РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/1091/14-ц

Пров. №2/668/765/14

21.05.2014 р.

Суворовський районний суд м. Херсона у
складі:

головуючого судді - Гаврилова Д.В.,

при секретарі - Беріл А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в праві користування житловим
приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просив
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням у будинку АДРЕСА_1 та зняти
їх з реєстраційного обліку у вказаному
будинку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачі добровільно залишили
спірний будинок, обрали собі інше місце
мешкання, житловим приміщенням не
користуються більше року, вивезли свої
речі, у зв'язку з чим вони втратили
право користування спірним
приміщенням і підлягають зняттю з
реєстраційного обліку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник підтримали заявлені
позовні вимоги в повному обсязі і
просили їх задовольнити з підстав,
зазначених у позові.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представник позовні вимоги не визнали,
проти задоволення позову заперечували,
додатково пояснили суду, що були
змушені виїхати з будинку через
неправомірні дії ОСОБА_1, який
влаштував сварки та бійки, змінив замки
на вхідних дверях, пошкоджував та
розтрачував їх майно, з моменту їх
виїзду не пройшло року, припинення
сімейних відносин не припиняє права
користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні відповідачі
пред'явили зустрічний позов до ОСОБА_1,
який, враховуючи положення ст. 123 ЦПК
України, судом прийнято до спільного
розгляду з первинним позовом.

В зустрічному позові з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявлено вимоги про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення
позивачів за зустрічним позовом та
малолітнього ОСОБА_4.

Позовні вимоги зустрічного позову
мотивовано тим, що ОСОБА_1 чинить
перешкоди в користуванні спірним
житловим приміщенням, не зважаючи на
те, що припинення сімейних відносин не
припиняє права користування житловим
приміщенням.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник вимоги
зустрічного позову підтримали
повністю, просили їх задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник вимоги
зустрічного позову не визнали, проти їх
задоволення заперечували з тих
підстав, що позивачі за зустрічним
позовом втратили право користування
житловим приміщенням, а тому не можуть
бути вселені до спірного будинку. Крім
того, їх вселення буде перешкоджати
праву ОСОБА_1 користуватися своєю
власністю.

Заслухавши учасників процесу,
з'ясувавши обставини справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що в задоволенні
первісного позову слід відмовити, а
зустрічний позов підлягає частковому
задоволенню з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника будинку користуються
жилимприміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку не позбавляє їх
права користування займаним
приміщенням. У разі відсутності угоди
між власником будинку і колишнім
членом його сім'ї про безоплатне
користування жилим приміщення до цих
відносин застосовуються правила
встановлені ст. 162 ЖК

Положення ст. 319, 321 ЦК України
передбачають обов'язок власника
використовувати своє право, не
порушуючи при цьому вимоги закону,
права й інтереси інших осіб та
здійснення захисту свого права в
порядку передбаченому законом.

За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником домоволодіння АДРЕСА_1.

З 07.09.1991 року по 15.03.2013 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому
шлюбі, від якого мають спільних дітей -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були вселені як члени
сім'ї власника будинку (дружина та син).

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
які є знайомими та приятелями ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 та були допитані в судовому
засіданні за їх клопотанням, пояснили
суду, що їм відомо, що з січня 2013 року
ОСОБА_2 припинили шлюбні відносини та
почали жити окремо, ОСОБА_1 перейшов до
половину будинку, де жила його матір, а
ОСОБА_2 залишилася з дітьми в іншій
частині будинку. Через постійні сварки
та бійки вона почала поступово
перевозити речі. В травні 2013 року
ОСОБА_1 змінив замки на вхідних дверях,
через що ОСОБА_2 не змогла потрапити до
будинку та переїхала жити до матері.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, допитані в
судовому засіданні за клопотанням
представника позивача за первісним
позовом, пояснили суду, що вони є
подругами матері ОСОБА_1 - ОСОБА_11 З
грудня 2012 року у його сім'ї почалися
сварки та бійки. В січні 2013 року ОСОБА_1
перейшов жити до іншої половини
будинку, де проживала його матір. Коли
ОСОБА_2 з дітьми виїхала з будинку, вони
точно сказати не можуть, оскільки
приходили провідувати ОСОБА_11 і не
бачили, що відбувається в іншій
половинні будинку. Речі ОСОБА_2
вивозила декілька разів.

ОСОБА_1 також підтвердив, що замінив
замки вхідних замків в травні 2013 року.

Згідно письмових доказів, долучених до
матеріалів справи, вбачається, що
сторони у справі перебувають у
неприязних відносинах по відношенню
один до одного, про сварки та бійки між
ними свідчать неодноразові звернення
до органів міліції.

Таким чином, оцінивши докази у їх
сукупності суд дійшов висновку, що
відповідачі за первісним позовом
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були змушені залишити
спірне житлове приміщення у зв'язку з
неможливість спільного проживання з
ОСОБА_1 та в зв'язку із перешкоджанням
останнього в цьому (заміна замків
вхідних дверей), тому їх відсутність не
можна визнати добровільною за
неповажних причин. Крім того, замки
були замінені в травні 2013 року і на
момент звернення позивача за первісним
позовом до суду в січні 2014 року не
пройшло року, коли ОСОБА_2 та ОСОБА_3
виїхали зі спірного житлового будинку.

За таких обставин, відсутні правові
підстави для визнання відповідачів за
первісним позовом такими, що втратили
право користування спірним будинком.
Отже вимоги первісного позову не
підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги доводи
представника ОСОБА_1 відносно того, що
рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 15.08.ж2013 року у справі №
668/9440/13-ц встановлено факт не проживання
відповідачів за первісним позовом у
спірному будинку з 20.01.2013 року. Оскільки
при визначенні цієї дати суд
враховував довідку голови
квартального комітету № 19, при цьому
суд просто констатував той факт, що з
20.01.2013 року по час звернення до суду не
пройшло одного року. Оцінку належності
та допустимості вказаної довідки суд
не проводив.

Суд вважає, що довідка голови
квартального комітету № 19 є неналежним
доказом, оскільки згідно матеріалів
справи спірний будинок віднесено до
квартального комітету № 20. Крім того,
суд вважає сумнівними повноваження
голови квартального комітету (без
залучення сусідів і складення
відповідного акту) встановлювати факт
не проживання за місцем реєстрації
певної особи з конкретної дати.

Таким чином, вимоги первісного позову
про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням, є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не з їх власної волі залишили
спірне житлове приміщення, а також те,
що ОСОБА_1 чиняться перешкоди у
користуванні житлом, вимоги
зустрічного позову підлягають
частковому задоволенню. Оскільки
малолітньому ОСОБА_4 перешкоди в
користуванні житлом ОСОБА_1 не
чиняться.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 підлягають стягненню судові
витрати за вимогами зустрічного
позову, які складаються з судового
збору в розмірі 243,6 грн.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 405 ЦК України,
ст.ст. 9, 156 ЖК України, ст.ст. 11, 60, 88, 123, 209,
210-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення перешкод в праві
користування житловим приміщенням -
задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
праві користування житловим
приміщенням шляхом їх вселення до
будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН
НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3
судові витрати, які складаються з
судового збору в розмірі 243,6 грн., по 121,8
грн. кожному.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СуддяГаврилов Д. В.