22-ц/773/621/14 Головуючий у 1 інстанції:
Пушкарчук В.П. Категорія: 46 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Захаровій Н.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 6 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

13 грудня 2013 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя. Позовні
вимоги мотивувала тим, що з початку 1997
року між ними склалися відносини, що
притаманні подружжю. В період цих
відносин сторони проживали разом, вели
спільне господарство. 23 жовтня 1999 року
відділом РАГСу Луцького
міськвиконкому між сторонами
зареєстровано шлюб. Від спільного
шлюбу народився син - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 3 червня 2013 року шлюб між
сторонами розірвано.

За час проживання однією сім'єю без
юридичного оформлення (з 1997 року по 1999
рік) та перебування в шлюбі (з 1999 року по
2013 рік) сторони набули спільне майно,
яке складається з квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/3
частини квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2.

Оскільки між подружжям не досягнуто
згоди щодо поділу майна, яке було
придбано ними в період шлюбу та
спільного проживання, тому позивач
просила суд провести розподіл
спільного майна наступним чином:
виділити ОСОБА_2 1/6 частину квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та 1/3
частину квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1; виділити ОСОБА_4 1/6
частину квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 та 2/3 частини квартири,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 6 березня 2014
року з урахуванням виправлень,
внесених ухвалою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 7 квітня 2014 року, позов
задоволено частково.

Постановлено виділити ОСОБА_4 на праві
приватної власності 1/2 частину
квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі
1560,68 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення і неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 6 березня 2014
року та постановити нове, яким в позові
відмовити повністю.

В судовому засіданні відповідач та
його представник, кожен окремо,
підтримали подану апеляційну скаргу.

Представник позивача заперечив
апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача та представника
відповідача, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких мотивів.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що
квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами по
справі в період шлюбу і є спільною
сумісною власністю подружжя. 1/3 частина
квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на
праві особистої приватної власності, а
тому поділу не підлягає.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

23 жовтня 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4
уклали шлюб, який зареєстровано
відділом РАГСу Луцького
міськвиконкому (а.с. 5). Від спільного
шлюбу народився син - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6). Згідно рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 3 червня 2013 року
шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7).

На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 23 липня 1998
року квартира АДРЕСА_2 належить на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 22).

Рішенням виконавчого комітету Луцької
міської ради від 28 грудня 2000 року № 665
оформлено право власності на 2-кімнатну
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (а.с. 36). 28
грудня 2000 року ОСОБА_2 видане свідоцтво
про право власності на вказану
квартиру, яка зареєстрована Волинським
обласним бюро технічної
інвентаризації 1 лютого 2002 року (а.с. 37).

Згідно відміток у будинковій книзі в
квартирі АДРЕСА_1 з 11 жовтня 2002 року
зареєстровані сторони по справі -
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_5

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Суд першої інстанції зробив висновок
про те, що між сторонами з початку 1997
року склалися відносини, що притаманні
подружжю. В період цих відносин сторони
проживали разом без реєстрації шлюбу.
Проте такий висновок суд зробив без
посилання на будь-які докази, що
підтверджують зазначену обставину.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України
(який був чинний на час виникнення
спірних правовідносин) майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю.

Згідно ст. 24 КпШС України майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них. Кожний з
подружжя самостійно володіє,
користується і розпоряджається
належним йому роздільним майном.

З матеріалів справи вбачається, що 22
грудня 1995 року між ОСОБА_7 та
Управлінням капітального будівництва
Луцького міськвиконкому було укладено
договір № 413 про пайову участь в
будівництві житла, згідно якого
Управління капітального будівництва
Луцького міськвиконкому зобов'язалось
надати ОСОБА_7 2-кімнатну квартиру у
108-квартирному житловому будинку
АДРЕСА_6 (а.с. 38, 39).

Згідно довідки, виданої ОСОБА_7
Управлінням капітального будівництва
Луцького міськвиконкому 21 травня 1996
року за вихідним № 231-4/3, в рахунок
дольової участі будівництва
108-квартирного житлового будинку
АДРЕСА_6 було одержано кошти в сумі
крб. (а.с. 40), що також
підтверджується копіями платіжних
документів, наявних в матеріалах
справи про внесення коштів за житло
ОСОБА_7 (а.с. 41-43).

1 вересня 1999 року між ОСОБА_2 та
Управлінням капітального будівництва
Луцького міськвиконкому укладено
договір № 941 про пайову участь в
будівництві житла, згідно якого
Управління капітального будівництва
Луцького міськвиконкому зобов'язалось
надати ОСОБА_2 2-кімнатну квартиру у
184-квартирному житловому будинку
АДРЕСА_7 (а.с. 33, 34).

Із листа Управління капітального
будівництва Луцького міськвиконкому
від 14 вересня 1999 року за вихідним № 463/1/5
вбачається, що згідно письмової заяви
ОСОБА_7 від 25 серпня 1999 року кошти,
оплачені ним в рахунок пайової участі у
будівництві 108-квартирного житлового
будинку АДРЕСА_6 згідно договору № 413
від 22 грудня 1995 року зараховані в
оплату по договору пайової участі № 941
від 1 вересня 1999 року, укладеному з
ОСОБА_2 на будівництво 2-кімнатної
квартири у 184-квартирному житловому
будинку АДРЕСА_7 (а.с. 85).

Факт сплати коштів саме в такому
порядку підтвердив вітчим відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в письмових поясненнях,
що містяться в матеріалах справи (а.с.
88-90).

Як вбачається з довідки, виданої ОСОБА_2
Управлінням капітального будівництва
Луцької міської ради 21 травня 2013 року
за вихідним № 217, згідно договору про
пайову участь в будівництві житла від 1
вересня 1999 року № 941 вартість
2-кімнатної квартири АДРЕСА_7 повністю
сплачена в термін до 21 вересня 1999 року
(а.с. 35).

На підставі наведених доказів судом
встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_2 на праві особистої
приватної власності, оскільки її
вартість була повністю сплачена до
вступу сторін у шлюб.

Виходячи з вищевикладеного, рішення
суду першої інстанції в частині
виділення позивачу на праві приватної
власності 1/2 частини вказаної квартири,
у зв'язку з неповним з'ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням норм
матеріального права, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові в цій частині.

Суд першої інстанції відмовив в позові
в частині поділу 1/3 частини квартири
АДРЕСА_2 і відповідач фактично в
апеляційній скарзі не наводить
будь-яких доводів щодо незаконності
рішення суду в цій частині, хоча й не
зазначає, що оскаржує рішення лише
частково. Тому рішення суду першої
інстанції в частині решти позовних
вимог підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
підлягає скасуванню рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
судового збору з відповідача. З
позивача на користь відповідача слід
стягнути 780,25 грн. судових витрат по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 6 березня 2014
року в даній справі в частині виділення
ОСОБА_4 на праві приватної власності 1/2
частини квартири, що знаходиться у м.
Луцьку по АДРЕСА_1 та в частині
стягнення судових витрат скасувати і
ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в частині
виділення ОСОБА_4 на праві приватної
власності 1/2 частини квартири, що
знаходиться у АДРЕСА_1 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 780
(сімсот вісімдесят) грн. 25 коп. судових
витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді