Справа № 369/875/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26.05.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Дідур М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя та визнання права власності
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання квартири особистою
приватною власністю, -

В
С Т А Н О В И В :

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області з позовом до ОСОБА_2
про визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя та визнання права
власності.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим
що, 28 травня 2007 року він уклав шлюб з
ОСОБА_2, який був зареєстрований у
примерія Гура-Викулуй Новоаненського
району реєстрі актів громадянського
стану за № 6.

01 жовтня 2013 року у судАненій Ной шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

За час спільного подружнього життя
відповідно до договору від 15.07.2009 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 3300,
сторони придбали однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Вартість придбаної квартири складає 130
000 гривен.

Позивач вважав що зазначена квартира є
сумісною власністю подружжя.

Тому просив визнати квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2, придбану відповідачем за
спільні сумісні кошти подружжя в
період шлюбу. Визнати за ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на ?
частини квартири АДРЕСА_1. Визнати за
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на ?
частини квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з даними позовом
ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов
до ОСОБА_1 про визнання квартири
особистою приватною власністю.

Свої вимоги мотивувала тим, що 28 травня
2007 року між сторонами по справі було
укладено шлюб, який був зареєстрований
у примерії Гура-Бикулуй Новоаненського
району (запис в реєстрі актів
громадського стану за № 6).

Від шлюбу сторони мають трьох дітей:
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Під час шлюбу та після народження
дітей, відповідач за зустрічним
позовом не працював, постійно витрачав
кошти, які позивачка сама заробляла
(працюючи на ринках продавцем) та іншу
жінку та її дитину, порушуючи інтереси
дітей та сім'ї.

Зазначені обставини, поведінка та
вчинки відповідача призвели до того, що
сім'я фактично розпалась, а
шлюбно-сімейні відносини припинились.

Відповідач не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, витрачав кошти
позивачки у власних інтересах.

01 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було розірвано.

За час подружнього життя, відповідно
Договору від 15.07.2009 року,
зареєстрованого в реєстрі № 3300,
сторони по справі якби-то за сумісні
кошти придбали квартиру за АДРЕСА_1

Дану квартиру позивачка за зустрічним
позовом купила за свої особисті кошти з
допомогою своєї матері.

Спірна квартира була набута особисто
позивачкою за зустрічним позовом , тому
є ї особистою приватною власністю,
оскільки кошти позивачці були надані
їй її рідною матір'ю, ОСОБА_6, яка все
своє життя пропрацювала в Італії та
отримувала заробітну плату в Євро.

В період шлюбу відповідач жодного дня
не працював, тому не мав можливості
вкласти кошти в квартиру, яку він
безпідставно вважає купленою за
сумісні з позивачкою кошти.

Тому позивач за зустрічним позовом
просила визнати за ОСОБА_2 особистою
приватною власністю квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 позовні вимоги первісного
позову підтримав, у вимогах
зустрічного позову просив відмовити.

Представник ОСОБА_2 у вимогах
первісного позову просила відмовити,
вимоги зустрічного позову просила
задоволити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін по справі, дослідивши матеріали
справи, наявні письмові докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що первісний позов підлягає до
задоволення, а у вимогах зустрічного
позову необхідно відмовити виходячи з
наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 59 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому
особисто.

В силу ст. 60 Сімейного кодексу України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового
будинку, квартири, іншого нерухомого
майна, а також про виділ нерухомого
майна дружині, чоловікові зі складу
усього майна подружжя має бути
нотаріально посвідчений.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Як встановлено в судовому засіданні, 28
травня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по
справі було укладено шлюб, який був
зареєстрований у примерії Гура-Бикулуй
Новоаненського району (запис в реєстрі
актів громадського стану за № 6).

Від шлюбу сторони мають трьох дітей:
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно Договору від 15.07.2009 року,
зареєстрованого в реєстрі № 3300, ОСОБА_2
придбала квартиру за АДРЕСА_1.

Згідно нотаріально посвідченої заяви
ОСОБА_7, остання заявила, що отримала в
повному обсязі від громадянки
Республіки Молдова, ОСОБА_2 гроші в сумі
130 000 гривень, за продану нею згідно
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_9 15.07.2009 р. за реєстром №
3300, квартиру АДРЕСА_1

01 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було розірвано.

На підставі всього вищевикладеного,
суд приходить до висновку що сторонами
по справі під час шлюбу був придбана
спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

В силу ст. 60 СК України дана квартира
належить сторонам на праві спільної
сумісної власності. Отже кожному із
сторін належить ? даної квартири, а
вимоги позивача за первісним позововм
підлягають до задоволення.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд, не може погодитись із твердженнями
позивача за зустрічним позовом що
спірна квартира була придбана за її
особисті кошти та має належати їй на
праві особистої приватної власності,
оскільки нею не було надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
свої вимог. Стягнення за рішенням судів
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на
утримання дітей, а також існування
заборгованості щодо сплати аліментів,
не є доказом того що квартира куплена
за особисті кошти позивача за
зустрічним позовом.

Таким чином, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог,
дослідивши всебічно, повно,
безпосередньо та об'єктивно наявні у
справі докази, оцінив їх належність,
допустимість, достовірність,
достатність і взаємний зв'язок у
сукупності, з'ясувавши усі обставини
справи, на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень, з
урахуванням того, що відповідно до ст.1
ЦПК України завданням цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичної
особи, суд дійшов висновку про
необхідність задоволення первісного
позову, та відмови у вимогах
зустрічного позову.

Відповідно до ст.ст. 3, 15, 16, 368, 369 ЦК
Українист.ст. 59, 60, 69, 70 СК України,
керуючись ст. 3, 4, 10, 11, 15, 59, 60, 209, 212-215, 218,
217 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя та визнання права власності -
задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 39,8 кв.м.,
житловою площею 19,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 39,8 кв.м.,
житловою площею 19,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 39,8 кв.м.,
житловою площею 19,4 кв.м.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання квартири особистою
приватною власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення .

Суддя
Т.В.
Дубас