Справа № 0907/2-4251/2011
Провадження № 22-ц/779/732/2014
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів
Васильковського В.М., Фединяка В.Д.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: апелянта ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, його представника
ОСОБА_1,

представника ПАТ «Укрсоцбанк» Опалька
П.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа без самостійних
вимог на стороні відповідача ПАТ
«Укрсоцбанк» про поділ спільного майна
подружжя, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського
міського суду від 03 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_4, третя особа без самостійних
вимог на стороні відповідача ПАТ
«Укрсоцбанк» про поділ спільного майна
подружжя. В обгрунтування своїх вимог
посилалась на те, що перебуваючи з
19.01.2001 року по 21.09.2011 рік в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
придбали рухоме та нерухоме майно, яке
є спільною власністю подружжя.
Оскільки поділити майно в
добровільному порядку сторони не
можуть, позивач просила поділити майно,
що на її думку є спільною сумісною
власністю. Зокрема визнати за нею право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, виділивши їй у користування
перший рівень квартири (дві житлові
кімнати, кухню, передпокій, санвузол та
балкон) та одну житлову кімнату другого
рівня); покласти обов'язок на
відповідача по сплаті залишку по
кредиту, отриманого в ПАТ « Укрсоцбанк»
по договору 24.04.2007р. в повній сумі його
залишку на день постановлення рішення;
стягнути грошове відшкодування за
відчуження без згоди позивача об'єктів
нерухомого майна, розташованих по
АДРЕСА_2 в розмірі 1/2 їх дійсної
вартості, а саме 2528432,50грн.; стягнути
грошове відшкодування за самовільне
використання коштів, внесених
відповідачем до статутних капіталів
(фондів) господарських товариств, сума
відшкодування складає 95700грн.;
присудити їй половину отриманого
відповідачем страхового відшкодування
за втрачений автомобіль «Lexus LX 470» 2006р.в.
д.н.з. НОМЕР_1 - 100724,23 грн.; визнати право
власності на 1/2 частину земельної
ділянки площею 0,15га., яка знаходиться в
урочищі Перевал с. Ворохта,
Івано-Франківської області; речі
домашньої обстановки та побуту (меблі,
побутова техніка, обладнання тощо) на
загальну суму 143700,00 грн., розділити між
подружжям відповідно до їх
розташування та знаходження у кімнатах
спірної квартири.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 03 лютого 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа
без самостійних вимог на стороні
відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» про поділ
спільного майна подружжя - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неповне з'ясування судом обставин
справи, та на порушення норм
матеріального і процесуального права.
На думку апелянта відмовляючи повністю
в задоволенні позову суд першої
інстанції прийшов до невірного
висновку щодо правового режиму
власності конкретних речей. Зокрема,
квартира АДРЕСА_1 куплялась для
спільного проживання сторін,
обладнувалась за спільні кошти
подружжя, з врахуванням інтересів
неповнолітньої дитини. Факт
приналежності вказаної квартири до
спільного сумісного майна подружжя
підтверджується рішенням
Івано-Франківського міського суду від
29.04.2010 року. Та обставина, що обов'язок
по сплаті кредиту за квартиру за
рішенням Івано-Франківського міського
суду від 04.02.2013 року повністю покладена
на відповідача, на думку апелянта,
жодним чином не змінює правового
режиму спільної сумісної власності
квартири.

Судом також не враховано, що земельна
ділянка для ведення особистого
селянського господарства площею 0,1500
га. в ур. Перевал, смт. Ворохта
Яремчанської міськради придбавалась
за спільно набуті в шлюбі кошти
подружжя, та в інтересах сім'ї. На
придбання такої ділянки апелянт
надавала нотаріально-посвідчену згоду.
Судом не встановлено та не доведено, що
позика отримана відповідачем, була
спрямована саме на купівлю вказаної
земельної ділянки, а відтак відсутній
зв'язок між позиченими коштами і тими,
що оплачені за придбання земельної
ділянки.

Також зазначає, що відмовляючи в
присудженні грошового відшкодування
за частку нежитлових приміщень, суд
першої інстанції не врахував положень
викладених у рішенні Конституційного
Суду України від 19.09.2012 року по справі
№17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення
положення ч1. ст. 61 СК України, що
статутний капітал та майно приватного
підприємства, сформовані за рахунок
спільної сумісної власності подружжя,
є об'єктом їх спільної сумісної
власності.

На думку ОСОБА_2, суд першої інстанції
не дослідив і не врахував того, що
страхове відшкодування в сумі 201 448,46
грн., за втрачений автомобіль «Lexus LX 470»
2006р.в. д.н.з. НОМЕР_1 було самостійно
привласнено відповідачем в 1 кварталі
2009 року, тобто під час перебування в
шлюбі.

Що стосується рухомого майна, то на
думку апелянта, речі домашнього вжитку
є окремими об'єктами власності, існують
та використовуються незалежно від їх
розташування та місцезнаходження у
житлових приміщеннях, а тому
підлягають поділу між подружжям як
самостійні речі.

Крім того, ОСОБА_2 вказує, на порушення
судом норм процесуального права,
зокрема, вважає, що суд безпідставно
відхилив її заяву про відвід судді.

З цих підстав, рішення суду першої
інстанції ОСОБА_2 просила скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник доводи апеляційної скарги
підтримали, просили про її задоволення.

ОСОБА_4 та його представник доводи
апеляційної скарги заперечили, рішення
суду вважають законним та
обґрунтованим.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» доводи
апеляційної скарги в частині, що
стосуються квартири АДРЕСА_1 заперечив,
просив про її відхилення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, доводи представників,
дослідивши письмові матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Стосовно доводів ОСОБА_2 про
безпідставне відхилення її заяви про
відвід судді, слід зазначити наступне.

Підстави для відводу судді визначені у
ст. 20 ЦПК України. Постановляючи ухвалу
від 30.01.2014 року суд констатував, що
жодної з підстав, визначених
законодавцем і які унеможливлюють
розгляд справи визначеним складом суду
не встановлено.

Зважаючи на те, що питання заявленого
відводу було вирішено судом відповідно
до вимог ст.ст. 20, 24 ЦПК України, то суд
обґрунтовано продовжив розгляд справи
у тому ж складі.

По суті спору встановлено, що сторони у
справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 19.01.2001 року по
21.09.2011 року.

Виходячи із приписів ст. 60 СК України,
факт реєстрації шлюбу в державних
органах РАЦС тягне за собою
встановлення презумпції виникнення
спільної сумісної власності на майно,
набуте подружжям під час дії
зареєстрованого шлюбу. Дана презумпція
може бути спростована законом або
договором.

Разом з тим, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. При визначенні майна, яке
підлягає поділу, необхідно з'ясовувати,
коли саме сторони припинили ведення
спільного господарства, обсяг
спільного майна, нажитого на час
припинення ведення спільного
господарства, джерела придбання цього
майна, наявність боргів подружжя за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї. Про це, зокрема, зазначено у п.п. 23,
24 постанови №11 Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007р.

Встановлено, що предметом спору стали:
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 146,1
кв.м.; право позивача на грошове
відшкодування за відчуженні об'єкти
нерухомого майна, розташовані по
АДРЕСА_2, виходячи з їх дійсної
вартості; право на відшкодування
половини коштів, внесених відповідачем
до статутних капіталів (фондів)
господарських товариств (95700грн.) та
половину отриманого відповідачем
страхового відшкодування за втрачений
автомобіль «Lexus LX 470» 2006р.в. д.н.з. НОМЕР_1
на суму 100724,23 грн.; право власності на 1/2
частину земельної ділянки площею 0,15га.,
яка знаходиться в урочищі Перевал с.
Ворохта, Івано-Франківської області;
речі домашньої обстановки та побуту
(меблі, побутова техніка, обладнання
тощо) на загальну суму 143700,00 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що квартира АДРЕСА_1, загальною площею
146,1 кв.м., вартістю 580750,00 грн. була
придбана 24.04.2007 року за кошти, отримані
ОСОБА_4 в кредит від ПАТ «Укрсоцбанк»
(Договір кредиту №1110-22/340 від 24.04.07р.).
Відповідно до умов Договору від 24.04.2007р.
спірна квартира є предметом іпотеки і
сторони зазначену обставину в судовому
засіданні не спростовували.

Відповідно до рішення
Івано-Франківського міського суду від
04.02.2013р. задоволено позов ПАТ
«Укрсоцбанк» та звернено стягнення на
цю квартиру у зв'язку з заборгованістю
на суму 877 245 грн. за вищезазначеним
кредитним договором.

Як заявили самі сторони в засіданні
суду апеляційної інстанції, рішення
суду ними не оскаржувалося і на даний
час вступило в законну силу.

Зважаючи на особисті зобов'язання
ОСОБА_4 перед банком та з огляду на
роз'яснення, що надані у п. 25 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
спірна квартира не підлягає поділу як
об'єкт права спільної сумісної
власності подружжя.

З приводу вимог ОСОБА_2 про стягнення
грошового відшкодування за відчужені
без її згоди об'єкти нерухомого майна,
що розташовані по АДРЕСА_2, виходячи з 1/2
їх дійсної вартості - 2528432,50грн., то слід
зазначити наступне.

Нежитлові приміщення, що знаходяться в
АДРЕСА_2, зокрема, право власності на
них, вже були предметом спору між цими ж
сторонами. Так, рішенням
Івано-Франківського міського суд від
04.04.2013 року відмовлено ОСОБА_2 в позові
до ОСОБА_4, приватного підприємства
«Параклуб», виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Івано-Франківського обласного бюро
технічної інвентаризації про визнання
незаконним рішення № 55 від 18.02.2010 року
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради про
оформлення права власності на нерухоме
майно за юридичною особою приватним
підприємством «Параклуб», скасування
свідоцтва від 12.04.2010 року приватного
підприємства «Параклуб» про право
власності на нежитлові приміщення, що
знаходяться в АДРЕСА_2, скасування
державної реєстрації права власності
приватного підприємства «Параклуб» на
нежитлові приміщення, що знаходяться в
АДРЕСА_2, та визнання права власності на
1/2 частку нежитлових приміщень - по
літері А, адміністративно-виробничих
приміщень №№ 1-19, №22-34, № 35-42, загальною
площею 1154,6 кв.м., складське приміщення,
загальною площею 200,3 кв.м., зазначене на
плані літерою «В», складське
приміщення, загальною площею 200,4 кв.м.,
зазначене на плані літерою «Г», що
знаходяться в АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, встановлені
рішенням Івано-Франківського міського
суд від 04.04.2013 року мають преюдиційне
значення при вирішення спору у цій
частині вимог ОСОБА_2

Вимагаючи грошової компенсації у
цінах, що дійсні на час розгляду справи
судом - 2528432 грн. 50 коп. позивач
вказувала не те, що відчуження майна
здійснено без її згоди.

Разом з тим, таке твердження позивача
спростовується вищезгаданим рішенням
Івано-Франківського міського суд від
04.04.2013 року. Так, відмовляючи у позові
ОСОБА_2, суд виходив з того, що правочин
(передачу ОСОБА_4 спірних приміщень ПП
«Параклуб») слід вважати таким, що
вчинений за взаємною згодою подружжя,
оскільки передання ОСОБА_7 майна у
власність приватного підприємства
«Параклуб», як правочин не визнаний
недійсним за зверненням до суду ОСОБА_2
Далі суд зазначав про відсутність
порушення відповідачами права
позивача на частину майна у спільній
сумісній власності, оскільки
встановлена обставина взаємної згоди
подружжя на відчуження такого майна
зумовила відсутність підстав для
визнання порушення права ОСОБА_2 на
частину спільного майна подружжя за
відсутності визнання правочину щодо
його відчуження недійсним, у зв'язку з
чим це право не порушене та не потребує
захисту і відновлення.

З такими висновками суду першої
інстанції погодився і Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ, який
після перегляду справи у касаційній
інстанції, ухвалою від 02.10.2013 року
залишено в силі рішення
Івано-Франківського міського суд від
04.04.2013 року.

У разі використання одним із подружжя
спільного майна усупереч ст. 65 СК інший
із подружжя має право на компенсацію
вартості його частки. Така позиція,
зокрема, висловлена і у п. 28 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року N 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя».

Оскільки порушень вимог ст. 65 СК
України судом встановлено не було, то,
відповідно, відсутні і правові
підстави для задоволення вимог ОСОБА_2
у цій частині.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про
стягнення грошового відшкодування за
самовільне використання інших коштів,
то суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що кошти внесені під час
шлюбу відповідачем до статутних
капіталів (фондів) господарських
товариств, зокрема, «БУКОВИНАЖИТЛОБУД»
та ТОВ «ТРИГЛАВ» не є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

У п.28 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» з цього приводу роз'яснено,
що виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК,
якщо вклад до статутного фонду
господарського товариства зроблено за
рахунок спільного майна подружжя, в
інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не
є учасником товариства, має право на
поділ одержаних доходів. У разі
використання одним із подружжя
спільних коштів всупереч ст. 65 СК інший
із подружжя має право на компенсацію
вартості його частки.

Разом з тим, передача майна чи грошових
коштів господарському товариству
одним з його учасників, за своєю суттю є
правочином.

Тому, якщо предметом такого правочину є
майно, яке належить особам на праві
спільної сумісної власності, то
відповідно до частини другої статті 369
ЦК вважається, що правочин вчинений за
згодою всіх співвласників. За
відсутності такої згоди інші
співвласники відповідно до частини
четвертої статті 369 ЦК можуть
пред'явити позов про визнання такого
правочину недійсним (ч. 4 ст. 369 ЦК
України).

Оскільки у судовому порядку такі
правочини (внесення ОСОБА_4 коштів до
статутних фондів господарських
товариств) недійсними не визнані, то
правових підстав для стягнення на
користь ОСОБА_2 грошової компенсації в
сумі 95700грн. суд першої інстанції також
не мав.

Судом першої інстанції також правильно
встановлено, що у 2008 році за кредитні
кошти ( сума кредиту складала 46800
доларів США) було придбано автомобіль
LEXUS LX- 470, 2006 р.в.

Згідно листа ПАТ «Страхова компанія
«АХА Страхування» від 23.01.2014р., страхове
відшкодування в сумі 372 717,23 грн. 07 липня
2009 року перераховано безпосередньо на
рахунок АТ «Індекс-Банк»
(кредитора-банка вигодонабувача по
договору страхування).

Крім цього, за інформацією ПАТ «СК
«УСГ», що надана вже в процесі розгляду
справи апеляційним судом, крім
вищезазначеного мали місце ще й інші
страхові випадки (загальна виплата
склала 201 448 грн.), страхові
відшкодування за якими також були
перераховані АТ «Індекс-Банк», як
вигодо набувачу ( т.3 а.с. 187).

Сама ОСОБА_2 в суді апеляційної
інстанції не заперечувала тієї
обставини, що угону автомобіля
передував інший страховий випадок -
пошкодження автомобіля шляхом підпалу.

Слід також зазначити, що за своєю
правовою природою страхове
відшкодування є страховою виплатою,
яка здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку (ст. 9 Закону України
«Про страхування»), а отже і не може
розглядатися як отриманий одним з
подружжя дохід, що підлягає поділу.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції стосовно правового режиму
іншого майна - земельної ділянки площею
0,15 га. в смт. Ворохта, урочище Перевал
Яремчанської міськради та майна
домашнього вжитку, що знаходиться у
квартирі АДРЕСА_1.

Встановлено, що 07.06.2007 року на підставі
Договору купівлі-продажу ОСОБА_4
придбано земельну ділянку площею 0,15 га.
в смт. Ворохта, урочище Перевал
Яремчанської міськради для ведення
особистого селянського господарства.
Вартість земельної ділянки згідно
Договору купівлі-продажу складала 46700,00
грн. і зазначеного сторони не
спростовують.

Разом з тим, висновок суду про те, що
ділянка була придбана ОСОБА_4, як
особисте майно, не в інтересах сім'ї, не
ґрунтується на законі та наявних в
матеріалах справи доказах.

Так, 31.05.2007 року, тобто перед укладенням
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, ОСОБА_2 надавала нотаріально
посвідчену згоду на придбання майна
ОСОБА_4 за спільно набуті в шлюбі кошти.
Будь-яких цивільно-правових угод (як це
визначає Сімейний Кодекс України,
зокрема ст. 64) щодо правового режиму
цього майна сторони не укладали.

Отже, виходячи з презумпції виникнення
спільної сумісної власності на майно,
набуте подружжям під час дії
зареєстрованого шлюбу (ст. 60 СК України)
земельна ділянка є спільним майном
подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Таким чином вимоги ОСОБА_2 про визнання
за нею права власності на 1/2 частину
земельної ділянки площею 0,15га., яка
знаходиться в урочищі Перевал с.
Ворохта, Івано-Франківської області (
кадастровий номер :20:004:0096) є
підставними.

Що ж до доводів відповідача про
придбання земельної ділянки за
позичені кошти, то такі не заслуговують
на увагу.

Виходячи з приписів ст. 65 СК України при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

Крім цього, як роз'яснив у п 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 11
від 21.12.2007р. «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» при поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Зважаючи на це, ОСОБА_4 не позбавлений
можливості вимагати від ОСОБА_2 сплати
половини суми боргу.

Стосовно майна домашнього вжитку, яке
знаходиться у квартирі АДРЕСА_1, то
колегія суддів не може погодитися з
висновком суду про те, що воно не
підлягає поділу з огляду на те, що
поділу не підлягає квартира.

З цього приводу слід зазначити
наступне.

Майно домашнього вжитку є самостійним
об'єктом поділу, оскільки є рухомим і,
крім свого розташування у певних
приміщеннях квартири, жодним чином не
пов'язано з самою квартирою АДРЕСА_1.

Вирішуючи питання щодо обсягу цього
майна, колегія суддів виходить з
наявного документально підтвердженого
його переліку, що в часі максимально
наближений до розірвання шлюбу між
сторонами - акту опису й арешту майна
від 03.11.2011 року, що складений Державною
виконавчою службою
Івано-Франківського МУЮ у квартирі
АДРЕСА_1 ( т.3 а.с. 48-49).

Що ж до переліку майна, який наданий
самою ОСОБА_2 станом на лютий 2014 року, то
такий заперечується ОСОБА_7 з огляду на
придбання частини переліченого у ньому
майна вже після розірвання шлюбу.

Зважаючи на необхідність встановлення
вартості майна у дійсних цінах на час
його поділу, то враховується
пропозиція позивача щодо таких цін,
оскільки ОСОБА_4 такі не спростовані, як
і не запропоновано іншої оцінки.

За переліком майна, що наданий ОСОБА_2
значиться два телевізори «Samsung» різної
вартості - 3 099 та 7 999 грн.

До переліку майна, визначеного судом
включається телевізор вартістю 3 099
грн., оскільки його придбання
підтверджено фіскальним чеком
відповідного періоду (т.3, а.с. 26).

До переліку майна, визначеного судом
включається також холодильник «Bosch»
вартістю 10 000грн, придбання якого під
час шлюбу не оспорюється стороною
відповідача та підтверджується копією
з технічного паспорта на виріб.

Таким чином підлягає поділу наступне
майно домашнього вжитку, що придбано
сторонами за час шлюбу:

- меблі кухонні ( робоча зона) - 27 612
грн. ;

- кухонний стіл та 6 стільців - 5 014
грн.;

- вмонтовані варочна поверхня
«Franke» та електрична духовка «Ariston» -
(3937+2939) 6 876 грн.;

- посудомийна машина «Beko»- 4 299 грн.;

- холодильник «Bosch»- 10 000грн;

- телевізор «Sony» (сірий)- 4 599 грн.;

- кутовий сервант (біло-бежевий)- 2
187 грн.;

- м'яка частина: 2 дивани і крісло (
фіолетового кольору) 6 406 грн.;

- телевізор «Samsung» (чорний)- 3 099 грн.;

- меблева стінка (біло-бежева)- 4 639
грн.;

- комп'ютер ( сист. блок, монітор,
клавіатура, колонки)- 4 586 грн.;

- радіо- телефон «Panasonic»- 549 грн.;

- телевізор «Sharp» (чорний) - 3 444 грн.;

- ліжко- 5 523 грн.;

- туалетний столик з дзеркалом- 2
054грн.;

- пральна машина «Bosch» 6519 грн,

а всього майна на суму 97 406 грн.

Що стосується майна, яке
знаходиться у дитячій кімнаті, то
сторони зазначають, що вважають таке
власністю своєю доньки. Це майно не
було відображено також у акті опису й
арешту майна від 03.11.2011 року, позивач,
надаючи загальний перелік майна, його
оцінку не вказувала.

Таким чином, між сторонами
підлягає майно домашнього вжитку на
суму 97 406 грн., тобто кожній з сторін
слід виділити по ?, або на суму 48703 грн.

Зважаючи на побажання позивача,
враховуючи функціональне призначення
майна та відповідно до наданої його
оцінки та з врахуванням положень ч.3 ст.
70 СК України, ОСОБА_2 слід виділити
наступне майно:

- меблі кухонні ( робоча зона) - 27 612
грн. ;

- кухонний стіл та 6 стільців - 5 014
грн.;

- вмонтовані варочну поверхню
«Franke» та електричну духовку «Ariston» -
(3937+2939) 6 876 грн.;

- посудомийну машину «Beko»- 4 299 грн.;

- холодильник «Bosch»- 10 000грн,

а всього на суму 53 801 грн.

Інше майно:

- телевізор «Sony» (сірий)- 4 599 грн.;

- кутовий сервант (біло-бежевий)- 2
187 грн.;

- м'яка частина: 2 дивани і крісло (
фіолетового кольору) 6 406 грн.;

- телевізор «Samsung» (чорний)- 3 099 грн.;

- меблева стінка (біло-бежева)- 4 639
грн.;

- комп'ютер ( сист. блок, монітор,
клавіатура, колонки)- 4 586 грн.;

- радіо- телефон «Panasonic»- 549 грн.;

- телевізор «Sharp» (чорний) - 3 444 грн.;

- ліжко- 5 523 грн.;

- туалетний столик з дзеркалом- 2
054грн.;

- пральна машина «Bosch» 6519 грн,

а всього на суму 43 605 грн. слід виділити
ОСОБА_4

Відповідно до ч.1, 2 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин, розглянувши справу в
межах заявленого позову та в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів Апеляційного суду приходить до
висновку, що рішення судом першої
інстанції постановлене з порушенням
вимог матеріального права, а тому воно
підлягає до скасування.

По суті встановленого слід ухвалити
нове рішення про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2

Розподіл судових витрат між сторонами
слід провести з врахуванням вимог
ст.ст. 79, 80, 88 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного та ст.ст. 60,
61, 65, 70 СК України, ст.ст. 61, 79, 80, 88 ЦПК
України, керуючись ст. ст. 303,307, 309, 313, 314,
316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 03 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя задовольнити
частково.

В порядку поділу майна подружжя
визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину земельної ділянки площею 0,15га.,
яка знаходиться в урочищі Перевал с.
Ворохта, Івано-Франківської області (
кадастровий номер :20:004:0096).

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ?
частину земельної ділянки площею 0,15га.,
яка знаходиться в урочищі Перевал с.
Ворохта, Івано-Франківської області (
кадастровий номер :20:004:0096).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину майна подружжя, яке
знаходиться у квартирі АДРЕСА_1:

- меблі кухонні ( робоча зона) - 27 612
грн. ;

- кухонний стіл та 6 стільців - 5 014
грн.;

- вмонтовані варочну поверхню
«Franke» та електричну духовку «Ariston» -
(3937+2939) 6 876 грн.;

- посудомийну машину «Beko»- 4 299 грн.;

- холодильник «Bosch»- 10 000грн,

а всього на суму 53 801 грн.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ?
частину майна подружжя, яке
знаходиться у квартирі АДРЕСА_1:

- телевізор «Sony» (сірий)- 4 599 грн.;

- кутовий сервант (біло-бежевий)- 2
187 грн.;

- м'яку частину: 2 дивани і крісло (
фіолетового кольору) 6 406 грн.;

- телевізор «Samsung» (чорний)- 3 099 грн.;

- меблеву стінку (біло-бежева)- 4 639
грн.;

- комп'ютер ( сист. блок, монітор,
клавіатура, колонки)- 4 586 грн.;

- радіо- телефон «Panasonic»- 549 грн.;

- телевізор «Sharp» (чорний) - 3 444 грн.;

- ліжко- 5 523 грн.;

- туалетний столик з дзеркалом- 2
054грн.;

- пральну машину «Bosch» 6519 грн,

а всього на суму 43 605 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 721
грн. 51 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 в спеціальний фонд
Державного бюджету України 669 грн. 55
коп. судового збору.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа без самостійних
вимог на стороні відповідача ПАТ
«Укрсоцбанк» - про визнання права
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1; стягнення грошового
відшкодування за відчуження об'єктів
нерухомого майна, розташованих по
АДРЕСА_2 у м. Івано-Франківську в
розмірі 1/2 їх дійсної вартості;
стягнення грошового відшкодування за
кошти, внесені до статутних капіталів
(фондів) господарських товариств;
стягнення половини страхового
відшкодування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
О.Є. Меленко

Судді:
В.М. Васильковський

В.Д. Фединяк