Справа № 510/446/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 позовні
вимоги визнала, щодо їх задоволення не
заперечувала, просила розглянути
справу у її відсутності.

Позивач на задоволенні позову
наполягав, просив розглянути справу
без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового
засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України
при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були
дослідженні наступні докази: копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_3 - помер
ІНФОРМАЦІЯ_1; копія свідоцтва про
народження позивача; копія договору
купівлі-продажу від 03.07.2000р. житлового
будинку АДРЕСА_1; копія технічного
паспорту на спірний житловий будинок
із надвірними спорудами, оформленого
на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_2; постанова
нотаріуса про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 15.04.2014р.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином
нині померлого ОСОБА_3, відповідачка -
колишньою дружиною батька позивача. За
життя ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 03.07.2000р. на праві
власності належала ? частина житлового
будинку із надвірними спорудами,
розташованого по АДРЕСА_1, інша ?
частина нерухомості належить
відповідачці. Факт належності частини
житлового будинку ОСОБА_3
підтверджується також і технічним
паспортом на нерухомість. На випадок
смерті ОСОБА_3 не розпорядився належним
йому майном, заповіту не залишив,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер. На час смерті
батька позивач був неповнолітньою
особою, у встановлений законодавством
строк для прийняття спадщини він (діючи
через свого законного представника) не
звернувся до нотаріальної контори із
заявою про її прийняття. Проте, навіть у
випадку своєчасного звернення
позивача за прийняттям спадщини,
оформити її було б неможливо у зв'язку
із тим, що щодо спірної частки
нерухомості відсутній витяг з Реєстру
прав власності на нерухомість, який
через певні причини неможливо отримати
в органах КП «Ренійське БТІ». У звязку
із тим, що ОСОБА_3 помер, неможливо
належним чином оформити право
власності на частину житлового
будинку, провести державну реєстрацію
права власності на нерухомість на його
ім'я, питання про визнання права
власності на нерухомість в порядку
спадкування повинно вирішуватися у
судовому порядку.

На момент смерті ОСОБА_3 разом із ним
мешкав позивач - його син. Відповідачка
ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_3 була із ним
розлучена, як співвласник нерухомості
на частку будинку померлого не
претендує, не заперечує, щоб спадщину
оформив позивач.

Таким чином, позивач прийняв спадщину
в порядку ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України, що
залишилася після померлого ОСОБА_3 і
вважає, що має всі законні підстави для
визнання за ним права власності на неї,
оскільки до держави вона не перейшла,
відумерлою не визнана, інших
спадкоємців немає.

Вивчивши матеріали справи та надані
документи, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки його доводи знайшли своє
належне підтвердження в судовому
засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин
справи сторони не заперечують,
визнають їх, суд вважає, що факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги і мають
значення для справи встановлені, у
зв'язку із чим немає необхідності у
підтвердженні їх доказами засобом
дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом (ст. 1217 ЦК України). Право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК
України). Ст. 1258 ЦК України встановлено,
що спадкоємці за законом одержують
право на спадкування почергово. У першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, той з подружжя,
який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
поживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК
України, він не заявив відмову від неї.
Малолітня, неповнолітня, недієздатна
особа, а також особа, цивільна
дієздатність якої обмежена, вважаються
такими, що прийняли спадщину, крім
випадків, встановлених ч.ч. 2-4 ст. 1273 ЦК
України. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст.
1270 ЦК України, для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Отже, позивач у справі є спадкоємцем
першої черги за законом. На час смерті
батька він мешкав із ним та був
неповнолітньою особою.

В даний час оформити своє право на
спадщину та отримати відповідне
свідоцтво позивач не має можливості,
оскільки, як з'ясувалося, нині померлий
за своє життя не зареєстрував належним
чином своє право власності на частину
нерухомості. З цих причин позивач не
може надати нотаріусу витяг про
реєстрацію права власності на спадкове
нерухоме майно, у зв'язку із чим
вимушений звернутися із позовом до
суду.

Прийняття спадщини є фактом, яке
відображає волю спадкоємця придбати
майно після смерті спадкодавця. В
даному випадку позивач прийняв
спадщину в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України
та фактично, оскільки його воля, як
спадкоємця за законом, була виражена у
його діях по фактичному управлінню та
володінню спадковим майном (догляд за
спадковою нерухомістю, мешкання у
будинку та ін.).

Таким чином, позивач прийняв спадщину в
порядку ч.ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України,
оскільки був неповнолітнім, постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини та не заявив про
відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

З урахуванням викладених позивачем та
досліджених у судовому засіданні
обставин, суд вважає можливим
задовольнити його вимоги щодо визнання
за ним права власності на ? частину
житлового будинку із надвірними
спорудами, що належала ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213
ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1217, 1261, 1268, 1270 ЦК
України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом право власності
на ? частину житлового будинку із
надвірними спорудами (окрім самочинно
побудованих), розташованого по АДРЕСА_1,
що належала ОСОБА_3, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.І. Дудник