Справа № 466/3385/13
Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/2527/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 30 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
«Західне регіональне управління» ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_5 про
визнання договору поруки припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено.

Визнано договір поруки №02/03/08-09
від 28 березня 2008 року, укладений
Публічним акціонерним товариством
«Банк Фінанси та кредит» та ОСОБА_4
припиненим з моменту його укладення.

Стягнуто солідарно з Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» та ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі
114(сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Рішення оскаржило Публічне
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та кредит» в особі представника
Прокопюк В.Б. В апеляційній скарзі
зазначає, що вважає рішення незаконним
та таким, що ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Стверджує, що не погоджується з
висновком суду про те, що обсяг
відповідальності поручителя
збільшився без його письмової згоди,
оскільки при підписанні Договору
поруки Позивач погодився нести
відповідальність в тому числі і по
підвищених процентах, що передбачено
п.2.2 договору Поруки. Зазначає, що у п.22
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин» роз»яснено,
що якщо в договорі поруки передбачено,
зокрема, можливість зміни розміру
процентів за основним зобов»язанням і
строків їх виплати, тощо, без
додаткового повідомлення поручителя
та укладення окремої угоди, то ця умова
договору стала результатом
домовленості сторін, а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов»язання. Крім цього, вважає, що суд
безпідставно відхилив заяву Банку про
застосування строків позовної
давності, оскільки строк позовної
давності необхідно обчислювати з
моменту укладення договору (28.03.2008 року,
або з моменту отримання вимоги (
09.02.2010р.), а до суду позивач звернувся
лише у липні 2013 року, коли вже сплив
строк позовної давності. Просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення на апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що 28.03.2008 року між ВАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5
укладений кредитний договір №03/08-09.
Відповідно до умов даного договору
ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 900
000грн. з оплатою процентної ставки 18%
річних(а.с.8).

В забезпечення виконання
зобов»язань ОСОБА_5 28.03.2008 року між ВАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_4
укладений договір поруки №
01/03/08-09.(а.с.5).

Пунктом 4.4.договору поруки № 01/03/08-09
від 28 березня 2008 року встановлено, що
внесення змін і доповнень у кредитний
договір, внаслідок яких збільшується
обсяг відповідальності поручителя, не
допускається без узгодження з
поручителем.

Відповідно до положень ч.ч.1,4 ст.559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі
зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Як роз»яснено у п.22 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів що
виникають з кредитних правовідносин»
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Додатковими правочинами № 1
від 19 травня 2008 року та № 2 від 28 серпня
2008 року збільшено процентну ставку за
кредитним договором № 03/08-09 від 28.03.20008
року відповідно з 18% до 19,5% та 20,5 %
(а.с.11,12.

Умовами договору поруки чітко
передбачено те, що банк не вправі без
згоди поручителя змінювати умови
кредитного договору з боржником,
внаслідок чого збільшується обсяг
відповідальності поручителя. Під
згодою поручителя необхідно розуміти,
візування поручителем змін до
кредитного договору, отримання його
письмової згоди з такими змінами та/або
шляхом обміну листами, факсимільними
повідомленнями та/або укладення
поручителем додаткової угоди до цього
договору щодо внесення відповідних
змін.

Відповідно до ч.ч1,3,4 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.
Доказуванню підлягають обставини,які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіривши матеріали справи з таких
колегія суддів не вбачає, що
відповідачем надано докази, які б
свідчили про те, що укладення
додаткових правочинів було узгоджено з
поручителем ОСОБА_4.

За таких обставин у суду були
всі підстави вважати, що внесення
додатковими правочинами №1 від 19
травня 2008 року та №2 від 28 серпня 2008
року банком та позичальником змін до
кредитного № 03/08-09 від 28.03.20008 року,
внаслідок яких було збільшено обсяг
відповідальності поручителя ОСОБА_4,
відбулося без його згоди як поручителя,
а відтак суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про припинення
договору поруки № 02/03/08-09 від 28.03.2008
року.

Доводи апеляційної скарги, що у
відповідності до договору поруки, а
саме п.2.2. поручитель дав згоду на
підвищення процентної ставки, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
даний пункт стосується обов»язку
сторін щодо виконання договору кредиту
та не свідчить про те, що підвищення
процентної ставки може проводитись
банком без згоди поручителя, оскільки
таке суперечить п.4.4 даного договору та
вимогам Цивільного кодексу України.

Що стосується тверджень апелянта про
не врахування судом першої інстанції
його заяви про застосування строків
позовної давності, то колегія суддів,
вважає вірним висновок суду, що строк
позовної давності позивачем не
пропущено, оскільки договір кредиту
укладений на строк до 15 березня 2023
року(п.3.2 Кредитного договору), а відтак
позовна заява подана в межах строків
визначених у ч.5 ст.261 ЦК України.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про задоволення позову і
визнання договору поруки припиненим з
підстави, встановленої ч.1 ст.559 ЦК
України ґрунтується на матеріалах
справи і є законним.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 30 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :
Мікуш Ю.Р.

Судді:
Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.