Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року Ленінський районний
суд міста Луганська у складі:

Головуючого судді Золотарьова О.Ю.

при секретарі Красновській М.В., Середа
Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Луганську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі представника звернувся
до суду з вказаним позовом, посилаючись
на ту обставину, що протягом часу з 14 по
21 серпня 2012 року відповідач взяв у
Позивача в борг, тобто позичив суму, яка
складає 8900,00 гривень, що підтверджено
розписками від 14.08.2012 року на суму
5200грн., від 15.08.2012 року на суму 1200грн. і
від 21.08.2012 року на суму 2500грн.

Даними розписками не визначений термін
виконання відповідачем обов'язку щодо
повернення грошових коштів в розмірі
8900,00 грн.

25.11.2013 року позивач направив на адресу
відповідача лист-вимогу щодо
повернення грошових коштів.

В строк, встановлений листом-вимогою,
відповідач грошові кошти не повернув,
що порушує права позивача, а тому,
посилаючись на наведене та положення
Цивільного кодексу України, просив суд
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу в розмірі 8 900,00 грн. та
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В судовому засіданні представник
позивача участі не приймав, надав суду
заяву про розгляд справи в його
відсутність, проти заочного розгляду
справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не
з’явився, про місце та час розгляду
справи повідомлявся, причин неявки
суду не повідомив. Заперечень на позов
до суду не надходило.

Оскільки у справі достатньо матеріалів
про взаємовідносини сторін, суд зі
згоди позивача та його представника
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст.224
ЦПК України, на підставі наявних у
справі доказів.

Суд, перевіривши надані докази,
дослідивши матеріали справи в
сукупності, прийшов до наступного
висновку.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов’язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Встановлено, що між сторонами справи
14.08.2012 року, 15.08.2012 року та 21.08.2012 року
були укладені договори позики у формі
розписок (а.с. 4-5, 22).

Згідно умов договору від 14.08.2012 року,
ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 5200 грн.,
згідно договору від 15.08.2012 року ОСОБА_2
отримав від ОСОБА_1 1200 грн., згідно
договору від 21.08.2012 року ОСОБА_2 отримав
від ОСОБА_1 2500 грн.

Строк виконання зобов’язання у
розписках не вказано.

Таким чином, суд вважає встановленим
факт отримання відповідачем грошей,
тобто позивач свої зобов’язання за
договором виконав у повному обсязі. В
судовому засіданні з’ясовано, що кошти
у позивача відповідач у вказаній сумі
дійсно брав, було укладено договори про
суму боргу.

За змістом ч. 2 ст. 1049 ЦК України якщо
договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

25.11.2013 року представником позивача на
адресу відповідача направлено
лист-вимогу щодо повернення суми боргу
(а.с. 6, 7).

Відповідач умови договорів позики
станом на день подачі позову 23.01.2014 року
не виконав і гроші не повернув.

Суд приймає до уваги також і ті
обставини, що свої зобов’язання по
договору позики позивач виконав
повністю, термін повернення грошей
закінчився, відповідач в добровільному
порядку грошей не повертає, коштами
користується до теперішнього часу.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Оскільки відповідач не повернув у
визначений строк борг, суд вважає, що
сума боргу за договорами від 14.08.2012
року, 15.08.2012 року та 21.08.2012 року підлягає
стягненню з нього на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з
відповідача також слід стягнути на
користь позивача понесені ним і
документально підтверджені судові
витрати, а саме – судовий збір у сумі
243,60 грн. (а.с. 1).

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.3, 10, 57, 60, 88, 208, 209, 215, 218 ЦПК України,
суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг за договорами позики від 14.08.2012
року, 15.08.2012 року та 21.08.2012 року в сумі 8900
грн. (вісім тисяч дев’ятсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у сумі 243,60 грн. (двісті
сорок три гривні 60 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Ленінський районний суд м. Луганська
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Головуючий: суддя

О.Ю.Золотарьов