АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/2916/14 р.
Головуючий 1 інстанції Цвіра Д.М.
Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Овсяннікової А.І., Коровіна С.Г.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі
його представника ОСОБА_2 на рішення
Дзержинського районного суду м.Харкова
від 04 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
дійсним договору та визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И Л А
:

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання
дійсним договору та визнання права
власності.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що 04.08.2006 р. між ним та
відповідачем укладено договір позики,
згідно якого позивач передав
відповідачу грошові кошти у розмірі 80
000 грн, які останній зобов'язався
повернути в строк до 01.04.2007 р.

Однак, у зазначений строк грошові кошти
не повернув.

04.06.2007 р. між ними укладено договір про
припинення зобов'язання передачею
відступного, згідно якого позивач
отримав від відповідача у якості
відступного квартиру АДРЕСА_1, взамін
сплати грошових коштів відповідно до
договору позики від 04.08.2006р.

В момент укладення договору про
припинення зобов'язання передачею
відступного позивач отримав від
відповідача ключі від квартири та
технічний паспорт. Технічний паспорт
він залишив на зберігання у квартирі.
Майже одразу після укладання договору
про припинення зобов'язання передачею
відступного він на тривалий час виїхав
за межі Харківської області та
повернувся до м. Харкова лише у червні
2013 р.

У третій декаді червня 2013 року він
відвідав квартиру АДРЕСА_1, де побачив,
що там продовжує мешкати відповідач,
який привласнив собі технічний
паспорт, залишений на зберігання у
квартирі.

Відповідач повідомив йому, що він
вважає договір про припинення
зобов'язання передачею відступного
розірваним, оскільки під час укладання
даного договору позивач пообіцяв
розірвати даний договір у разі
готовності повернення відповідачем
боргу у розмірі 80 000 грн.

З серпня 2007 р. відповідач неодноразово
повідомляв позивачу про готовність
повернення грошей за договором позики,
однак позивач не мав можливості їх
забрати через перебування за межами
Харківської області.

В зв'язку з цим просив визнати дійсним
договору про припинення зобов'язання
та права власності на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечувала проти позову
та пояснила, що договір про припинення
зобов'язання передачею відступного не
може бути визнано дійсним, оскільки він
нотаріально не посвідчений. Крім того,
на теперішній час відповідач має намір
дійти мирової угоди по даній справі та
готов повернути позивачу суму боргу у
розмірі 80 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
м.Харкова від 04 березня 2014 року в
задоволені позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі
його представника ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
з?явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно ст. 600 ЦК України, зобов*язання
припиняється за згодою сторін
внаслідок передання боржником
кредиторові відступного (грошей,
іншого майна, тощо). Розмір, строки й
порядок передання відступного
встановлюється сторонами.

Предмет відступного передається
кредиторові до виконання основного
зобов'язання і звільняє боржника від
його виконання. Якщо відступне
передається після того, як зобов'язання
порушено, то це вже будуть або збитки
або неустойка. Тому строки і передання
відступного встановленого сторонами,
повинна тлумачитися з урахуванням
таких застережень: строк передання
відступного може бути встановлено
тільки до настання строку виконання
основного зобов'язання; порядок
передання відступного не може включати
у будь-якій формі дії боржника по
переданню всього або частини
відступного після настання строку
виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч. З ст. 640 ЦК України
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року вирішуючи спір про визнання
правочину дійсним, який підлягає
нотаріальному посвідченню, судам
необхідно врахувати, що норма частини 2
статті 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до статей
220, 640 ЦК України пов*язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідно до договору позики від
04.08.2006 р. ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 позику у
сумі 80 000 грн., які останній зобов'язався
повернути в строк до 01.04.2007 р. (а.с. 7).

У зв'язку з невиконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань, щодо
повернення позивачу коштів, між
позивачем та відповідачем 04.06.2007 року у
простій письмовій формі було укладено
договір припинення зобов'язання
переданням відступного, відповідно до
умов якого, позивач отримав від
відповідача у якості відступного
квартиру АДРЕСА_1 взамін сплати
(припинення зобов'язань) відповідачем
позивачу грошових коштів у розмірі 80 000
грн., згідно з договором позики від
04.08.2006 р. укладеного між позивачем та
відповідачем (а.с.8).

Враховуючи, що позивачем заявлено
вимогу про визнання вищевказаного
договору дійсним договору та визнання
права власності на спірну квартиру,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в позові, оскільки
при визнанні правочину дійсним, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
норма частини 2 статті 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню,
і державній реєстрації, оскільки
момент вчинення таких правочинів
відповідно до статей 220, 640 ЦК України
пов*язується з державною реєстрацією,
тому вони не є укладеними і не
створюють прав та обов'язків для
сторін.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду законне і
обґрунтоване, постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1
ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його
представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м.Харкова від 04 березня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -/підпис/

Судді -/підписи/

З оригіналом.згідно.Суддя:
І.П.Коваленко