АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4093/14 Справа №
інстанції - Бесєда Г.В. Доповідач -
Петренко І.О. Категорія 46
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та
просив ухвалити рішення, яким
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити спосіб його
участі у спілкуванні та вихованні сина,
а саме: кожні перші та треті вихідні
місяця, з суботи з 10 години 00 хвилин по
неділю до 17 години 00 хвилин за місцем
проживання позивача або за іншим
обраним ОСОБА_3 місцем, з повідомленням
про місце перебування дитини його
матері - ОСОБА_2, а також два тижня під
час літніх шкільних канікул для виїзду
на оздоровлення дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що з
відповідачкою він перебував в
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в них
народилась дитина - ОСОБА_4 Після
розлучення у нього з відповідачкою
склались напружені стосунки та остання
не надавала йому можливості
спілкуватися з їх сумісною дитиною.

Рішенням Амур-Нижньодніпровської
районної у м. Дніпропетровську ради від
21 листопада 2008 року було визначено
графік побачень батька з сином, однак,
відповідачкою він дотримувався тільки
перші три місяці, після чого вона стала
перешкоджати йому бачитися з сином.
Починаючи з лютого 2013 року
відповідачка зовсім перестала
надавати дитину для спілкування,
мотивуючи тим, що на цьому наполягає
дитячий психолог, при цьому не надавала
йому можливості поспілкуватися з даним
фахівцем та з'ясувати причину таких
рекомендацій. Позивач зазначає, що він
у квітні 2013 року навідував сина у
школі, де останній йому повідомив, що
сумує за ним та запитав чому батько до
нього не приходив. Отже, позивач вважає,
що відповідачка свідомо та безпричинно
перешкоджає йому бачитись із сином.
Зазначаючи, що ці обставини, які
заподіюють психологічну травму та
принижують його чоловічу та
батьківську гідність , позивач просив
стягнути з відповідачки моральну шкоду
, яку визначив в 5000 грн.

В ході судового розгляду 25 жовтня 2013
року позивач подав до суду заяву про
залишення його позовної вимоги про
стягнення з відповідачки 5 000 грн. , в
якості відшкодування моральної шкоди -
без розгляду, мотивуючи тим, що
відповідачка очікує дитину та потребує
коштів на її утримання. Ухвалою
Індустріального районного м.
Дніпропетровська від 25 жовтня 2013 року
позовну заяву ОСОБА_3 в частині
позовних вимог про стягнення з
відповідачки моральної шкоди в розмірі
5 000 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 27 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_3 задовольнити частково.
Визначити наступний порядок участі
батька у вихованні неповнолітнього
сина ОСОБА_4 : 2 рази на місяць у 1 та 3
суботу з 10-00 до 18-00 год. дитина проводить
з батьком при бажанні дитини та за
погодженням з матір'ю дитини (місце
узгоджується батьками). Повернення
сина матері здійснюється батьком
особисто. Зобов'язати ОСОБА_3 завчасно
попереджати про свої дії щодо дитини та
узгоджувати їх з матір'ю з урахуванням
режиму навчання, харчування, стану
здоров'я, інтересів та бажання дитини. В
іншій частині позовних вимог
відмовити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу необхідно
відхилити, а рішення суду залишити без
змін з наступних підстав.

Так , відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.
303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до положень ст.. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд ,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства , вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до
переконання, що оскаржуване рішення
суду відповідає зазначеним вимогам
закону, виходячи з наступного.

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, як принципове положення
визначила, що дитина повинна зростати в
умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права
дитини в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, статтею 9 Конвенції про права
дитини, яка набула чинності для України
27 вересня 1991 року, визначено, що
держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини,
батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства» батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону
України «Про охорону дитинства»
дитина, яка проживає окремо від батьків
або одного з них, має право на
підтримання з ними регулярних
особистих стосунків і прямих
контактів. Батьки, які проживають
окремо від дитини, зобов'язані брати
участь у її вихованні і мають право
спілкуватися з нею, якщо судом визнано,
що таке спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав щодо
дитини.

Згідно із вимогами ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
грунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися усупереч
інтересам дитини (ст. 155 СК України).

Згідно із ст. 153 СК України мати, батько
та дитина мають право на безперешкодне
спілкування між собою, крім випадків,
коли таке право обмежене законом.

На батьків, котрі проживають окремо,
покладено обов'язок брати участь у
вихованні дитини і вони мають право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини (ст. 157
Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров'я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення. В окремих випадках, якщо це
викликано інтересами дитини, суд може
обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи.

Суд при встановленні способу
спілкування, має дотримуватись
розумного балансу на участь обох
батьків у вихованні дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що
у відповідності до свідоцтва про
народження серії 1-КИ № 283280, виданого 01
грудня 2004 року відділом реєстрації
актів цивільного стану
Амур-Нижньодніпровського районного
управління юстиції м. Дніпропетровська
батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_3
(а.с. 12).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 20 березня 2007
року був розірваний, про що в Книзі
реєстрації розірвань шлюбів зроблено
відповідний актовий запис № 128 (а.с. 7).

Відповідно до рішення
Амур-Нижньодніпровської районної у
місті ради № 349 від 21.11.2008 року
погоджено дні побачень ОСОБА_3 з його
малолітнім сином ОСОБА_4 за наступним
графіком: перші та треті вихідні місяця
з суботи 10.00 години по неділю 17.00 години
(а.с. 14).

Відповідачем порушуються вимоги
закону зокрема ч. 2 ст. 158 СК України,
оскільки остання не виконує рішення
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради від 21.11.2008 року,
перешкоджає позивачу виконувати
обов'язок передбачений ч. 2 ст. 157 СК
України, чим порушує ч. 3 ст. 157 СК
України.

ОСОБА_3 має позитивні характеристики з
місця роботи (а.с. 51) та з місця
проживання (а.с. 52), на диспансерному
обліку у лікаря - нарколога не
знаходиться.

Відповідно до акту обстеження умов
проживання від 25 грудня 2013 року,
складеного комісією служби у справах
дітей Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради умови
проживання в АДРЕСА_1, за місцем
проживання батька, задовільні,
дотримані санітарно-гігієнічні умови,
в наявності побутова техніка, для
виховання та розвитку дитини виділено
окреме спальне місце, місце для
відпочинку.

Будь-яких належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують. Так , зокрема , твердження
апелянта про те , що встановлений судом
порядок зустрічей та спілкування
позивача з сином може призвести до
негативних наслідків для дитини ,
доказаний в суді не був . Посилання ж
апелянтки на відповідь Центру
соціальних служб для сім»ї , дітей та
молоді при Кіровській районній у м.
Дніпропетровську ради , яка базувалась
на психологічному обстеженні дитини
сторін була отримана вже рік тому - у
червні 2013 року та не може бути визнана
об»єктивною на даний час , з
урахуванням змін віку дитини ,
сімейного стану відповідачки та складу
її сім»ї.

Керуючись ст.ст.209, 218, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 27 грудня
2013 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення ,однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів .

Судді