Справа №461/8635/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року Галицький районний
суд м. Львова в складі:

головуючого - судді
Городецької Л.М.,

при секретарі Скочиляс
І.М.,

з участю представника

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, з участю
третьої особи - Першої Львівської
державної нотаріальної контори про
визнання заповіту недійсним,

встановив:

Позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, з участю третьої
особи - Першої Львівської державної
нотаріальної контори, в якому просить
визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 від 31.08.2010 року,
посвідчений державним нотаріусом
Першої Львівської державної
нотаріальної контори Гусар Лілією
Володимирівною, номер реєстру 1-1429, та
стягнути судові витрати з відповідача.

В обґрунтування позову
покликається на те, що він є сином
померлої ОСОБА_4, після смерті якої
відкрилася спадщина у виді квартири
АДРЕСА_1 Однак, звернувшись в Першу
Львівську державну нотаріальну
контору із заявою про прийняття
спадщини, оскільки він є спадкоємцем
першої черги, нотаріус повідомив його,
що його мамою ОСОБА_4 31.08.2010 року був
складений заповіт на користь ОСОБА_3,
який був посвідчений державним
нотаріусом Гусар Л.В. Вважає, що
вказаний заповіт був складений під
впливом обману, помилки або ж в момент
його вчинення ОСОБА_4 не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними. Крім того вказує на те, що
відповідача ОСОБА_3 він не знає, вона не
є близьким родичем матері, та остання
не підтримувала жодних стосунків з нею.
Також покликається на те, що ОСОБА_4
протягом 25 років хворіла на цукровий
діабет, що супроводжувалось
погіршенням зору та загальним фізичним
і моральним станом, та призвело до того,
що в останні роки життя в неї
спостерігалося порушення сприйняття,
мислення, інтелекту та пам'яті, що
свідчить про те, що вона в момент
вчинення правочину не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними.

В судове засідання позивач
не з'явився, не повідомивши суд про
причини своєї неявки, тому суд вважає
завершувати розгляд справи без його
участі на підставі наявних доказів. При
цьому, суд враховує його пояснення в
судовому засідання, відповідно до яких
останній позовні вимоги підтримує та
просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 та її
представник в судовому засіданні проти
позову заперечили з мотивів
безпідставності та додатково пояснили,
що оспорюваний заповіт відповідає
вимогам закону та відповідав
внутрішній волі померлої ОСОБА_4 з якою
ОСОБА_3 підтримувала дружні стосунки.
Крім того, ОСОБА_3 вказала на те, що
ОСОБА_4 дуже часто приїжджала до неї в
гості, та всі заходи по похованню та
витрати сплачувала саме вона.

Третя особа в судове
засідання не з'явилась, хоч про час та
місце слухання справи була повідомлена
належним чином, проте, подала заяву про
розгляд справи без її участі, тому суд
ухвалив слухати справу у її
відсутності, на підставі наявних в
справі доказів, оскільки вважає такі
достатніми для прийняття законного та
обґрунтованого рішення.

Заслухавши пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини справи
та оцінивши докази в їх сукупності, суд
приходить до переконання, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що 31.08.2010
року ОСОБА_4 під час перебування в
приміщенні Першої Львівської
державної нотаріальної контори за
адресою: м.Львів, вул.Саксаганського,6,
був складений та підписаний заповіт на
користь ОСОБА_3, який був посвідчений
державним нотаріусом Гусар Л.В., згідно
якого ОСОБА_4 заповіла все своє майно,
де б воно не знаходилось і з чого б воно
не складалось, і взагалі все те, що на
день її смерті буде належати їй і на що
вона за законом матиме право, в тому
числі всю належну їй на праві приватної
власності частину квартири АДРЕСА_1 на
корить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтва про смерть
НОМЕР_1 /а.с.14/, ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Львові, про що органами
РАЦСу зроблено актовий запис №507 /а.с.14/.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України,
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька
фізичних осіб, незалежно від
наявності у нього з цими особами
сімейних, родинних відносин, а також
інших учасників цивільних відносин.

Статею 1247 ЦК України встановлено, що
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт,
він підписується відповідно до
частини четвертої статті 207 цього
Кодексу. Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваного
заповіту, такий відповідає вимогам
закону, а саме: посвідчений державним
нотаріусом Першої Львівської
державної нотаріальної контори Гусар
Л.В., складений 31.08.2010 року о 13.00 год., про
що зазначено у ньому, а також
підписаний ОСОБА_4

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, що підтверджується копією
свідоцтва про право власності №Г-25922 (
а.с.10).

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 народилася в м.Жовква
Львівської області та часто
відвідувала церкву Пресвятої
Борогодиці в м.Жовква.

Також вищевказане підтверджується
заявою ОСОБА_11, яка була племінницею
померлої ОСОБА_4 ( а.с.79), та якій відомо
про те, що ОСОБА_4 була хвора на цукровий
діабет, проте це не впливало на її стан
розуму. Крім того, померла ОСОБА_4
періодично їздила до своєї родини, а
саме до ОСОБА_3, яка проживає в АДРЕСА_2

Свідок ОСОБА_12. в судовому засіданні
пояснила, що вона була знайомою з
померлою ОСОБА_4, оскільки остання сама
дуже часто приїжджала в м.Жовкву до
церкви Пресвятої Борогодиці, та брала
активну участь в діяльності громади
церкви. Крім того, зазначила, що ОСОБА_4
добре орієнтувалася в часі і просторі
та усвідомлювала значення своїх дій.
Окрім того, додатково пояснила, що
05.12.2012 року похованням ОСОБА_4, яка
похована на кладовищі в м. Жовква по
вул.І.Франка, займалася саме ОСОБА_3.

В матеріалах справи містяться
документи Комунального підприємства
«Жовківське міське виробниче
управління житлово-комунального
господарства», а саме: витяг із журналу
ритуальні послуги - реєстрація
поховань №1,2 за 2011-2012 роки, заява ОСОБА_3
до Жовківської міської ради від 05.12.2012
року, з яких вбачається, що саме ОСОБА_3
займалася похованням померлої ОСОБА_4 (
а.с.30-33, 109-119).

Крім того, в судовому засіданні 07.05.2014
року судом було оглянуто амбулаторну
картку та виписку з історії хвороби за
останні 7 років ОСОБА_4, та допитано
домашнього лікаря померлої - ОСОБА_13
яка підтвердила те, що ОСОБА_4 дійсно
хворіла на цукровий діабет, проте вона
ніколи не скаржилася на розлади
психічної діяльності, завжди розуміла
значення своїх дій, та на огляд завжди
приходила сама.

Суд не погоджується з доводами
позивача про те, що померла ОСОБА_4 в
момент вчинення правочину не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, оскільки такі
спростовуються матеріалами справи та
поясненнями домашнього лікаря ОСОБА_13.

Крім того, суд не приймає до уваги
договір-замовлення на організацію та
проведення поховання №136 від 07..12.2012
року, укладеного між ОСОБА_2 та
Комунальним підприємством «Жовківське
міське виробниче управління
житлово-комунального господарства»,
оскільки в такому містяться дописки, та
про обставини його укладення
Комунальному підприємству не відомо,
що стверджується поясненнями
представника Комунального
підприємства в судовому засіданні -
Химиці О.П.

Таким чином, враховуючи
вищенаведені факти та норми Закону, суд
вважає безпідставними доводи позивача,
оскільки такі не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
спростовані поясненнями відповідача,
свідків та матеріалами справи, а тому в
задоволенні даного позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60,
61,209,169,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.16, 1235, 1247,
1251-1252 ЦК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_2 -
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10-ти днів
після його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Л.М.Городецька