АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/884/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Погребняк Т.Ю. Доповідач -
Каратаєва Л.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 04 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_4, Обласного комунального
підприємства «Дніпродзержинське БТІ»,
треті особи без самостійних вимог -
Перша Дніпродзержинська державна
нотаріальна контора, приватний
нотаріус Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, приватний
нотаріус Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 про
визнання недійсними договорів купівлі
- продажу квартири, витребування та
повернення у власність ? частини
квартири, усунення перешкод у
користуванні та вселення до квартири,
зобов'язання скасувати реєстрацію
договорів купівлі-продажу квартири та
здійснити реєстрацію права власності
на ? частину квартири, стягнення
моральної шкоди,-

в с т а н о в
и л а:

04 жовтня 2013 року Баглійським
районним судом м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області ухвалено
рішення про часткове задоволення
позову, а саме визнано частково
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 31 липня 2012 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 та
зареєстрований у Реєстрі за № 638.
Витребувано 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 у ОСОБА_4, визнавши право
власності на 1/2 частину зазначеної
квартири за ОСОБА_5 Вселено ОСОБА_5 до
квартири АДРЕСА_1. Визначено, що
визнання права власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 є підставою
для реєстрації за нею права власності
Державною реєстраційною службою
Дніпродзержинського міського
управління юстиції. Стягнуто з ОСОБА_6
на користь ОСОБА_5 у відшкодування
моральної шкоди 10000 грн. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, про
задоволення його позову в повному
обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
з наступних підстав.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
сторони зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська від 18.03.2011 року
(а.с. 11-12) та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19.01.2012
року (а.с.13-15) за ОСОБА_5 та ОСОБА_6
визнано за кожним право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1. 31.07.2012 року за
договором купівлі-продажу від,
посвідченим приватним нотаріусом
ОСОБА_9, ОСОБА_6 продав спірну квартиру
ОСОБА_7 (а.с.49) без погодження з
позивачкою, якій належить ? частина
квартири. Відповідач ОСОБА_7, придбавши
спірну квартиру 31.07.2012 року, наступного
дня - 01.08.2012 року здійснив її відчуження
ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу,
посвідченим приватним нотаріусом
ОСОБА_8 (а.с.59-100).

Застосувавши ч. 1, 3 ст. 215, ч.ч.1 - 3, 5, 6
ст. 203, 330, 388 ЦК суд першої інстанції
частково задовольнив позовні вимоги.

Предметом судового розгляду є
спір про визнання правочинів щодо
відчуження спірної квартири
недійсними з підстав відсутності у
власника волі на їх вчинення та
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

У випадку, якщо майно вибуло з
володіння власника на підставі
вчиненого правочину перевірці судом
при вирішенні справи підлягає чинність
правочину.

Загальні вимоги, додержання яких
є необхідним для чинності правочину,
визначено в ст. 203 ЦК. Зокрема, згідно з
ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Недотримання цієї вимоги згідно з ч. 1
ст. 215 ЦК є підставою недійсності
правочину.

Відповідно до п. п. 2 та 3 ч. 1 ч. 388 ЦК
власник має право витребувати своє
майно від добросовісного набувача в
тому разі, якщо майно було викрадене в
нього або вибуло з його володіння не з
його волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 387 ЦК власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст.ст. 330, 334 ЦК право
власності на нерухоме майно, відчужене
особою, яка не мала на це права, виникає
у добросовісного набувача з моменту
реєстрації права на таке майно, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу воно
не може бути витребувано у нього.

Виходячи зі змісту ст.. 330 ЦК,
добросовісний набувач набуває право
власності на майно і в тому разі, коли
набрало законної сили рішення суду про
відмову в задоволенні позову про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, оскільки згідно
з ч. 2 ст.328 ЦК право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 215 ЦК передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені, зокрема, ч.1 ст. 203 ЦК.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК вимога про
визнання правочину недійсним може бути
заявлена як однією із сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Статтею 216 ЦК передбачено
загальні наслідки недійсності
правочину - недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю, а
згідно зі ст.. 236 ЦК правочин є недійсним
з моменту його вчинення та не породжує
тих юридичних наслідків, задля яких
укладався, у тому числі не породжує
переходу права власності до набувача.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 216 ЦК,
наслідком недійсності правочину є
застосування двосторонньої реституції
незалежно від добросовісності сторін
правочину.

Разом із тим ч.3 ст. 216 ЦК
передбачено, що загальні наслідки
недійсності угоди застосовуються, якщо
законом не встановлені особливі умови
їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Оскільки добросовісне набуття в
розумінні ст. 388 ЦК можливе лише тоді,
коли майно придбано не безпосередньо у
власника, а в особи, яка не мала права
відчужувати це майно, наслідком угоди,
укладеної з таким порушенням, є не
двостороння реституція, а повернення
майна з незаконного володіння.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним нормам права,
матеріалами справи підтверджується
відсутності у власника волі на
відчуження належної їй частки
квартири.

Доводи апелянта про те, що
позивачка не набула права власності на
частину квартири спростовується
зазначеними вище рішеннями судів,
якими встановлено, а відтак не потребує
додаткового доказування, відповідно до
ст.61 ЦПК те, що спірна квартира є
спільною сумісною власність подружжя
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та останній належить ?
частина спірної квартири. Таким чином,
ОСОБА_6 не мав права самостійно
розпоряджатися спірною квартирою, що є
підставою для визнання угоди
недійсною.

Позовні вимоги про витребування
та повернення у власність ? частини
квартири, усунення перешкод у
користуванні та вселення до квартири, є
похідними від позовних вимог,
пов'язаних з порушенням прав власності,
тому обґрунтовано були задоволені.

В зв'язку з викладеним, рішення
суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін, оскільки не
спростовано доводами апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Баглійського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 04 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: