Справа № 0308/2883/2012 Провадження №
22-ц/773/761/14 Головуючий у 1 інстанції:
Ковтуненко В.В. Категорія: 34 Доповідач:
Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді
Завидовської-Марчук О. Г.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

при секретарі - Лимарю Р.С,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа -
ОСОБА_6, про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
вчинення ДТП за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7
на рішення Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 31 березня
2014 року,

встановила:

У лютому 2012 року ОСОБА_7 в інтересах
ОСОБА_3звернулась до суду із даним
позовом, посилаючись на те, що 08 червня
2011 року о 10 год. 30хв. на вул. Рівненській
в м. Луцьку сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортних засобів: автомобіля Subaru
Forester, д.н. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3,
та автомобіля «БАЗ», д.н. НОМЕР_5,
належного на праві власності ОСОБА_4,
під керуванням водія ОСОБА_6, в
результаті якої транспортні засоби
отримали механічні пошкодження. В
зв'язку з тим, що дорожньо-транспортна
пригода, внаслідок якої його
автомобіль було пошкоджено, сталась з
вини водія ОСОБА_6, а транспорт, яким той
керував, належав ОСОБА_4, то просив
стягнути з останнього матеріальні
збитки в розмірі 41 409 грн. 21 коп., згідно
акту виконаних робіт ТзОВ
«Автоконцепт» та з врахуванням суми
страхового відшкодування 49 490 грн.
Просив також стягнути 10 000 грн.
моральної шкоди та судові витрати.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18 лютого 2014 року
до участі в справі в якості
співвідповідача залучено ОСОБА_5.

Останнім рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 31 березня 2014 року позовну
заяву ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої внаслідок ДТП -
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 11 991
грн. на відшкодування матеріальної
шкоди заподіяної внаслідок
доржньо-транспортної пригоди, 521, 09 грн.
понесених і документально
підтверджених судових витрат по сплаті
судового збору. та 1471, 20 грн. судових
витрат за проведення судової
автотоварознавчої експертизи.

В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, представник
позивача ОСОБА_3- ОСОБА_7 подала
апеляційну скаргу на це рішення, в якій,
покликаючись на порушення місцевим
судом норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити,
стягнувши з ОСОБА_5 вартість
відновлювального ремонту автомобіля
за виключенням страхового
відшкодування і суми, сплаченої ОСОБА_6
позивачу.

Представник відповідачів ОСОБА_2
апеляційну скаргу заперечив, просив її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити, а рішення
суду першої інстанції скасувати з
наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено і це відповідає матеріалам
справи, що 08 червня 2011 року о 10 годині 30
хвилин ОСОБА_6, керуючи автомобілем
«БАЗ» державний номерний знак НОМЕР_5,
по вул. Рівненській в м. Луцьку,
допустивши порушення Правил
дорожнього руху, скоїв зіткнення з
автомобілем «Subaru Forester», державний
номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3
Внаслідок зіткнення транспортні
засоби отримали механічні пошкодження.

Автомобіль марки БАЗ, державний номер
НОМЕР_5 на праві приватної власності
належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_6, виданого РЕГ Луцького МРВ
ДАІ 17.10.2007 року.

23.10.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було
укладено договір найму (оренди)
транспортного засобу, згідно якого
ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_5 прийняв в
тимчасове користування (в оренду)
автомобіль марки БАЗ, модель А079114, 2007
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_5 (а.с. 135-137).

16.03.2011 року в селі Воротнів між ОСОБА_5
та ОСОБА_6 було укладено трудовий
договір, відповідно до умов якого
ОСОБА_6 був прийнятий на роботу водія
(а.с. 134, 138). На момент скоєння ДТП ОСОБА_6
перебував у трудових відносинах з
ОСОБА_5 та виконував обов'язки водія.

Постановою Луцького міськрайонного
суду від 22 червня 2011 року, ОСОБА_6
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП і
застосовано адміністративне стягнення
у виді адміністративного штрафу в
розмірі 340 гривень (а.с. 7).

Частиною 2 статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

За таких обставин справи та відповідно
до зазначених норм матеріального права
суд дійшов правильного і
обґрунтованого висновку, що
відповідальним за шкоду, завдану
позивачу є ОСОБА_5

Крім цього, з матеріалів справи
вбачається, що Волинською регіональною
АТ «СК «ТАС» на підставі поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №ВЕ/7813799 від 24 жовтня 2010 року
була застрахована цивільно-правова
відповідальність перед третіми
особами власника транспортного засобу
- автомобіля «БАЗ», д.н. НОМЕР_5, та осіб,
яким надано право управління
транспортним засобом.

Належний позивачу автомобіль Subaru
Forester», д.н. НОМЕР_4 було відремонтовано
ТОВ «Автоконцепт». Згідно з актом
виконаних робіт №АК 00010307 від 31.10.2011
року (а.с.8, 9), фактична вартість
відновлювального ремонту вказаного
автомобіля склала 84 357 грн. 24 коп.

Судом встановлено, що АТ «СК «ТАС» в
межах страхового ліміту, з урахуванням
франшизи перерахувало ТОВ
«Автоконцепт» страхове відшкодування
у розмірі 49 490 гривень(а.с. 13), а решту
суми було сплачено позивачем 23 серпня
2011 року в розмірі 17 200 грн. та 02
листопада 2011 року в розмірі 17 667 грн. 24
коп.(а.с. 10,11).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

Згідно ст. 1192 ЦК України особа, яка
завдала шкоду за вибором потерпілого
може відшкодувати її в натурі (передати
річ того ж роду і тієї ж якості,
полагодити пошкоджену річ, тощо) або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Розмір таких збитків, який
підлягає відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення втраченої
речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є витрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

Задовольняючи частково позов в частині
відшкодування матеріальної шкоди і
визначаючи її розмір в сумі 1191 грн., суд
в обґрунтування своїх висновків поклав
висновок автотоварознавчої експертизи
№ 7535 від 19 липня 2012 року, відповідно до
якої вартість відновлювального
ремонту автомобіля становить 61 481 грн.
(а.с.103-108) і врахував суму страхового
відшкодування в розмірі 49 490 грн.

Проте з таким висновком суду
погодитись неможливо, оскільки він
суперечить зазначеним нормам
матеріального права та не узгоджується
з нормами процесуального права щодо
оцінки доказів.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України
встановлено, що висновок експерта для
суду не є обов'язковим і оцінюється
судом за правилами, встановленими
статтею 212 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Сторони не оспорюють той факт, що
пошкоджений автомобіль позивача
повністю відремонтовано на час
розгляду судової справи ТОВ
«Автоконцепт» і як вбачається з
матеріалів справи, вартість
відновлювального ремонту у розмірі 84 357
грн. 24 коп. була сплачена на рахунок ТОВ
«Автоконцепт»: ОСОБА_3 23 серпня 2011 року
в розмірі 17 200 грн. та 02 листопада 2011
року в розмірі 17 667 грн. 24 коп.;
перерахована 21 жовтня 2011 року АТ «СК
«ТАС» у розмірі 49 490 грн. Вищевказана
автотехнічна експертиза, на яку суд
посилався в рішенні суду, проводилась
за матеріалами цивільної справи без
огляду пошкодженого транспортного
засобу, на підставі лише протоколу
огляду транспортного засобу та
фотокопій, що містяться в справі і без
дослідження інших наявних в справі
доказів. В матеріалах справи, крім
зазначеного висновку експертизи є
декілька інших висновків експертних
досліджень про розмір збитків: (а.с. 18-22)
- 81 141, 40 грн. і втрата товарної вартості
6541, 97 грн., (а.с. 58-68) - 59417, 34 грн.; ремонтних
калькуляцій (а.с.25, 28) -вартість 74 599, 44
грн., які експертом не досліджувалися.

Разом з тим, різниця в розрахунках
відповідно до експертизи від 19 липня 2012
року( а.с.103-108) та акту виконаних робіт
від 31.10.2011 року (а.с.8,9) обумовлюється
різницею в цінах на запчастини та
ремонтні послуги, а також значною мірою
тим, що ціни , в акті виконаних робіт
надані з урахуванням ПДВ. Відповідно до
податкового законодавства, ПДВ
включається до ціни товарів та послуг і
хоча сплачується платником податку,
однак за рахунок коштів покупця.

Тобто, фактично на відновлення
пошкодженого автомобіля позивач
витратив 84 357 грн. 24 коп. що становить
вартість реальних збитків, які
відповідно до вищезазначених норм
матеріального права підлягають
стягненню з відповідача в користь
позивача.

Як вбачається з матеріалів
справи,13.08.2011 року ОСОБА_6частково
сплачено ОСОБА_3 різницю між страховою
виплатою та розміром матеріальних
збитків, визначених страховою
компанією, у розмірі 2 676 грн.36 коп. (а.с.
55).

Таким чином, на підставі наявних у
справі доказів в межах підтриманих
позивачем позовних вимог, судова
колегія дійшла висновку, що з
відповідача підлягає до стягнення сума
матеріальної шкоди в розмірі фактично
понесених позивачем витрат на
відновлення автомобіля після ДТП,
зменшена на суму виплаченого
страхового відшкодування та суму
добровільного відшкодування, що в сумі
становить 32 190 грн. 88 коп.( 84 357, 24 грн. -
49490 грн. 2676, 36 грн. = 32 190 грн.)

Крім того, ухвалюючи рішення в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено та не надано
доказів на підтвердження заподіяння
моральної шкоди, внаслідок ДТП,
оскільки лише висновок
судово-психологічної експертизи може
бути доказом її заподіяння.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами та
доповненнями) роз'яснено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Частиною 3 статті 23 ЦК України
передбачено, що моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням конкретних обставин
даної справи, оскільки
дорожньо-транспортна пригода
відбулася з вини водія ОСОБА_6, який був
в трудових відносинах з ОСОБА_5, керував
автомобілем під час ДТП та спричинив
технічні пошкодження автомобілю
позивача, то йому і були спричинені
моральні страждання, а саме: він
втратив можливість користуватися
власним транспортом, що створило
незручності та клопіт для нього та
членів його родини, було порушено його
звичний ритм життя, із-за байдужості
відповідача до відшкодування
матеріальної шкоди він вимушений був
за свої кошти відремонтувати
автомобіль.

Колегія суддів, вважає, що належним
розміром відшкодування моральної
шкоди позивачеві та достатньою
сатисфакцією зазнаних ним моральних
страждань має бути 1 000 гривень, які
підлягають стягненню на його користь.
Такий розмір моральної шкоди буде
відповідати обставинам справи,
характеру і глибині моральних
страждань позивача внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
відповідати засадам розумності,
виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо
суд апеляційної чи касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Частиною 1 ст. 88 встановлено, що стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору,
він стягується з відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем понесено та документально
підтверджено 1146 (одна тисяча сто сорок
шість) грн. 42 коп.( 521,10 грн. - за розгляд
справи судом першої інстанції, 260, 55 грн.
- за розгляд справи апеляційним судом,
364, 77 грн. - за розгляд справи судом
касаційної інстанції), судових витрат
по сплаті судового збору. Крім того, при
розгляді справи позивачем понесено та
документально підтверджено судові
витрати по оплаті судової
автотоварознавчої експертизи в
розмірі 1 471 грн. 20 коп.

З огляду на викладене, рішення суду на
підставі п.3, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 31 березня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 32
190(тридцять дві тисячі сто
дев'яносто)грн. 88 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди заподіяної
внаслідок доржньо-транспортної
пригоди та 1000(одна тисяча) грн. на
відшкодування моральної шкоди
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, 1471(одна
тисяча чотириста сімдесят одна)грн. 20
коп. судових витрат за проведення
судової автотоварознавчої експертизи,
1146(одна тисяча сто сорок шість) грн. 42
коп. (521,10 грн. - за розгляд справи судом
першої інстанції, 260, 55 грн. - за розгляд
справи апеляційним судом, 364, 77 грн. - за
розгляд справи судом касаційної
інстанції), понесених і документально
підтверджених судових витрат по сплаті
судового збору, а всього - 35808(тридцять
п'ять тисяч вісімсот вісім) грн. 50(
п'ятдесят) коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді