
квартири їх не виганяв, а, навпаки,
бажає примиритися з ОСОБА_1 Факт
побиття ОСОБА_1 01.01.2014 року не заперечує,
однак виявлені в квартирі наркотики
йому не належать. ОСОБА_4 пояснив,
що частину, в якій він служив за
контрактом було розформовано і він на
даний час не має іншого житла, крім
того, де зареєстрований. Крім того, він
не проживав в квартирі, так як
перебував на військовій службі.

Представник відповідача ОСОБА_3
-ОСОБА_5 просить відмовити в
задоволенні позовних вимог в зв'язку з
недоведеністю позивачами фактів
систематичного порушення правил
співжиття зі сторони його довірителя,
тому підстав для його виселення немає.

Вислухавши сторони, їх
представників, допитавши свідків,
оглянувши матеріали справи, приходжу
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають до повного задоволення, а в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
необхідно відмовити з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що позивач ОСОБА_1 є власником квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
дарування від 29.05.1993 року, посвідченому
Іваничівською держнотконторою за
реєстром № 1028 , зареєстрованому у
Волинському обласному бюро технічної
інвентаризації за № 596 від 20.01.1997 року (
а.с. 13,14).

Той факт, що власником спірної
квартири є тільки ОСОБА_1 в судовому
засіданні ніким із учасників процесу
не оспорювалося, тому на думку суду
тільки вона має право вимоги до
відповідачів. Другий позивач - ОСОБА_6,
яка не є власником квартири, є
неналежним позивачем, а тому в
задоволенні всіх її позовних вимог
необхідно відмовити.

Стаття 47 Конституції України
гарантує кожному право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла, інакше як на підставі Закону за
рішенням суду. Виходячи зі ст. 47
Конституції України складовими права
на житло є забезпечення державою умов
щодо можливості кожного громадянина
мати житло та гарантування
непорушності права користування
житлом.

Права власника житлового будинку,
квартири, визначені статтями 383
Цивільного кодексу України та 150
Житлового кодексу України, які
передбачають право використовувати
житло для власного проживання,
проживання членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Як встановлено відповідачі
проживають та були зареєстровані в
квартирі ОСОБА_1 з її дозволу. Однак,
протягом останніх п'яти років
відповідач ОСОБА_3 порушував правила
співжиття, вчиняв сварки, під час яких
погрожував ОСОБА_1 вбивством, спричиняв
тілесні ушкодження, чим створював
неможливі умови для проживання з ним в
одній квартирі. Внаслідок
неправомірної поведінки ОСОБА_3
позивачу прийшлося залишити квартиру і
змінити місце проживання.

Те, що ОСОБА_3 порушував правила
співжиття, псував жиле приміщення
доведено дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Так, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 показали, що
ОСОБА_3 неодноразово під час сварок
спричиняв ОСОБА_1 тілесні ушкодження, в
зв'язку з чим їй приходилося залишати
квартиру і деякий час проживати у
рідні. Вони неодноразово з цього
приводу намагалися вплинути на нього,
просили припинити сварки та побої. Він
неодноразово обіцяв їм, що виправиться,
просив пробачення у ОСОБА_1, однак через
деякий час все повторювалося. Останній
раз він побив ОСОБА_1 01.01.2014 року. З того
часу вона не має можливості проживати у
своїй квартирі, так як боїться
відповідача.

Факт побиття ОСОБА_1 01.01.2014 року не
заперечив в судовому засіданні і сам
відповідач ОСОБА_3 Також даний факт
підтверджується і вироком
Іваничівського районного суду від
19.05.2014 року, яким ОСОБА_3 засуджений за ч.
2 ст. 125 КК України. ( а.с. 68)

Під час побиття ОСОБА_1 ОСОБА_3
пошкодив міжкімнатні двері квартири,
що підтвреджується протоколом огляду
місця події від 01.01.2014 року . (
а.с. 65,66)

Відповідно до п. 17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №2 від
12.04.1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» при
вирішення спорів про виселення на
підставі ст. 116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі, слід виходити з того, що при
триваючій антигромадській поведінці
виселення винного може статися і при
повторному порушенні, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Згідно ст. 116 ЖК України
дані особи виселяються без надання
іншого жилого приміщення.

За таких обставин , враховуючи, що
ОСОБА_3 створив позивачу ОСОБА_1
неможливі умови для проживання у
власній квартирі, суд приходить до
висновку, що він підлягає виселенню з
квартири без надання іншого житлового
приміщення.

Що стосується відповідача ОСОБА_4,
то в судовому засіданні встановлено, що
він починаючи з 14.05.2013 року по 21.03.2014
року знаходився на військовій службі
за контрактом в Автономній республіці
Крим, що підтверджується його
військовим квитком, тобто виїхав на
роботу в іншу місцевість. ( а.с. 69)

Згідно ч. 2 ст. 107 ЖК України в разі
вибуття наймача та члена його сім'ї на
постійне проживання до іншого
населенного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті,
договір найму житлового приміщення
вважається розірваним з дня його
вибуття.

За таких обставин відповідача
ОСОБА_4 необхідно визнати таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням.

Відповідно до ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду ( про
позбавлення права власності на житлове
приміщення; позбавлення права
користування житловим приміщенням;
визнання особи безвісті відсутньою;
оголошення фізичної особи померлою).

Також підлягають стягненню з
відповідачів солідарно на користь
позивача ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60 , 88, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст. 47 Конституції
України, ст.ст. 107,116, 150 ЖК України, ст.ст.
316,317, 319, 383 ЦК України, ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», п. п. 11,17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.04.1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Виселити ОСОБА_3 із квартири за
адресою : АДРЕСА_1 без надання іншого
житла та зняти його з реєстрації за
вказаною адресою.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив
право користування жилим приміщенням,
що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та
зняти його з реєстрації за вказаною
адресою.

В позові ОСОБА_6 відмовити
повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові
витрати в розмірі 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Іваничівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя І. М.
Нєвєров