АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/800/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Трюхан Г. М. УХВАЛА
24 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоТрюхан Г. М. суддівКарпенко
О. В. , Міщенко С. В. при
секретаріАнкудінова О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м.Черкаси від 6 лютого 2014
року по справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, третя особа КП «Соснівська
служба утримання будинків» Черкаської
міської ради про усунення перешкод в
користуванні квартирою та виселення та
за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання квартири
спільною частковою власністю, визнання
права власності на ? частку квартири,
Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів, -
в с т а н о в и л а :
В липні 2013 року ОСОБА_7 звернулась до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_6,
третя особа КП «Соснівська СУБ»
Черкаської міської ради, посилаючись
на те, що вона відповідно до договору
купівлі-продажу від 16 квітня 2002 року та
довідки КП «ЧООБТІ» від 1 липня 2013 року
за №4859 є власником квартири АДРЕСА_1, в
якій по сьогоднішній день проживає та є
Разом з нею в даній квартирі
зареєстрована її донька ОСОБА_8 та
відповідач ОСОБА_6, який зареєстрований
за даною адресою як піднаймач.
Відповідача вона прописала з тих
міркувань, що вони намагались створити
свою сім'єю, але їх відносини носять
лише формальний характер, оскільки
вони з відповідачем не проживають
однією сім'єю. Будь-яких
цивільно-правових угод, які б надавали
право щодо користування квартирою між
нею та відповідачем не укладалось.
Просила усунути перешкоди в
користування квартирою квартири
АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_6 зі
зняттям з реєстраційного обліку.
ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_7 про встановлення
факту проживання чоловіка та жінки
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
визнання квартири спільною частковою
власністю, визнання права власності на
? частку квартири, посилаючись на те, що
16 квітня 2002 року сторонами за спільні
кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1.
Договір купівлі-продажу було укладено
на ім'я відповідачки ОСОБА_7
ОСОБА_6 за особисті кошти було зроблено
капітальний ремонт, завдяки якому
квартира значно збільшилася у своїй
вартості. Тому вважає, що його частка в
спірній квартирі має бути визначена
пропорційно до вкладених ним коштів в
її облаштування, а також з урахуванням
грошового внеску на її придбання.
Рішенням Соснівського районного суду
м.Черкаси від 6 лютого 2014 року позов
ОСОБА_7 задоволено, в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність даного
рішення, просить його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні первісного позву ОСОБА_7 та
задоволення зустрічних позовних вимог
ОСОБА_6

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,
приходить до висновку, що апеляційні
скарги підлягають до відхилення
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України
колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення суду є законним, обґрунтованим
на зібраних по справі доказах,
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права.

Так, ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову про встановлення
факту спільного проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
права власності на частину квартири,
районний суд виходив із того, що спірні
правовідносини між сторонами у справі
виникли до набрання чинності СК
України - до 1 січня 2004 року, що
позивачем за зустрічним позовом не
надано належних і допустимих доказів
про участь у набутті спірного майна,
оскільки самі по собі факти придбання
спірного майна 16 квітня 2002 року та
спільного проживання без реєстрації
шлюбу в цей період без визначення
ступеня участі працею й коштами в
придбанні спірного житлового будинку
не можуть бути підставою для визнання
права власності на половину спірного
майна.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 25 січня 2002 року ОСОБА_7
відповідно до договору купівлі-продажу
житлового будинку було продано
житловий будинок з надвірними
спорудами, який належав їй на праві
приватної власності та знаходиться в
АДРЕСА_3

16 квітня 2002 року позивачкою відповідно
до договору купівлі-продажу квартири
придбано трикімнатну квартиру, яка
знаходиться в АДРЕСА_1. На момент
придбання квартири ОСОБА_9 в
зареєстрованому шлюбі ні з ким не
проживала.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
від 23 жовтня 2001 року шлюб між ОСОБА_6 та
його колишньою дружиною ОСОБА_10 було
розірвано.

Відповідно до чинного законодавства
забороняється встановлювати факт
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу особам, які
перебувають в офіційному шлюбі з іншою
особою.

29 жовтня 2003 року позивачка
зареєструвала за своєю адресою, як
піднаймача ОСОБА_6, що підтверджується
довідкою КП «Соснівської СУБ»
Черкаської міської ради від 4 червня 2013
року №2924. Будь-яких цивільно-правових
угод, які б надавали право щодо
користування, володіння, розпорядження
квартирою між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не
укладалось.

Відповідно до ст.. 99 ЖК України,
піднаймачі і тимчасові жильці
самостійного права на займане жиле
приміщення не набувають незалежно від
тривалості проживання. У разі відмови
звільнити займане приміщення після
припинення договору піднайму
піднаймач і члени його сім'ї підлягають
виселенню в судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення з
виконанням вимоги ч.4. ст.97 ЖК України.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7 зверталась до приватного
нотаріуса Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 з
повідомленням для ОСОБА_6 про
необхідність протягом одного місяця зі
строку одержання попередження знятись
з реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1 та звільнити квартиру, про що
свідчить копія заяви від 11 вересня 2013
рок на що дана вимога відповідачем
залишилась поза увагою.

Відповідно до п.7 Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 1995 року за №20
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» судам слід врахувати, що
відповідно до ст..55 Закону України «Про
власність» громадянин не може бути
позбавлений права власності на своє
майно, крім випадків, передбачених цим
Законом та іншими законодавчими актами
України»

Тому встановивши, що ОСОБА_7 є власником
квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 піднаймачем
вказаної квартири та членом сім'ї
позивачки не являється, суд правомірно
усунув перешкоди в користуванні
спірною квартирою, шляхом виселення
ОСОБА_6 із займаного жилого приміщення
без надання іншого жилого приміщення.
Факт наявності у ОСОБА_6 іншого житла
свідчить довідка Дубіївської
сільської ради Черкаського району
Черкаської області від 20 вересня 2013
року за №02-17/556 про перебування у його
власності житлового будинку з
надвірними спорудами та прилеглою
земельною ділянкою, які знаходяться по
АДРЕСА_4.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_6 не надав суду доказів, що спірна
квартира була придбана сторонами по
справі за спільні кошти або що це майно
придбане внаслідок їх спільної праці.

Сприятливий матеріальний стан ОСОБА_7
для придбання спірної квартири
підтверджується фактом продажу
будинку з надвірними спорудами, який
належав їй на праві приватної
власності та знаходився в с.Р.Поляна
Черкаського району та свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця, що відповідно має
стабільний заробіток.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду стосовно відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в
частині визнання факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, оскільки суду не було
надано належних доказів та достовірних
даних, що сторони пов'язані спільним
побутом, мали взаємні права та
обов'язки по веденню сторонами
спільного господарства, ведення
спільного бюджету.

Доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду суду першої
інстанції та правильності висновків
суду не спростовують.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції вірно
застосовано норми матеріального права
та ухвалено рішення з додержанням
положень чинного законодавства, а
доводи апелянта в апеляційній скарзі
були предметом розгляду в суді першої
інстанції, інших підтверджень щодо
незаконності рішення, які б давали
можливість скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення у справі апелянтом не наведені.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів судової палати,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду
м.Черкаси від 6 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя
особа КП «Соснівська служба утримання
будинків» Черкаської міської ради про
усунення перешкод в користуванні
квартирою та виселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання квартири
спільною частковою власністю, визнання
права власності на ? частку квартири -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після її
проголошення але може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з часу
проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :