Справа № 343/3365/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1065/2014
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В. Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Гавриляк Є.М.

сторін: позивачки ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3, представників
відповідачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського
районного суду від 21 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

15.11.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що 20.11.2010 року між нею та ОСОБА_6 було
укладено договір купівлі-продажу,
відповідно до якого вона
зобов'язувалась передати відповідачці
житловий будинок АДРЕСА_1. Від імені
позивачки діяв син відповідачки -
ОСОБА_7, на підставі довіреності від
19.11.2010 року. Про існування такого
договору вона дізналася тільки тоді,
коли подала нотаріусу заяву про
відкликання довіреності, яку помилково
та внаслідок обману видала ОСОБА_7 Таку
дію вчинила на неодноразові вимоги
останнього, тому що він мав боргові
відносини з її сином. На сьогоднішній
день вона проживає в своєму помешканні,
сплачує необхідні кошти та витрати на
його утримання. Вважає, що договір
купівлі-продажу є фіктивним, оскільки
укладений без наміру створення
правових наслідків, які обумовились
договором. Фіктивний правочин,
відповідно до ст.234 ЦК України,
визнається судом недійсним.

Просила задовольнити позов та визнати
договір купівлі-продажу від 20.11.2010 року
недійсним.

Рішенням Долинського районного суду
від 21.03.2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на те, що воно є незаконним і
необгрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Вказала, що договір купівлі-продажу
порушує норми чинного законодавства.
Їй, як продавцю, ніколи покупцем чи її
сином кошти за продаж домоволодіння не
сплачувались. В судовому засіданні син
відповідачки підтвердив, що повної
суми коштів, яка зазначена в договорі
купівлі-продажу в розмірі 154 291 грн., їй
не сплачував.

При наданні довіреності ОСОБА_7 вона не
розуміла повноту наслідків своїх дій.
Надання довіреності здійснено
внаслідок вчинення тиску на неї сином
покупця, так як давала йому розписку
про те, що позичала в нього кошти. В
судовому засідання ОСОБА_7 не заперечив
того, що у випадку повернення коштів в
розмірі 60 000 доларів США її сином
переоформить на позивачку
домоволодіння.

Вважає, що договір купівлі-продажу є
фіктивним правочином, оскільки такий
укладений без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
договором. Зазначила, що правових
наслідків по договору не настало.

Просила рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
позивачку та її представника,
представників відповідача,
перевіривши матеріали справи,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 19 листопада 2010 року
ОСОБА_2 видала на ім'я ОСОБА_8
довіреність, яка посвідчена приватним
нотаріусом Долинського районного
нотаріального округу ОСОБА_9, того ж дня
зареєстрована в реєстрі за № 262. Із
змісту даної довіреності вбачається,
що позивачка надала ОСОБА_7 право
продати належні їй земельну ділянку та
будинковолодіння, що знаходяться в
АДРЕСА_1 та отримати гроші (а.с.27).

Рішенням колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду від 16.09.2013 року, яке
залишене без зміни ухвалою колегії
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27.11.2013 року, в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7,
ОСОБА_6, третя особа - приватний
нотаріус Долинського районного
нотаріального округу ОСОБА_9, про
визнання недійсною довіреності на
продаж квартири, відмовлено. Дане
рішення вступило в законну силу.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 20.11.2010 року ОСОБА_2, від імені якої
діяв ОСОБА_7 по довіреності, передала, а
ОСОБА_6 прийняла у власність спірне
домоволодіння та земельну ділянку.
Купівля-продаж домоволодіння
здійснювалася за 154 291 грн., які покупець
оплатив продавцю в особі представника,
до підписання цього договору, повністю.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно розписки від 20.11.2010 року ОСОБА_2
отримала від ОСОБА_7 гроші в сумі 120 000
грн.

Згідно ч.ч. 3,4,5 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом, і має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_10, який являється сином
позивачки, позичив у ОСОБА_7, який є
сином відповідачки, приблизно 40 000
доларів США.

Як вбачається з п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від
06.11.2009 року №9, для визнання правочину
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін
правочину. Необхідно враховувати, що
саме по собі невиконання правочину
сторонами не означає, що укладено
фіктивний правочин. Якщо сторонами не
вчинено будь-яких дій на виконання
такого правочину, суд ухвалює рішення
про визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі, якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований, як фіктивний.

Судом першої інстанції не
встановлено, що укладаючи 20.11.2010 року
договір купівлі-продажу домоволодіння
сторони по справі не мали наміру
створення правових наслідків
вказаного договору, мали умисел на
вчинення саме фіктивного договору.
Тому суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що немає підстав
визнавати даний договір фіктивним і,
відповідно, визнавати його недійсним.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку що рішення судом першої
інстанції ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.,
ст. 307; 308; 313-315; 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від
21 березня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення але може бути
оскаржена у касаційному порядку,
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко