Номер провадження: 22-ц/785/3948/14
Номер справи місцевого суду: 2-537/2011
Головуючий у першій інстанції Семенов
Доповідач Косогор Г. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2014 року

м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області в складі :

головуючого
Косогор Г.О.

суддів
Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.

при секретарі
Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 04 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
недійсною довіреності та витребування
автомобілю; за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на автомобіль,

встановила:

У листопаді 2010 року ОСОБА_6 звернувся до
суду зі вказаним позовом, стверджуючи,
що він є власником автомобілю ТОYОТА Camry
Sоlara 2.4, 2004 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, який був викрадений невідомими
особами, а потім протиправно проданий
ОСОБА_5 на підставі довіреності НОМЕР_2
від 31 квітня 2008 року, зареєстрованої у
реєстрі нотаріальних дій за №1016,
посвідченої приватним нотаріусом
ОСОБА_7, Волинського нотаріального
округу, яка є, на думку позивача,
фіктивною, оскільки останній її не
надавав. ОСОБА_6 просив суд визнати
недійсною вказану довіреність та
витребувати автомобіль від ОСОБА_4,
який його придбав.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_6, у якому стверджував,
що придбав спірний автомобіль у ОСОБА_2
та ОСОБА_8, які діяли на підставі
вказаної довіреності від імені ОСОБА_3
у встановленому законом порядку.
Просив визнати за ним право власності
на спірний автомобіль.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 04 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_3 було
задоволено; у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 - відмовлено.

На дане рішення була принесена
апеляційна скарга ОСОБА_2, в якій
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у
повному обсязі.

Заслухавши доповідача, який доповів
зміст оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
автомобіль ТОYОТА Camry Sоlara 2.4, 2004 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов
(рама) НОМЕР_3, зареєстрований 23 лютого
2007 року в органах ДАЇ, належить ОСОБА_3

Згідно довіреності НОМЕР_2 від 01 квітня
2008 року, зареєстрованої у реєстрі
нотаріальних дій за №1016, посвідченої
приватним нотаріусом Волинського
нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_3
надав повноваження ОСОБА_5, ОСОБА_2 та
ОСОБА_8 відносно вказаного автомобілю,
в т.ч. розпоряджатися на свій розсуд.

За картою обліку транспортного засобу,
вказаний автомобіль був знятий з
обліку ОСОБА_5 04 квітня 2008 року для
реалізації, транзитний державний номер
НОМЕР_4.

Згідно довідки-рахунку серія ЦБР №118841
від 23 квітня 2008 року, спірний
автомобіль придбано ОСОБА_4 за 92 000 грн.

Відповідно до спецкарти ДАЇ від 24
квітня 2008 року. вказаний автомобіль
знаходиться під арештом ДАЇ, як знятий
з обліку по незаконній довіреності.

За висновком судової почеркознавчої
експертизи від 12 липня 2013 року №356
встановлено, що рукописні записи у
вказаній довіреності та реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій
приватного нотаріуса ОСОБА_7,від імені
ОСОБА_3 виконані ймовірно не ОСОБА_3
Підписи від імені ОСОБА_3 у вказаних
документах та підписи ОСОБА_3 в
умовно-вільних і експериментальних
зразках відрізняються за загальними
ознаками і є непорівнянними.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні
пояснив, що займається
купівлею-продажем автомобілів, як
суб'єкт підприємницької діяльності.
Спірний автомобіль він придбав для
себе особисто на початку квітня 2008 року
у ОСОБА_9, договір купівлі-продажу в
письмовій формі не укладали, але
отримав від нього довіреність на
розпорядження автомобілем видану від
імені ОСОБА_3 на ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (його
сина), техпаспорт та облікову картку.
Вартість покупки не пам'ятає, але
розрахувався з ОСОБА_9 в повному обсязі.
З ОСОБА_3 він не знайомий, чому
автомобілем розпоряджався ОСОБА_9,
пояснити не в змозі. Подалі його не
влаштував цей автомобіль та він його
перепродав ОСОБА_4 23 квітня 2008 року.
Скільки той сплатив не пам'ятає, але
вважає, що сума, вказана у
довідці-рахунку, приблизно відповідає
вартості такого автомобілю на той час.
Кошти від продажу автомобілю особисто
отримав від ОСОБА_4 у присутності
ОСОБА_8 та нікому їх в подальшому не
передавав.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив, що спірний автомобіль придбав
та подалі перепродав його батькові. Він
особисто тільки показував автомобіль
ОСОБА_4, при передачі коштів не був
присутній.

Згідно постанови прокуратури Одеської
області від 08 квітня 2010 року про
скасування постанови про відмову у
порушенні кримінальної справи та про
порушення кримінальної справи за
фактом незаконного заволодіння
вказаним автомобілем вбачається, що
автомобіль 01 квітня 2008 року був
переданий ОСОБА_3 експедитору ОСОБА_10,
як працівнику фірми, де вони працювали
разом, для поїздки до м. Одеси по
службовими справам. Автомобіль, зі слів
ОСОБА_10, був відібраний у нього в період
з 01 по 04 квітня 2008 року невідомими
особами в заставу, як гарантування
повернення його знайомим ОСОБА_11
грошових коштів у сумі 25 тис.долларів
США.

Відповідно до ст.41 Конституції України,
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом, ніхто
не може бути протиправне позбавлений
права власності, право приватної
власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних трав та обов'язків (ч.1 ст. 202
ЦК України).

Підпунктом 3 частини 1 статті 388 ЦК
України передбачено, що у випадку, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо воно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Суд прийшов до вірного висновку, що
ОСОБА_3 не вчиняв односторонній
правочин (не підписував довіреність, не
був присутній при її складанні), тобто
порушено порядок посвідчення
довіреності, внаслідок чого
довіреність містить дефект суб'єктного
складу (ч.3 ст. 244 ЦК України),а тому
довіреність є недійсною (ч.3 ст.215 ЦК
України), а з боку апелянта суду не
надано доказів, які спростовують
позицію позивача.

Суд перевірив усі докази, які навели
сторони у підтвердження своїх вимог та
заперечень, навів у рішенні фактичні
обставини, які були встановлені судом
при розгляді справи, вірно застосував
правові норми, що регулюють ці
правовідносини, та зробив вірний
висновок про задоволення позову
ОСОБА_3, та відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо
обставин оформлення довіреності за
особистою участю ОСОБА_3, оскільки,
враховуючи висновки судової
почеркознавчої експертизи і факт
знаходження ОСОБА_3 у м. Ізмаїлі
Одеської області в день оформлення
довіреності, дане твердження є
необґрунтованим.

Що стосується посилання у апеляційній
скарзі ОСОБА_2 на необґрунтованість
висновку судової почеркознавчої
експертизи від 12 липня 2013 року №356, то
воно є безпідставним, оскільки
будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження вказаного
апелянтом не надано.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції та які б
мали правове значення, у апеляційній
скарзі не наведено.

Таким чином, судова колегія дійшла до
висновку, що суд першої інстанції в
межах заявлених вимог повно і всебічно
розглянув справу, дав належу оцінку
наданим доказам, постановив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 308, 313-315 ЦПК України,
судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 04 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
на протязі двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
___________________ Г.О. Косогор

Судді
___________________ О.С. Комлева

___________________ Н.В. Ісаєва