Справа № 545/3690/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.,

при секретарі Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Полтаві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
земельного сервітуту,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що йому на праві власності належить 1/2
частина житлового будинку по АДРЕСА_1,
розташованого на земельній ділянці
площею 0,04 га; другим співвласником
житлового будинку та земельної ділянки
є відповідач. Посилався на те, що
протягом тривалого часу користувався
проходом через земельну ділянку
відповідача, оскільки вхід до його
частини будинку можливий лише з її
боку. Нещодавно ОСОБА_2 почала чинити
перешкоди в цьому, тому просив
встановити земельний сервітут на його
користь щодо земельної ділянки
відповідача. Згодом уточнив позовні
вимоги та просив встановити право
земельного сервітуту для ОСОБА_1 в
частині земельної ділянки, яка
знаходиться в користуванні ОСОБА_2 на
здійснення проходу до частини
житлового будинку літ. «а 2», яка
належить йому на праві спільної
часткової власності; межі земельного
сервітуту проходять в точках
А-Б-В-Г-Д-Е-Є-И-І-К-Л-М-Н, ширина проходу
становить 1,2 м; площа земельної ділянки
для встановлення земельного сервітуту
складає 30 кв. м.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, надавши пояснення,
аналогічні тим, що викладені в позовній
заяві.

Відповідач та її представник позов не
визнали повністю, пояснивши, що вхід до
частини будинку позивача
унеможливився внаслідок здійснення
ним самочинного будівництва гаража.
Посилаючись на висновок судової
будівельно-технічної експертизи №269-14
від 06.04.2014 року, вважають за можливе
обладнання позивачем входу до належної
йому частини будинку без встановлення
сервітуту, а шляхом перепланування чи
перебудови належних йому приміщень.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення №28 виконавчого комітету
Щербанівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області від 27.04.1994 року ОСОБА_1 у
приватну власність було передано
земельну ділянку площею 0,04 га по
АДРЕСА_1 для обслуговування житлового
будинку, на підставі якого виданий
Державний акт на право приватної
власності на землю серія ПЛ №19-00121 від
06.05.1994 року. Інша частина вищезгаданої
земельної ділянки належала ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, яка була подарована їм ОСОБА_4
на підставі договору дарування від
26.06.1995 року. Згідно з рішенням
Полтавського районного суду
Полтавської області від 30.11.2010 року
будинок з господарськими спорудами по
АДРЕСА_1 розподілено в натурі між
співвласниками та визнано частково
недійсною приватизацію земельної
ділянки за АДРЕСА_1, проведену згідно з
рішенням виконавчого комітету
Щербанівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області від 27.04.1994 року за №28 у частині
проходу з земельної ділянки ОСОБА_1,
який відокремив 1/2 частину житлового
будинку, яка належить ОСОБА_2, від її
присадибної ділянки.

Відповідно до статті 14 Конституції
України, право власності на землю
гарантується. Це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до статті 401 Цивільного
кодексу України право користування
чужим майном (сервітут) може бути
встановлене щодо земельної ділянки,
інших природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

Як вбачається з п. 2-22 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
16.04.2004 N 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ», встановлюючи земельний
сервітут на певний строк чи без
зазначення строку (постійний), суд
має враховувати, що метою сервітуту є
задоволення потреб власника або
землекористувача земельної ділянки
для ефективного її використання;
умовою встановлення є неможливість
задовольнити такі потреби в інший
спосіб.

Відповідно до висновку судової
земельно-технічної експертизи №1194 від
29.01.2014 року влаштувати прохід до
частини житлового будинку, належного
ОСОБА_1, по АДРЕСА_1 в інший спосіб, чим
через земельну ділянку ОСОБА_2,
неможливо.

Разом з тим, згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи №269-14
від 06.04.2014 року, запропоновано 4
можливих варіанти влаштування
безпосереднього виходу на АДРЕСА_1
шляхом переобладнання(реконструкції)
належних ОСОБА_1 частини житлового
будинку, господарських будівель і
споруд.

За таких обставин суд не вбачає підстав
для встановлення земельного сервітуту
щодо земельної ділянки, належної
ОСОБА_2, оскільки забезпечення
нормального користування позивачем
земельною ділянкою та житловим
будинком можливе в інший спосіб, ніж
встановлення сервітуту.

Питання щодо судових витрат суд
вирішує відповідно до вимог статті 88
ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 85, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
земельного сервітуту - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
до апеляційного суду Полтавської
області через Полтавський районний
суд протягом 10 днів з моменту
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя
Л.І.Стрюк