КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/9169/13-ц
Провадження № 2/520/2248/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

при секретарі -
Харитоновій І.С., Лебедюк І.О.,

Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

про визнання договору дарування
удаваним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому просила
визнати договір дарування квартири,
укладений 29.04.2010 року між ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 удаваним,
вчиненим для приховання іншого
договору купівлі - продажу квартири,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
встановити, що відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину
купівлі-продажу, який сторони
насправді вчинили.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3
посилається на те, що вона та
відповідач ОСОБА_4 12 березня 2010 року
уклали шлюб, про що Другим Малиновським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Одеського міського управління
юстиції було видано свідоцтво про шлюб
серія НОМЕР_1. Від даного шлюбу у
позивачки та відповідача народилася
дитина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка також вказує, що 20 квітня 2010
року подружжям спільно було придбане
трикімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1.

За твердженням ОСОБА_3 вона вважала, що
вказана квартира була придбана за
договором купівлі-продажу та є
спільним сумісним майном подружжя,
однак від ОСОБА_4 в червні 2013 року
позивачка дізналась, що квартира була
оформлена за договором дарування, хоча
за її придбання було сплачено
попереднім власникам - відповідачам
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грошові кошти
в сумі 87 000 доларів США.

ОСОБА_3 наполягає на тому, що
вказаний договір дарування є удаваним,
оскільки сторонами насправді було
вчинено саме договір купівлі-продажу, а
спірна квартира є спільною сумісною
власністю подружжя.

Викладені обставини зумовили
звернення ОСОБА_3 до суду із
відповідним позовом.

У судовому засіданні позивачка та її
представник наполягали на задоволенні
позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
у судове засідання з'явилися, позов не
визнали, вказували на те, що сторони
договору вчинили правочин саме щодо
дарування спірної квартири, посилалися
на сплив строку позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
час та місце судового засідання
неодноразово повідомлялися належним
чином шляхом надсилання судової ухвали
та повісток на адреси їх місця
реєстрації, визначені судом на
підставі довідок з адресно
-довідкового бюро ГУМВС України в
Одеській області (а.с. 25, 26, 28), однак у
жодне судове засідання не з'явилися,
про поважність причин відсутності не
повідомили, заперечень на позовну
заяву не надали.

При цьому суд зазначає, що відповідно
до п. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка
разом із розпискою, а у випадках,
встановлених цим Кодексом, разом з
копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
адреси, судова повістка надсилається
фізичним особам, які не мають статусу
підприємців, - за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Приймаючи до уваги, що відповідачка
ОСОБА_7 своєчасно отримала судову
повістку (а.с. 96), а всі інші судові
відправлення від ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
були повернуті поштою із відмітками
«за відмовою адресата від одержання»,
«за закінченням терміну зберігання»
(а.с. 82-87, 99-100, 112-114, 120, 122, 123), суд вважав за
можливе розглядати справу без участі
цих відповідачів за наявними в ній
матеріалами з огляду на сплив
граничного строку розгляду справи.

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_3,
її представника, відповідача ОСОБА_4 та
його представника, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні
ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 12 березня
2010 року уклали шлюб, про що Другим
Малиновським відділом реєстрації
актів цивільного стану Одеського
міського управління юстиції було
видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1
(а.с. 4). Від даного шлюбу у позивачки та
відповідача народилася дитина - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 52).

29 квітня 2010 року відповідачі уклали
договір дарування, відповідно до умов
якого ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
подарували, а ОСОБА_4 прийняв у дар
трикімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 36).

19.10.2010 року ОСОБА_4 зареєстрував право
власності на вказану квартиру у КП
«ОМБТІ та РОН» (а.с. 37).

В силу приписів ст. 60 ЦПК України
позивач, заявляючи вимогу про визнання
правочину удаваним, має довести: факт
укладання правочину, що за його думкою
є удаваним, спрямованість волі сторін в
удаваному правочині на встановлення
інших цивільно-правових відносин, ніж
ті, які передбачені правочином, тобто
відсутність у сторін іншої мети ніж
приховати інший правочин, настання між
сторонами інших прав та обов'язків, ніж
ті, що передбачені удаваним правочином.

За таких обставин, для визнання угоди
удаваною позивачу необхідно надати
докази, а суду встановити, що усі
сторони договору діяли свідомо для
досягнення якоїсь особистої користі,
їх дії направлені на досягнення інших
правових наслідків і приховують іншу
волю учасників угоди.

За загальними положеннями ЦПК України
на суд покладено обов'язок під час
ухвалення рішення вирішити, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги позивача та
якими доказами вони підтверджуються;
перевірити наявність чи відсутність
певних обставин за допомогою доказів
шляхом їх оцінки; оцінити подані
сторонами докази та дійти висновку про
наявність або відсутність певних
юридичних фактів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Закон визначає, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Жоден доказ не має наперед
встановленого значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Вказуючи, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
уклали з ОСОБА_4 договір дарування, який
фактично є договором купівлі-продажу,
позивачка в порушення вимог
вищевказаних статей ЦПК України
належними засобами доказування не
довела свої твердження, не надала суду
жодного доказу на підтвердження своїх
вимог, що виключає можливість
задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у
зв'язку із відмовою в позові судові
витрати ОСОБА_3 не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 88, 212 - 215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
договору дарування удаваним -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення його вступної та
резолютивної частини. У разі якщо
рішення було ухвалено без участі особи,
яка його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
Петренко В. С.