АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1427/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19 Корман О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Храпко В. Д. РІШЕННЯ
05 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоХрапко В. Д.
суддівБондаренко С. І. , Дмитренко М. І.
при секретаріПосипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
в с т а н о в и л а :
В січні 2014 року позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» пред'явив позов до ОСОБА_6
про стягнення заборгованості. В
обґрунтування своїх вимог вказував, що
23.07.2006 року між сторонами було укладено
кредитний договір № DNH4KR75280166,
відповідно умов якого ОСОБА_6 отримала
кредит у розмірі 2 632 грн. 50 коп. зі
сплатою відсотків за користування у
розмірі 25.08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Позивач
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання
за договором виконав в повному обсязі,
надавши відповідачу кредит у розмірі,
встановленого договором. Проте, ОСОБА_6
не виконала за вказаним договором
належним чином взяті на себе
зобов'язання. З таких підстав, ПАТ КБ
«ПриватБанк» просив суд стягнути з
ОСОБА_6 на його користь заборгованість
у розмірі 40 204 грн. 55 коп.
В березні 2014 року позивач подав до суду
заяву про зменшення позовних вимог, в
якій просив суд стягнути з ОСОБА_6 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 32 591 грн. 37 коп. та судові витрати.
Рішенням Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 03 квітня 2014 року відмовлено
повністю в позові ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
скасувати, як постановлене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія проходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги по наступних
підставах:

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
кредитний договір, укладений між
сторонами з недодержанням письмової
форми, а тому є нікчемним.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Згідно зі ст.. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного законодавства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання : чи мали
місце обставини, якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених правовідносин; чи слід
позов задовольнити або в позові
відмовити тощо.

Ухвалене у справі рішення зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Встановлено, що 23.07.2006 року між
сторонами укладений кредитний договір
№DNH4KP75280166 відповідно до умов якого банк
надав кредит у розмірі 2 632 грн. 50 коп. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25.08 % річних.

Поскільки відповідачка належним чином
не виконувала свої обов'язки, то
рішення Уманського міськрайонного
суду від 13.10.2009 року стягнуто із
відповідачки заборгованість станом на
16.09.2009 року заборгованість за кредитом
2 632 грн. 50 коп., заборгованість по
процентам 4 141 грн. 96 коп., штраф
(фіксована частина) 500 грн., штраф
(процентна складова) 338 грн. 72 коп.

Вказане рішення вступило в законну
силу і сторонами не оскаржувалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, в яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Поскільки по даній справі беруть
участь ті самі особи, то факт укладення
кредитного договору, встановлений
рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 13.10.2009 року,
не підлягає доказуванню.

Висновок суду першої інстанції про
нікчемність кредитного договору є
помилковим.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
установлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України,
зокрема ст. 599 цього Кодексу вказує на
те, що зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором або
законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
відсотків річних не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів та отримані компенсації (плати)
від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Отже, набрання законної сили рішенням
суду про стягнення боргу за
відсутності реального виконання
боржником свого зобов'язання
(добровільно чи примусово) не свідчить
про припинення договірних
правовідносин сторін не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання ним грошового зобов'язання
та не позбавляє кредитора права на
отримання процентів за користування
кредитом і пені за несвоєчасну сплату
кредиту, а також відшкодовувати
витрати від знецінення неповернутих
коштів за час до виконання рішення суду
про стягнення боргу.

При цьому кредитний договір не
розірвано і він продовжує діяти.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в п. 17 постанови від
30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що випливають із
кредитних правовідносин» роз'яснив, що
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом ( ч.
1 ст. 598 Ц України). Такі підстави,
зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604 -609
ЦК України.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Вказана правова позиція також
викладена в постанові Верховного Суду
України від 14.11.2011 року №3-11тс11, яка
відповідно до ст. 360 7 ЦПК України є
обов'язкової для усіх судів України.

Що стосується позовної давності, то суд
виходить із наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі є підставою для відмови в позові (
ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дій, що
свідчать про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебігу позовної
давності починається заново ( ч.ч. 1,3 ст.
264 ЦК України) .

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки (
ст.. 257 ЦК України) .

Для окремих видів законом встановлена
спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

За загальним правилом перебіг позовної
давності і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальну положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст. 252 -255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи ( ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Судом встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати щомісячну
сплату процентів за користування
кредитом по 23.07.2008 року. В разі
порушення умов по погашенню кредиту
позичальник сплачує банку відсотки за
користування кредитом в розмірі 6, 00 % на
місяць, розрахованих від суми залишку
непогашеної заборгованості по кредиту.

Оскільки за умовами договору погашення
кредиту і процентів повинно
здійснюватися позичальником частинами
з 21 числа кожного місяця початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

Відповідно до п.5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
терміни позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю у 5 років.

Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам є складовою кредитного
договору укладеного між сторонами.

Позичальник отримала кошти 23.07.2006 року.
Жоден платіж по кредитному договору не
вносила.

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 13.10.2009 року
стягнуто заборгованість по процентам
станом на 16.09.2009 року в розмірі 4 141 грн. 96
коп.

Після рішення суду відповідач не
погашала заборгованість по кредиту і
проценти за його користування.

Позов до суду пред'явлений 27.01.2014 року
за спливом 4 роки 3 місяці 14 днів.

Таким чином, на день звернення до суду
строк позовної давності не сплинув.

Хоча пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором значно
перевищує заборгованість за кредитним
суд позбавлений можливості на її
зменшення відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК
України.

Пленум Вищого спеціалізованого суду із
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 27 постанови від 30 березня 2012
року № 5роз'яснив, що положення частини
3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з ч. 2
ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову
природу.

Відповідач не заявив клопотання про
застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Таким чином, з відповідачки підлягає до
стягнення заборгованість за кредитним
договором станом на 15.01.2014 року в сумі 32
591 грн. 37 коп., із них заборгованість по
процентам за користування кредитом - 8
225 грн. 27 коп., пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язання за договором - 22
814 грн. 13 коп., штраф (процентна складова)
1 551 грн. 13 коп.

Також підлягають до стягнення судові
витрати в сумі 526 грн. 93 коп. (325,91 +201,02).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314. 316 ЦПК України ,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 03 квітня 2014 року скасувати.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» - 32 591
грн. 37 коп. заборгованість за кредитним
договором і 526 грн. 93 коп. судових
витрат.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з часу
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :