Провадження № 2/554/865/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2014 року Октябрський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого судді
- Тімошенко Н.В.

при секретарі -
Малич Я.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1, його
представника - ОСОБА_2, відповідача -
ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання договору
недійсним, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, зобов'язання вчинити
певні дії, за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

озивач звернувся до суду із позовною
заявою ОСОБА_3 про визнання договору
недійсним, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, посилаючись на те, що
для особистого користування він
вирішив придбати вантажний автомобіль
у ОСОБА_3

Сторони уклали договір користування
автомобілем строком до 5 травня 2013 року,
який був договором оренди автомобіля з
послідуючим викупом.

У рахунок сплати вартості автомобіля
позивач віддав відповідачу 15 000 грн.,
про що він зробив відмітку та підпис
про отримання коштів на екземплярі
договору позивача.

Після цього позивач пригнав придбаний
позивачем автомобіль у господарство
позивача, по АДРЕСА_1. З поважних причин
позивач автомобілем не користувався. 26
жовтня 2012 року позивач, вперше
користуючись автомобілем, помітив його
поломку.

ОСОБА_3 запропонував позивачу
відремонтувати двигун автомобіля за
свій рахунок та в рахунок оплати
помісячної оренди.

Розібравши двигун, позивач виявив, що
блок двигуна (циліндрів) з обох боків
має тріщини та з обох сторін циліндри
заклеєні епоксидною смолою (клеєм).

Позивач зрозумів, що несправність
двигуна при продажі автомобіля
власником була скрита.

Позивач неодноразово намагався
зв'язатися із власником автомобіля
ОСОБА_3 та його товаришами, але на його
дзвінки по мобільному телефону ніхто
не відповідав.

Позивач вважає, що вказаний договір
користування автомобілем, а по суті
договір оренди з послідуючим викупом
повинен бути визнаним недійсним.

У рахунок договору оренди позивачем
сплачено відповідачу 31000 грн., про що
свідчать його власноручні підписи в
договорі.

Згідно висновку № 047/12 від 3 грудня 2012
року експертного дослідження вказаний
автомобіль «ЗІЛ-ІЗО» СПГ на момент
огляду є технічно несправний, не може
експлуатуватись, так як силовий
агрегат - двигун розібраний, потребує
капітального ремонту з послідуючою
заміною блока циліндрів. Блок двигуна з
обох сторін має тріщини, які були
заклеєні епоксидним клеєм, або ж іншим
хімічним матеріалом, що свідчить про
те, що блок двигуна був розморожений.
Ремонтно-відновлювальні роботи з
урахуванням запчастин складають 9 925,35
грн.

Позивач вважає, що якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин
визнається судом недійсним.

У результаті несправності двигуна
позивач не має можливості
користуватись автомобілем та
займатись підприємницькою діяльністю,
у зв'язку з чим йому була завдана шкода.

До цього часу позивач не працює,
порушений його спокій та режим
життєдіяльності.

Позивач опинився в скрутному
матеріальному стані, у нього немає
коштів сплатити за навчання доньки, яка
є студенткою денної форми навчання в м.
Києві.

Позивач вважає, що йому спричинені
моральні страждання по вині
відповідача, які він оцінює в 5 000 грн.

Позивач просив постановити рішення,
яким задовольнити позовні вимоги та
визнати договір користування
автомобілем (оренди) з послідуючим
викупом від 24 вересня 2012 року,
укладений між ним та ОСОБА_3 на
автомобіль марки «ЗІЛ-130 СПГ», 1987 року
випуску з об'ємом двигуна 5996 куб. см,
масі № НОМЕР_4, реєстраційний номер
НОМЕР_1, недійсним, а сторони повернути
в первісний стан з моменту укладання
договору; стягнути з ОСОБА_3 на його
користь 31 000 грн. внесених коштів в
рахунок зобов'язань по договору та
моральну шкоду в сумі 5 000 грн.;
зобов'язати його повернути ОСОБА_3
автомобіль марки «ЗІЛ-ІЗО СПГ» 1987 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1
масі № НОМЕР_4; стягнути з ОСОБА_3 на
його користь судові витрати по сплаті
судового збору, витрат за експертизу та
надання юридичної допомоги адвокатом.

11 березня 2013 року відповідач подав до
суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, посилаючись на те, що 24
вересня 2012 року між ним та відповідачем
був укладений договір користування
належним йому автомобілем марки ЗІЛ
130-СПГ, 1987 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_2.

Згідно умов цього договору відповідач
зобов'язувався передати позивачу в
тимчасове володіння та користування
зазначений автомобіль, а позивач
зобов'язувався прийняти даний
автомобіль, використовувати його за
призначенням, забезпечувати його
належне зберігання, експлуатацію за
цільовим призначенням, нести всі
витрати з придбання паливних,
мастильних матеріалів, фінансувати
технічне обслуговування, придбання
запчастин та сплачувати йому 15 тис грн.
за перший місяць, а далі щомісячно по 8125
грн., до кожного п'ятого числа поточного
місяця протягом восьми місяців до 5
травня 2013 року включно.

Після закінчення вказаного терміну та
при умові сплати всієї суми у розмірі 80
тис. грн. ОСОБА_3 зобов'язався
переоформити право власності на
зазначений автомобіль на ім'я позивача.

Відповідач посилається, що твердження
ОСОБА_5, що він або хто-небудь ще
нав'язали йому укладення цього
договору є безпідставними, які не
відповідають дійсності та не
підтверджуються обставинами його
укладення, оскільки, позивач бажав
одразу ж придбати у нього вказаний
автомобіль та одразу ж використовувати
його для ведення своєї господарської
діяльності, однак через відсутність у
нього на той час грошових коштів для
сплати повної вартості цього
автомобіля, ним добровільно та без
будь-якого примусу було укладено
вказаний договір тимчасового
користування від 24.09.2012 р. на вигідних
для обох сторін умовах.

Автомобіль було передано у тимчасове
користування ОСОБА_1 у технічно
справному стані, що дозволяє його
використання за цільовим призначенням.

З 24.09.2012 р. та по даний час ОСОБА_1
сплатив позивачу лише грошові кошти в
сумі 31 тис. грн., що підтверджується
відповідними відмітками у договорі: 15
тис. грн. - 24.09.2012 р., 10 тис. грн. - 7.10.2012
року, 6 тис. грн. - 8.11.2012 р.

Таким чином, утворилася
заборгованість, котра не була погашена
відповідачем добровільно.

Відповідач вважає, що ОСОБА_1 порушив
умови договору користування
автомобілем від 24.09.2012 р. і взяті на себе
зобов'язання, не у повному обсязі
сплативши йому плату за користування
автомобілем за період з жовтня 2012 р. по
березень 2013 р. в сумі 32 750 грн..

Відповідач просив стягнути з ОСОБА_1 на
його користь 32 750 грн. заборгованості за
користування автомобілем по договору
від 24.09.2012 р.; у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити за їх
безпідставністю.

23.10.2013 року відповідач збільшив свої
позовні вимоги за зустрічною позовною
заявою: просив стягнути з ОСОБА_1 на
його користь заборгованість за
користування автомобілем в сумі 32750
грн. та 16250 грн., 50000 грн. моральної шкоди
та 990 грн. судових витрат.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник первісний позов
підтримали, наполягаючи на його
задоволенні, зустрічний позов не
визнали, пояснення надали аналогічні
тексту первісної позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
позовні вимоги за первісним позовом не
визнали, зустрічний позов підтримали,
пояснення надали аналогічні тексту
зустрічної позовної заяви.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані
сторонами належні та допустимі докази
в їх сукупності, встановивши фактичні
обставини справи, проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини між сторонами, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні первісного позову та
частковому задоволенню зустрічного
позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 вересня 2012 року
між сторонами був укладений договір
користування автомобілем марки ЗІЛ
130-СПГ, 1987 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_2, який
зареєстрований Полтавським МРЕВ 24.10.2009
року на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу №
НОМЕР_3.

Згідно умов цього договору, а саме п. 3.1.,
ОСОБА_3 зобов'язувався передати ОСОБА_1
в тимчасове володіння та користування
зазначений автомобіль, а останній
зобов'язувався прийняти даний
автомобіль, використовувати його за
призначенням, забезпечувати його
належне зберігання, експлуатацію за
цільовим призначенням, нести всі
витрати з придбання паливних,
мастильних матеріалів, фінансувати
технічне обслуговування, придбання
запчастин та сплачувати ОСОБА_3 15 тис
грн. за перший місяць, а далі щомісячно
по 8125 грн., до кожного п'ятого числа
поточного місяця протягом восьми
місяців до 5 травня 2013 року включно.

Після закінчення вказаного терміну та
при умові сплати всієї суми у розмірі 80
тис. грн. ОСОБА_3 зобов'язався
переоформити право власності на
зазначений автомобіль на ім'я позивача.

Згідно п. 4.1. Договору від 24.09.2012 року
ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 автомобіль ЗІЛ
130- СПГ, 1987 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_2 у технічно
справному стані, що дозволяє його
використання за цільовим призначенням,
що підтверджується зокрема протоколом
контролю ДТЗ на відповідність
експлуатаційним вимогам безпеки до
технічного стану (рекомендованого ДСТУ
3649-97) № 17000079/0000435т від 27.03.2012 р., яким
зазначено, що автомобіль відповідає
вимогам держстандартів України у
повному обсязі.

Так, одразу ж після укладення між
сторонами договору ОСОБА_3 передав
вказаний транспортний засіб у
користування ОСОБА_1, доставив його до
його господарства за адресою: АДРЕСА_1,
передав йому всі документи, необхідні
для здійснення експлуатації
автомобіля.

У той же час, з боку ОСОБА_1 умови цього
договору виконані не були.

Так, з 24.09.2012 року по теперішній час
ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_3 лише грошові
кошти в сумі 31 тис. грн., що
підтверджується відповідними
відмітками у договорі: 15 тис. грн. -
24.09.2012 р., 10 тис. грн. - 7.10.2012 року, 6 тис.
грн. - 8.11.2012 р.

У той же час, згідно умов п.3.1. договору,
на даний час ОСОБА_1 повинен сплатити
ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 63 750 тис.
грн.

Таким чином заборгованість ОСОБА_1 на
даний час становить 32 750 грн.

Таким чином утворилася вищевказана
заборгованість, котра не була погашена
ОСОБА_1 добровільно.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір користування автомобілем від
24.09.2012 р. є договором найму, оскільки ч. 1
ст. 759 ЦК України передбачено, що за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Дані істотні
умови саме і передбачені договором від
24.09.2012 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, що передбачено ст. 525
Цивільного кодексу України. Згідно з ч.
1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

ОСОБА_1 порушив умови договору
користування автомобілем від 24.09.2012 р. і
взяті на себе зобов'язання, не у повному
обсязі сплативши ОСОБА_3 плату за
користування автомобілем за період з
жовтня 2012 р. по березень 2013 р. в сумі
49000грн., що підтверджується наданими до
суду доказами.

Проте, згідно висновку № 047/12 від 3
грудня 2012 року експертного дослідження
вказаний автомобіль «ЗІЛ-ІЗО» СПГ
ремонтно-відновлювальні роботи з
урахуванням запчастин складають 9 925,35
грн.

З урахуванням вартості витрат на
ремонт автомобілю, матеріальна шкода
підлягає стягненню в сумі 39 075 грн. ( 49 000
грн. - 9 925 грн. =39 075 грн.)

Доказів щодо завдання моральної шкоди,
позивач суду не надав, тому підстави
для її стягнення відсутні.

Виходячи з вищевикладеного, суд
відмовляє у задоволенні первісного
позову та задовольняє зустрічний позов
частково.

Питання судового збору суд вирішує на
підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стягнувши його з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 пропорційно до задоволеної
частини зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 8, 51, 124, 129 Конституції
України, ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст.ст.
ЦК України, ст. ст. 2-11, 58-61, 88, 159, 208, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання договору
недійсним, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
кошти в сумі 39 075 грн. в рахунок
заборгованості по договору за
користування автомобілем від 24.09.2012
року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 690 грн.

У задоволенні інших вимог ОСОБА_3 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через районний суд шляхом подання
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

СуддяН. В. Тімошенко