Провадження № 22ц/784/1606/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

5 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Колосовського С.Ю.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю: представника позивача -
Борисенко С.Л.,

відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 15 квітня 2014 року за
позовом публічного акціонерного
товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» (надалі - ПАТ
«Миколаївська ТЕЦ») до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за спожиті послуги з
теплопостачання , -

В С Т А Н О В И Л А:

22 листопад 2013 року ПАТ «Миколаївська
ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиті
послуги з теплопостачання.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» надавало
ОСОБА_3 послуги з централізованого
теплопостачання за місцем проживання
останньої до квартири АДРЕСА_1 з 1
жовтня 2009 року по 1 квітня 2011 року, але
споживач не виконувала своїх
обов'язків по оплаті за спожиту
теплоенергію, у зв'язку з чим за цей
період утворилася заборгованість в
сумі 3688.60 грн., з якої відповідачка
станом на 20 листопада 2013 року сплатила
3414.34 грн., тим самим не доплативши борг
у розмірі 234.23 грн.

Посилаючись на викладене, ПАТ
«Миколаївська ТЕЦ» просило стягнути з
ОСОБА_3 цю недоплачену суму
заборгованості, а на підставі ст. 625
ЦК України також 149.68 грн. з
урахуванням індексу інфляції та 62.06
грн. три відсотки річних, що разом
складає 445.97 грн.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 15 квітня 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» борг з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних у розмірі 445 грн. 97
коп. Також розподілено судові витрати.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3
просила скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відносини, пов'язані з
виробництвом, транспортуванням,
постачанням та використанням теплової
енергії (як товару) регулюються законом
України «Про теплопостачання» ( надалі
- Закон).

Відповідно до положень цього
Закону тариф (ціна) на теплову енергію -
грошовий вираз витрат на виробництво,
транспортування, постачання одиниці
теплової енергії (1Гкал) з урахуванням
рентабельності виробництва,
інвестиційної та інших складових, що
визначаються згідно із методиками,
розробленими центральним органом
виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Статтею 17 Закону визначає, що
національна комісія регулювання
електроенергетики України затверджує
лише тарифи на виробництво теплової
енергії, що виробляється на
теплоелектроцентралях, ТЕЦ, АЕС та
когенераційних установках і
установках з використанням
нетрадиційних або поновлюваних джерел
енергії.

Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії згідно зі ст. 20 Закону
затверджуються органами місцевого
самоврядування, крім теплової енергії,
що виробляється суб'єктами
господарювання, що здійснюють
комбіноване виробництво теплової і
електричної енергії.

Розрахунки тарифів на
транспортування та постачання
теплової енергії для всіх категорій
споживачів здійснюються відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 955 від 10 липня 2006 року «Про
затвердження Порядку формування
тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії та послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води».

Згідно до п. 18 Правил надання послуг
з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 (надалі -
Правил) розрахунком періодом для
оплати послуг є календарний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом з 12 травня 1993 року
ОСОБА_3 та її матері ОСОБА_4 на праві
спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_1 загальною площею 66.9
кв.м (а.с.19). Зазначені особи були
зареєстровані та проживали в цій
квартирі та отримували послуги з
теплопостачання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, а
відповідачка, продовжувала проживати в
зазначеній квартирі (а.с.18).

Особовий рахунок на споживання
теплової енергії після смерті матері
на своє ім'я відповідачка не
переоформила, проте продовжувала
споживати теплову енергію, що постачав
позивач.

Договір про постачання теплової
енергії для опалення та гарячого
водопостачання від 1 жовтня 2009 року між
сторонами на пропозицію позивача
ОСОБА_4 підписати відмовилася (а.с.4).

Між тим, оскільки відповідачка не
зверталася до ПАТ «Миколаївська ТЕЦ»
про припинення теплопостачання до її
квартири та нарахування оплати за ці
послуги, позивач продовжував
виконувати свої зобов'язання з
постачання теплової енергії.

Нарахування відповідачці оплати за
споживчу теплову енергію за період з 1
жовтня 2009 року по 1 квітня 2011 року
проводилось згідно з тарифами у
відповідності до рішень виконкому
Миколаївської міської ради від 22 січня
2010 року № 46 та від 24 грудня 2010 року №
15188(а.с. 8-11).

ОСОБА_4 за вказаний період із загальної
суми боргу у розмірі 3688,60 грн.,
сплатила позивачу 3414,34 грн.(а.с.5).

Отже, фактичним підтвердженням
правовідносин між споживачем теплової
енергії та теплопостачальником є
надання таких послуг позивачем та
прийняття їх відповідачкою. При цьому
відповідачка, сплативши більшу частину
боргу з оплати цих послуг погодилася з
тим, що вони надавалися їй ПАТ
«Миколаївська ТЕЦ».

Оскільки судом встановлено, що
відповідно до договірних відносин, що
склалися між сторонами, позивач
зобов'язаний надавати послуги з
централізованого опалення, а
відповідач - дотримуватися вимог
Правил і своєчасно оплачувати вартість
спожитої теплової енергії за діючими
тарифами, проте ОСОБА_4 не виконувала
своїх зобов'язань, то суд правильно
стягнув зі споживача заборгованість за
поточними платежами за надані послуги.

При цьому, помилкове посилання
районного суду на те, що договір про
постачання теплової енергії був
підписаний відповідачкою не вплинули
на правильність висновків суду щодо
вирішення спору по суті.

Також, колегія суддів
погоджується з висновками суду про те,
що виникненні між сторонами
зобов'язання є грошовими, а тому
місцевий суд на підстав ч. 2 ст. 625 ЦК
України правомірно стягнув з
відповідачки збитки від інфляційних
процесів та 3% річних від простроченої
суми боргу.

Про застосування такого виду
цивільно-правової відповідальності до
правовідносин, в яких замовник
зобов'язаний оплатити надану послугу в
грошах, а виконавець має право вимагати
від замовника відповідної оплати,
зазначено в Постанові Верховного суду
України від 14 листопада 2011 року про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 травня 2011 року у справі за
позовом закритого акціонерного
товариства «Київстар Дж.Ес.ЕМ» до Особи
1 про стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність підстав для стягнення
боргу, оскільки ОСОБА_4 не
переоформляла на своє ім'я особовий
рахунок як абонент споживання цих
послуг та не підписувала договір про
надання послуг з постачання теплової
енергії не заслуговують на увагу,
оскільки відповідачка не відмовлялася
у встановленому порядку від надання
послуг з централізованого
теплопостачання та оплати за них.

Твердження ОСОБА_3 про те, що дії
ПАТ «Миколаївська ТЄЦ» щодо відмови у
переоформленні особового рахунку та
пропозиції укладення договору про
постачання теплової енергії не
відповідають нормам чинного
законодавства не є підставою для
звільнення особи від оплати послуг з
постачання теплової енергії.

Таким чином, наведені в
апеляційній скарзі доводи, не дають
підстав для висновків щодо
незаконності та неправильності
судового рішення, а тому рішення суду
першої інстанції слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 15
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: