Справа № 373/4/14-ц Головуючий у І
інстанції Овдієнко К.М.Провадження №
22-ц/780/3447/14 Доповідач у 2 інстанції
Журба C.О.Категорія 51
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі Лопатюк
В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Національного історико-етнографічного
заповідника «Переяслав» на рішення
Переяслав - Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 24 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Національного
історико-етнографічного заповідника
«Переяслав», третя особа ОСОБА_3 про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом та
просила скасувати наказ № 124-ОС від 09
грудня 2013 року про звільнення її з
10.12.2013 року з роботи на підставі п.1 ст. 40
КЗпП України, поновити її на посаді
молодшого наукового співробітника
науково-дослідного відділу Музею хліба
національного історико-етнографічного
заповідника «Переяслав», стягнути з
НІЕЗ «Переяслав» на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 11 грудня 2013 року до дня
поновлення на роботі, а також стягнути
моральну шкоду у розмірі 6 000,00 грн. Свої
вимоги обґрунтувала тим, що відповідач
звільнив її з роботи без законних на те
підстав, оскільки процедура її
звільнення проведена без дотримання
вимог чинного законодавства.
Зазначала, що у зв'язку із скороченням
штату їй запропонували нерівнозначні
посади: секретаря директора з неповним
робочим днем - 0,5 ставки або тимчасову
посаду (на час перебування основного
працівника в декретній відпустці)
музейного доглядача музею «Поштова
станція», на які вона не могла
погодитися. Крім того вважає, що у
зв'язку з незаконним звільненням з
роботи їй заподіяна моральна шкода, яку
вона оцінила у 6 000 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 24 лютого 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Скасовано наказ №
124-ОС від 09 грудня 2013 року, позивача
поновлено на посаді молодшого
наукового співробітника
науково-дослідного відділу музею Хліба
НІЕЗ «Переяслав», стягнуто з НІЕЗ
«Переяслав» на користь ОСОБА_2 середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 11 грудня 2013 року по 24 лютого 2014
з урахуванням одержаної нею вихідної
допомоги при звільненні у розмірі 7 894
грн. 09 коп. В іншій частині позовних
вимоги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення
яким стягнути з відповідача на її
користь 15 681 гр. 65 коп. заробітної плати
за час вимушеного прогулу, та моральну
шкоду, в розмірі - 6 000 грн., в решті
рішення суду просила залишити без змін.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовувала
тим, що в даному випадку при обрахунку
компенсації за час вимушеного прогулу
мають враховуватися не робочі а
календарні дні, відтак кількість днів
складає 77, тому при середньоденній
заробітній платі 219 грн. 40 коп. сума
стягнення станом на 24 лютого 2014 року
має складати в загальному розмірі 16893
грн. 80 коп. З урахуванням виплаченої
вихідної допомоги суд першої інстанції
мав стягнути на її користь 15 681 грн. 65
коп. Також вважає, що суд безпідставно
відмовив у стягненні моральної шкоди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
НІЕЗ «Переяслав» також подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
порушення судом норм процесуального
права та не повне з'ясування обставини,
що мають значення для її вирішення,
просив рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволені позову відмовити. Зазначав,
що жодного порушення вимог закону при
звільненні позивача з роботи ними
допущено не було.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
наступних висновків:

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції виходив зокрема з того, що
метою змін в організації та умовах
праці відповідача, а саме скорочення
посади молодшого наукового
співробітника Музею хліба, було
звільнення саме позивача з посади, яку
вона обіймала, у зв'язку з чим такі
зміни є незаконними. Колегія суддів
апеляційного суду Київської області не
може погодитися з наведеними
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони є необґрунтованими та не
підтверджуються об'єктивними
обставинами справи. При цьому суд не
має втручатися у внутрішню діяльність
господарюючого суб'єкта, який сам має
визначати доцільність та
обґрунтованість тих чи інших змін у
його внутрішній будові. В даних суд має
лише перевірити те, щоб при проведенні
таких змін не були порушені захищені
законом права третіх осіб, зокрема
працівників такого суб'єкта. Крім того,
висновки суду першої інстанції про
незаконність проведеної зміни в
організаційній структурі відповідача
виходять за межі позовних вимог і не
можуть бути предметом дослідження
даної справи.

В якості іншої підстави для визнання
звільнення позивача незаконним суд
першої інстанції визнав порушення
встановленої законом процедури
звільнення позивача, зокрема
звільнення її без згоди на це
профспілки, членом якого є позивач.
Колегія суддів апеляційного суду в
повній мірі погоджується з позицією
суду першої інстанції з цього приводу.
Хоча чинне законодавство, зокрема ст. 43
КЗпП України, й дозволяє звільнення
працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 вказаного
кодексу у разі прийняття профспілкою
рішення про відмову в наданні згоди на
це, таке звільнення можливе лише у разі,
якщо рішення профспілки є
невмотивованим. В даному випадку
профспілковий орган двічі
проаналізував підстави, якими
роботодавець обґрунтовував
необхідність звільнення позивача, та
двічі прийняв рішення про відмову в
наданні згоди на це, зазначивши мотиви
прийнятого рішення. Не зважаючи на це
роботодавець провів звільнення
позивача. При цьому належного
обґрунтування підстав, з яких він
вважає відмову профспілки
невмотивованою, так приведено й не
було. За таких умов дії роботодавця
суперечать встановленій законом
процедурі та мають бути визнані
незаконними, що і зробив суд першої
інстанції.

З урахуванням викладеного колегія
суддів приходить до висновку про те, що
посилання апеляційної скарги
Національного історико-етнографічного
заповідника «Переяслав» на законність
проведеного звільнення позивача не
відповідають дійсності. За таких умов
апеляційна скарга відповідача не може
бути задоволена. Критично відноситься
колегія суддів й до посилань ОСОБА_2 на
невірне обрахування суми компенсації
за час вимушеного прогулу. Розрахунки
суду першої інстанції з цього приводу,
викладені у оскаржуваному рішенні,
відповідають вимогам закону та
обставинам справи, з ними погоджується
й колегія суддів апеляційного суду та
не вбачає підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції в
цій частині.

В той же час колегія суддів не може
погодитися з позицією суду першої
інстанції в частині позовних вимог про
стягнення на користь позивача завданої
їй моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній чи
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини. У відповідності
до положень ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода серед іншого
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого
або позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування. Розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди маж визначатися залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

В даному випадку, визнаючи той факт, що
незаконними діями відповідача були
порушені права позивача, для
відновлення яких їй довелося докладати
значних зусиль, що стало причиною її
моральних страждань, колегія суддів
погоджується з вимогами позивача про
необхідність відшкодування такої
моральної шкоди. В той же час колегія
суддів визначений позивачем розмір
відшкодування такої шкоди вважає
завищеним та таким, що не відповідає
дійсним обставинам справи, відтак дана
вимога підлягає задоволенню частково,
а саме у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 256, 259, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Національного
історико-етнографічного заповідника
«Переяслав» відхилити, а апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Переяслав - Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 24 лютого 2014 року в частині відмови в
задоволенні позовної вимоги про
стягнення моральної шкоди скасувати,
ухвалити в даній частині нове рішення,
яким стягнути з Національного
історико-етнографічного заповідника
«Переяслав» на користь ОСОБА_2 1000,00
(одну тисячу) грн. в якості
відшкодування спричиненої моральної
шкоди. В решті рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
його проголошення.

Головуючий

Судді