У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Панька В.Ф., Мацунича М.В.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 7 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Ужгородського РВ ГУ ДМС України в
Закарпатській області про усунення
перешкод у здійсненні права власності,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з
позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні будинком
АДРЕСА_1 та виселення без надання
іншого жилого приміщення. Ці позовні
вимоги були змінені і на вирішення суду
було поставлено питання про
позбавлення ОСОБА_4 права користування
зазначеним будинком, виселити його з
нього без надання іншого жилого
приміщення та зняти його з
реєстраційного обліку місця
проживання в цьому будинку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
будинок належить на праві власності
ОСОБА_2, а відповідач - колишній чоловік
позивачки ОСОБА_3 останнім часом
зловживає алкоголем, застосовує
фізичне насильство до неї.

Оскаржуваним рішенням та додатковим
рішенням суду в задоволенні позову
відмовлено.

Позивачі оскаржили прийняте по справі
рішення, порушили питання про його
скасування та ухвалення нового рішення
про задоволення позову в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права.

В судовому засіданні апелянти та їх
представник скаргу з наведених підстав
підтримали.

Відповідач вважав, що підстав для
задоволення скарги немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у
справі та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
твердження порушення відповідачем
права власності ОСОБА_2, складові якого
зазначені в ч.1 ст. 319 ЦК України: власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Інша
аргументація апеляційної скарги
стосується аналізу норм ЦКУ, якими
гарантується захист права власності.

Однак зазначені доводи не можуть бути
підставою для скасування рішення суду
та задоволення позову.

Так, відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Позовна заява мотивована протиправною
поведінкою відповідача до своєї
колишньої дружини ОСОБА_3 Однак в суді
першої інстанції жодного правового
документального доказу цієї обставини
надано не було. Надані в суді
апеляційної інстанції постанови суду
про притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності
також не можуть бути підставою для
задоволення позову: однією з них - від
23.09.2013 р. - провадження по справі закрито
у зв'язку з відсутністю в діях
відповідача правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП; другою -
від 27.12.2013 р - провадження закрито у
зв'язку з пропуском строку притягнення
до адмінвідповідальності; а третя
постанова -від 21.02.2014 р. - винесена після
прийняття судом першої інстанції
рішення по даній справі. Крім цього, в
жодній з вказаних постанов не вказано,
що відповідач притягувався до
адмінвідповідальності за
правопорушення, вчинених в
нетверезому стані.

Зазначеними постановами та
постановами про відмову у порушенні
кримінальних справ відносно
відповідача підтверджується лише
наявність неприязних відносин між ним
та позивачкою ОСОБА_3, колишньою
дружиною. Але вона не являється
власником будинку і відносини між цими
особами по даному питанню регулюються
відповідними нормами ЖК України,
зокрема ст.116 ЖК України, зміст якої
наведено в рішенні суду першої
інстанції. А, як вказано, обставин, при
яких можливе застосування положень
цієї статті, не встановлено.

Заява про уточнення позовних вимог
містить мотивацію, яка стосується
захисту права власності позивача
ОСОБА_2, який є одноосібним власником
будинку та стверджується, що після
встановлення такого права, він має
право виселяти інших осіб, які
проживають в цьому будинку. Зазначене
дійсно можливе, але при певних умовах.

Як вказано, відповідно до вимог ч.1 ст.319
ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Ні позовна
заява ні заява про уточнення позовних
вимог не містить навіть твердження
того, що відповідач порушив право
власності позивача ОСОБА_2 та зазначені
його складові. Відповідач проживає в
цьому будинку з 2004 року . При оформленні
права власності на цей будинок - по
договору купівлі-продажу в 2010 р. та
договору дарування в 2004 р., які були
укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 -
відповідач, який є пенсіонером, вже
проживав в цьому будинку. Фактом свого
проживання ним не порушено жодним
чином право власності зазначеного
позивача.

З врахуванням наведеного суд
констатує, що висновок суду про відмову
у задоволенні позову є таким, що
відповідає обставинам справи та
вимогам діючого законодавства.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України,
судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 7 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :