Номер провадження: 22-ц/785/4959/14
Головуючий у 1 інстанції Споришева Н. І.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Троїцької Л.Л., Таварткіладзе
О.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: представника ОСОБА_1, який
діє в інтересах ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» на рішення
Любашівського районного суду Одеської
області від 17 березня 2014 року, -

встановила:

12.02.2014р. Публічне акціонерне
товариство Комерційний Банк
«ПриватБанк» звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог позивач
вказував, що відповідно до умов
кредитного договору від 19.08.2006р.,
відповідачу було відкрито картковий
рахунок і він отримав 19.08.2006р. кредит у
розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою 36% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом. Відповідач
порушив умови договору і має
прострочену заборгованість у розмірі
19815,59 грн., яку позивач просив стягнути
із відповідача.

Позивач просив слухати справу у
відсутність представника, позовні
вимоги підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_2, згідно
заяви, просив справу розглянути у його
відсутність, позов не визнав, вказуючи
на сплив позовної давності.

Рішенням Любашівського районного суду
Одеської області від 17 березня 2014р. в
задоволенні позову позивачу
відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне
акціонерне товариство Комерційний
Банк «ПриватБанк» просить рішення
Любашівського районного суду Одеської
області від 17 березня 2014р. скасувати,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Позивач до суду не прибув, про час
та місце розгляду справи був
сповіщений належним чином, про що у
справі є докази(а.с.52). Зважаючи на
вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така
неявка сторін не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Представник ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 просив апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін.

При цьому, посилався на те, що
строк дії кредитної картки, яку
отримав відповідач сплив у серпні
2009р., яку він повернув до банку, після
цього відповідач нову картку не
отримував, а тому одна гривня, яка була
сплачена начебто відповідачем за
рахунком банку 31 січня 2013р. є
безпідставними, оскільки строк дії
картки сплив, у зв'язку з чим
відповідач не міг сплатити одну
гривню без картки.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що позивач пропустив строк
позовної давності, встановлений ст. 257
ЦК України.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
спір по суті, суд першої інстанції
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив спірні
правовідносини та закон, який їх
регулює.

Відповідно до умов кредитного
договору № б/н від 19.08.2006р., ОСОБА_2
було відкрито картковий рахунок у
національній валюті України.
Відповідно до п.2.1 Договору, моментом
надання Банком кредиту є день
здійснення операції за допомогою
картки.

19.08.2006р. відповідач отримав кредит
у розмірі 5000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідно до умов кредитного
договору, договір складається із Заяви
позичальника, Умов надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою.

Позивач посилався на те, що
відповідач порушив умови договору, в
зв'язку з чим станом на 31.12.2013р. існує
заборгованість, яка склала 19 815 грн.59
коп.

Як вбачається з матеріалів
справи, тільки 12.02.2014р. позивач
звернувся до суду до відповідача з
позовом про стягнення кредитної
заборгованості у розмірі 19 815 грн.59
коп. (а.с.2- 11).

Карта видана ОСОБА_2 - 19 серпня
2006р.

Відповідно п. 1.2. умов і правил
надання банківських послуг дані умови
регулюють відносини між Банком і
Клієнтом з відкриття та обслуговування
карткового рахунку клієнта, а також
інших послуг, зазначених у заяві.
Пунктом 9.12. Умов і правил надання
банківських послуг передбачено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий самий
строк(а.с.8-11).

Згідно п. 9.6. при відсутності на
картрахунку карти грошових коштів у
розмірі достатньому для оплати послуг
банку, для продовження дії карти і при
ненадходженні грошових коштів
протягом 3-х місяців з моменту
закінчення строку дії карти, Банк
стягує комісію за обслуговування
рахунку згідно діючих тарифів. Вказана
комісія стягується Банком за перебігом
вказаного в цьому пункті строку -
щомісячно. У разі, якщо залишок на
картрахунку менше розміру комісії,
встановленої тарифами Банку, то розмір
комісії за обслуговування картрахунку
встановлюється у розмірі залишку на
картрахунку Держателя. При нульовому
залишку коштів на неактивному
картрахунку карти останній
закривається.

З аналізу вказаних пунктів в
сукупності вбачається, що п. 9.12
передбачає автоматичне пролонгування
не терміну дії кредитного ліміту, який
відповідає строку дії карти,
визначеного у заяві, а лише умов щодо
надання банківських послуг, які
регулюють відносини між банком та
клієнтом відносно відкриття та
обслуговування карткового рахунку
клієнта, а також інших банківських
послуг.

Між тим умови продовження строку дії
карти визначені у розділі 3 правил
користування платіжною карткою (а. с.
10-11). Зокрема передбачено, що строк дії
картки зазначений на лицьовому боці
картки (місяць і рік). Картка дійсна до
останнього календарного дня місяця.
По закінченню строку дії відповідна
картка лонгується Банком на новий
строк (шляхом надання Клієнту карти з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця строку дії) не надійшла
письмова заява Держателя про закриття
карткового рахунку, а також за умови
наявності грошових коштів на
картрахунку для оплати послуг з
виконання розрахункових операцій по
картрахунку (у передостанній день
місяця закінчення строку дії) і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором. Строк дії
картки миттєвого випуску продовженню
не підлягає. Замовлені клієнтом картки,
в тому числі продовжені з новим строком
дії, але не отримані, зберігаються в
Банку для видачі клієнту: цільові
(зарплатні, пенсійні, соціальні) - 3
місяці; корпоративні, особисті
платіжні з дебетної, кредитної,
дебетно-кредитної схемам - 6 місяців.

Картка № 477299 видана
ОСОБА_2 - 19 серпня 2006р., строком на 12
місяців, після чого продовжена до
серпня 2009 року(а.с. 57-58 ).

Відповідно до представленого ПАТ
КБ «Приватбанк» розрахунку
заборгованості ОСОБА_4 вбачається, що
останній раз прострочені проценти за
договором погашалися 13.09.2007р. на суму
21,14 грн. (а. с. 5- зворот). Після 13.09.2007р.
подальшого надходження коштів на
платіжну картку не відбувалося.

Станом на 31.08.2009р. - строку
закінчення дії картки № 477299
грошові кошти на картрахунок не
надходили до 31 січня 2013р., а 31 січня
2013р. надійшла одна гривня (а.с.6 - зворот).

У зв`язку із
ненадходженням письмової заяви ОСОБА_2
про закриття картрахунку, Банк з
урахуванням невикористаного залишку
мав у відповідності до п. 3.1.3 розділу 3
«Користування карткою» право
продовжити карту ОСОБА_2 на новий строк.

Але при цьому згідно п. 3.1.5 розділу 3
правил користування платіжною картою
замовні клієнтом картки, в тому числі
продовжені з новим строком дії, але не
отримані клієнтом зберігаються у банку
для видачі клієнту: цільові (зарплатні,
пенсійні, соціальні) - протягом 3-х
місяців; корпоративні, особисті
платіжні (дебетні, кредитні,
дебетно-кредитні) - протягом 6-ти
місяців(а. с. 10- зворот).

Матеріалами справи
встановлено, що протягом встановленого
строку з 31 серпня 2009р. до 28 лютого 2010р.
ОСОБА_2 не отримував картку з
продовженим строком дії, не поповнював
картрахунок через інші картки (в тому
числі Інтернет - карткою).

Відповідно до умов договору строк дії
кредитного ліміту дорівнює строку дії
платіжної картки.

При таких обставинах 6-ти місячний
строк зберігання картки сплинув 28
лютого 2010р. Даний строк є граничним
строком дії кредитного ліміту, який
дорівнює строку дії картки, після чого
у разі неповернення його клієнтом, Банк
може протягом строку позовної
давності звернутися до суду за
захистом своїх прав.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст. 258 ЦК України,
для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно

із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. 260 ЦК України,
позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253-255
цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної
давності не може бути змінений за
домовленістю сторін.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Таким чином, початок строку
позовної давності має обчислюватися
після перебігу строку зберігання
картки передбаченого п. 3.1.5. розділу 3
правил користування платіжною карткою
з 28 лютого 2010р., після чого протягом 3-х
років - до 28 лютого 2013р. Банк мав
звернутися до суду з захистом свого
права, яке вважає порушеним.

Однак, Банк звернувся до суду із
даним позовом лише 12 лютого 2014р., тобто
після спливу строку позовної
давності.

При цьому, судова колегія
враховує, що позивачем питання про
продовження судом строку позовної
давності із зазначенням причин
поважності пропуску строку у позовній
заяві або окремій заяві перед районним
судом не ставилося. Документів, які б
свідчили про переривання або зупинення
перебігу строку позовної давності до
матеріалів цивільної справи не
додавалося.

Висновок суду першої інстанції про те,
що позивач пропустив строк позовної
давності вже з 19.08.2010р. є помилковим,
оскільки судом не взято до уваги
вищевказані обставини, але це не є
підставою для скасування рішення суду.

Доводи позивача про те, що
відповідачем сплачено одну гривню 31
січня 2013р., а тому строк не пропущено до
уваги колегією суддів не приймається,
оскільки строк дії кредитної карти
відповідача сплив, квитанції або
іншого документу про сплату цієї суми
особисто відповідачем , позивачем до
суду не надано.

За таких обставин судова колегія
погоджується з остаточним висновком
суду першої інстанції про відмову у
позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2,
через сплив позовної давності і вважає,
що доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Така правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка в силу ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

Інші доводи апелянта не
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому мають бути відхилені.

Підстав для ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209,307
ч.1п.1,308,314,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Любашівського районного суду
Одеської області від 17 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

Л.Л. Троїцька

О.М. Таварткіладзе