Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 р. Київський районний суд м.
Донецька

в складі: головуючого - судді
Чальцевої Т.В.

при секретарі -
Лук»янченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

ОСОБА_3

про стягнення коштів , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про стягнення коштів. В
обґрунтування позову зазначив, що 27
лютого 2011 року він придбав автомобіль
«ВАЗ-21099» 2003 року випуску, держав ний
реєстраційний номер НОМЕР_1 у ОСОБА_2 за
36 000 гривень, який діяв на підставі
довіреності посвідченої приватним
нотаріусом Донецького міського но
таріального округу ОСОБА_4 від імені та
в інтересах ОСОБА_3, якому фактично
належав автомобіль. На момент
придбання автомобіля, вищевказаний
транспортний засіб нікому не продано,
не подаровано, не закладено, у спорі або
арешті не знахо дився. Договір
купівлі-продажу автомобіля вони з
ОСОБА_2, за взаємною згодою, не
оформляли, а замість цього ОСОБА_2 надав
йому нотаріально посвідчену
довіреність на право керування та роз
порядження автомашиною, а також
власноручно написав розписку про
отримання грошей у сумі 36 000 гривень.
Разом з автомашиною йому було передано
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу, ключі від
автомобіля та усі інші документи.

Факт укладення усного договору купівлі
- продажу автомашини, факт передачі
позивачу (покупцеві) автомашини та
правовстановлюючих документів на неї,
написання письмової розписки про
отримання 36000 гривень продавцем
(ОСОБА_2), нотаріально посвідчені до
віреності на право управління та
розпорядженням машиною, видані
попереднім власником автомашини на
ім'я позивача, на думку позивача,
підтверджують те, що сторони після
досягнення згоди по всіх основ них
умовах договору виконали всі
зобов'язання, які випливали з даного
правочину, в тому числі і сплату коштів
за автомашину.

Після придбання вищевказаного
автомобілю позивач ним відкрито
користувався як своєю власністю, ніким
це право не оспорювалось та не
ставилось під сумнів.

У зв'язку із браком коштів позивач
одразу не зареєстрував придбаний
автомобіль у ВРЕР ДАЇ м. Ясинувата. 27
березня 2013 року інспектором ДПС взводу
по ОСП №7 роти ДПС ДАЇ УДАЇ ГУМВС
України в Донецькій області
прапорщиком міліції Лисенко П.А.
автомобіль ВАЗ- 21099», 2003 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у
нього ( позивача) було вилу чено на
підставі постанови про накладення
арешту, винесеної Державним
виконавцем держа вної виконавчої
служби Київського району м. Донецька
Грищенко А.К., про що було складе но
протокол огляду та затримки
транспортного засобу. Вилучення
транспортного засобу було проведено на
підставі накладення арешту відділом
державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції м. Донецька від 01.02.2013 року по
виконавчому провадженню №30642831 у
зв'язку з виконанням судового рішення
про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на
користь третьої особи ОСОБА_7 аліментів
на утримання дитини.

Після цього позивач звернувся до
відповідачів по справі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з ме тою повернення йому
придбаного у них автомобілю або грошей
у сумі 36 000 гривень, які він їм передав
відповідно до власноручно написаної
розписки ОСОБА_2 від 27.02.2011 року за
проданий ними автомобіль. Відповідачі
відмовили в поверненні грошей та
автомобілю . По теперішній час
відповідачі свої зобов'язання за цим
договором не виконали, суму боргу - 36 000
гривень, зазначену в розписці, не
повернули. З відповідною вимогою про
добровільне повернення суми позики
позивач письмово звернувся до
відповідачів 01.09.2013 року, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення.

Внаслідок того, що відповідачі у
добровільному порядку відмовляються
повернути позивачу суму боргу, позивач
просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2
та ОСОБА_3, солідарно, на його користь:

- суму боргу за договором позики
грошових коштів в сумі 36 000 гривень 00
копійок, а також понесені судові
витрати:

- судовий збір у сумі 360 гривень 00
копійок,

- витрати на юридичну допомогу
адвоката під час консультації,
складанні позовної заяви у розмірі 400
гривень, прийняття участі адвоката у
якості представника під час розгляду
справи у суді 3500 гривень,

а усього в загальній сумі до стягнення -
40 260 гривень 00 копійок.

Представник позивача у судовому
повністю підтримав позовні вимоги,
просив задовільнити позов у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, про час та дату судового
розгляду повідомлявся належним чином,
клопотань про відкладення розгляду
справи на адресу суду не надходило, у
зв'язку з чим суд вважає за можливе
розглянути справу у його відсутність
на підставі пояснень присутніх у
судовому засіданні сторін та
письмових доказів, наявних у
матеріалах справи .

Представник відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позову, надала пояснення,
аналогічні викладеним у запереченнях
на позов.

Суд, заслухавши думку учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно копії
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу автомобіль ВАЗ
21099, 2003 року випуску, державний номер
НОМЕР_1 належить на ОСОБА_3 (а.с. ).

З копії листа вбачається, що ОСОБА_2
отримав від ОСОБА_1 суму у розмірі 36 000
грн. за проданий ним автомобіль ВАЗ 21099,
2003 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, до розрахунку претензій немає.
Даний лист складено 27 лютого 2011 року у
присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9
(а.с. ), без зазначення паспортних
даних, року народження, місця
проживання та інших відомостей, також
нотаріально не посвідчений та містить
відповідної назви.

Відповідно до копії довіреності
від 04 лютого 2011 року, ОСОБА_3
уповноважує ОСОБА_2 та ОСОБА_10, які
діють окремо один від одного
експлуатувати та розпоряджатися
належним йому на підставі свідоцтва
про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3
автомобілем марки ВАЗ 21099, 2003 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.
Вказана довіреність видана строком на
три роки та дійсна до 04.02.2014 року. (а.с.
)

Згідно копії довіреності від 27
лютого 2011 року ОСОБА_2 уповноважує
ОСОБА_1 та ОСОБА_11 які діють окремо один
від одного експлуатувати та
розпоряджатися належним йому на
підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ
серії НОМЕР_3 автомобілем марки ВАЗ 21099,
2003 року випуску, державний номер
НОМЕР_1. Вказана довіреність видана
строком на три роки та дійсна до
четвертого лютого 2014 року. (а.с. )

З копії протоколу огляду та
затримання транспорту від 27 березня 2013
року вбачається, що автомобіль марки
ВАЗ 21099, 2003 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3
затриманий ІДПС взводу по ОСП №7 роти
ДПС ДАІ УДАІ ГУМВС України в Донецькій
області Лисенко П.А. на підставі
постанови серії ВП 30642831 (а.с. ).

Ухвалами Київського районного суду м.
Донецька від 29.04.2013 року та 14.06.2013 року
відмовлено в задоволенні заява
позивача вжиття заходів забезпечення
позовних вимог в частині заборони
відділу Державної виконавчої службі
Київського районного управління
юстиції м. Донецька, реалізацію
арештованого транспортного засобу
марки ВАЗ 21099, 2003 року випуску,
державний номер НОМЕР_1
зареєстрованого Донецьким МРЕВ-1
Донецької області 04.10.2005 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

На підставі ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами. Які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Докази
подаються сторонами та іншими особами
які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Відповідно до п. 3, п.4 ч.1 ст. 208 ЦК
України у письмовій формі належить
вчиняти правочини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у двадцять і
більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, крім правочинів,
передбачених ч.1 ст. 206 ЦПК України, а
також інші правочини, щодо яких законом
встановлена письмова форма.

Згідно ст. 210 ЦК України правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації. Перелік органів,
які здійснюють державну реєстрацію,
порядок реєстрації, а також порядок
ведення відповідних реєстрів
встановлюються законом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України (в
редакції на час укладання правочину) за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Слід зазначити, що Порядком
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388 встановлено
єдину на території України процедуру
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, який є
обов'язковим для всіх фізичних та
юридичних осіб, які є власниками
транспортних засобів. У п. 8 цього
Порядку встановлено, на підставі яких
документів, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів здійснюється державна
реєстрація (перереєстрація)
транспортних засобів підрозділами
Державтоінспекції, зокрема:
довідки-рахунку за відповідною формою,
договором чи угодою, рішення суду,
довідки органу соціального захисту
населення, митної декларація та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Відповідно до ст. 239 ЦК України
правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Судом встановлено і цей факт не
заперечується сторонами, що
відповідачем ОСОБА_3 не укладалося
будь-яких письмових угод
купівлі-продажу спірного автомобіля з
третіми особа ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_8, а
в подальшому - з позивачем ОСОБА_1, тому
посилання позивача та його
представника на те, що перехід права
власності на спірний автомобіль
відбувалось на підставі довіреностей
суд не приймає до уваги, оскільки
вказані доводи суперечать положенням
чинного ЦК України. Суд зазначає, що
довіреність на відміну від договору
купівлі-продажу, не можу бути правовою
підставою переходу права власності на
спірний автомобіль, оскільки видача та
отримання довіреності не пов'язано з
переходом права власності на
автомобіль від його власника до
наступних представників, тому що
останнім надається лише можливість
(крім володіння та користування)
здійснювати операції з автомобілем в
інтересах довірителя. З матеріалів
справ вбачається, що позивач не
скористався повноваженнями, наданими
довіреністю щодо зняття з реєстрації
спірного автомобілю та реєстрації його
на себе чи інших третіх осіб у
передбачені довіреністю строки.

У зв'язку з вищевикладеним, суд
вважає необґрунтованими вимоги
позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині
стягнення коштів з останнього.

Поряд з тим, згідно до вимог ст. 655
ЦК України, за договором купівлі
продажу одна сторона (продавець)
передає або зобов'язується передати
майно (товар) у власність другій
стороні (покупцеві), а покупець приймає
або зобов'язується прийняти майно
(товар) і сплатити за нього певну гро
шову суму.

У судовому засіданні встановлено, що
договір купівлі-продажу автомобіля
позивач ОСОБА_1 з ОСОБА_2, за взаємною
згодою, не оформляли, а замість цього
ОСОБА_2 надав нотаріально посвідчену
довіреність на право керування та роз
порядження автомашиною, а також
власноручно написав розписку про
отримання грошей у сумі 36 000 гривень.
Разом з автомашиною позивачу було
передано свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу, ключі від
автомобіля та усі інші документи.

Право власності, згідно ст. 328 ЦК
України, набувається на підставах, що
не забороне ні законом, зокрема із
право чинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена су дом.

Право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом (ч. 1 ст.334 ЦК
України).

Факт укладення усного договору купівлі
- продажу автомашини, факт передачі
позивачу (покупцеві) автомашини та
правовстановлюючих документів на неї,
написання письмової розписки про
отримання 36000 гривень продавцем
(ОСОБА_2), нотаріально посвідчені до
віреності на право управління та
розпорядженням машиною, видані
попереднім власником автомашини на
ім'я позивача, на думку позивача,
підтверджують те, що сторони після
досягнення згоди по всіх основ них
умовах договору виконали всі
зобов'язання, які випливали з даного
правочину, в тому числі і сплату коштів
за автомашину.

Після придбання вищевказаного
автомобілю позивач ним відкрито
користувався як своєю власністю, ніким
це право не оспорювалось та не
ставилось під сумнів.

27 березня 2013 року інспектором ДПС
взводу по ОСП №7 роти ДПС ДАЇ УДАЇ ГУМВС
України в Донецькій області
прапорщиком міліції Лисенко П.А.
автомобіль ВАЗ- 21099», 2003 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у
мене було вилу чено на підставі
постанови про накладення арешту
винесеної Державним виконавцем держа
вної виконавчої служби Київського
району м. Донецька Грищенко А.К., про що
було складе но протокол огляду та
затримки транспортного засобу.

Ухвалами Київського районного суду м.
Донецька від 29.04.2013 року та 14.06.2013 року
ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заява
про вжиття заходів забезпечення
позовних вимог в частині заборонити
відділу Державної виконавчої службі
Київського районного управління
юстиції м. Донецька, реалізацію
арештованого транспортного засобу
марки ВАЗ 21099, 2003 року випуску,
державний номер НОМЕР_1
зареєстрованого Донецьким МРЕВ-1
Донецької області 04.10.2005 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1053 ЦК за
домовленістю сторін борг, що виник з
договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позичковим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням
зобов'язання є його невиконання, або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

У відповідності зі ст.1049 Цивільного
кодексу України позичальник
зобов'язаний повернуги позикодавцеві
позику у строк й у порядку, установлені
договором.

У відповідності зі ст.1046 Цивільного
кодексу України за договором позики
одна сторо на (позикодавець) передає
іншій стороні (позичальникові) кошти
або речі, визначені родовими ознаками,
а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму коштів (суму
позики) або таку ж кількість речей того
ж роду і якості. Договір позики
вважається укла деним у момент
передачі грошей або речей.

Згідно ст.1050 Цивільного кодексу
України якщо позичальник вчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 Цивільного Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.І ст. 1049 Цивільного
кодексу України, якщо договором не
встанов лений строк повернення позики
або цей строк визначений моментом
пред'явлення вимоги, позика має бути
повернена позичальником протягом
тридцяти днів від дня пред'явлення по
зикодавцем вимоги про це, якщо інше не
встановлено договором.

У судовому засіданні встановлено,
що з відповідною вимогою про
добровільне повернення суми позики
позивач письмово звернувся до
відповідачів 01.09.2013 року, про що
свідчить поштове повідомлення про
вручення ( а.с. )

У звязку з вищевикладеним, суд
вважає обґрунтованими позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення
грошових коштів.

Під час розгляду справи судом
були створені всі необхідні умови для
всебічного та повного дослідження
обставин справи, сторонам, під час
розгляду справи було роз'яснено їх
права та обов'язки, зокрема положення
щодо змагальності процесу та
необхідності надання доказів на
підтвердження своїх доводів, сторонам
було надано всі можливості для
заявлення необхідних клопотань та
надання доказів, що підтверджується
матеріалами справи та протоколом
судового засідання.

Крім цього, відповідно до ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України, з відпові дача ОСОБА_2
підлягає стягненню судові витрати,
понесені позивачем, а саме - витрати на
оплату послуг адвоката під час
підготовки позовної заяви та кон
сультацій адвоката у сумі 3900 гривень,
що підтверджується відповідним
приходним касовим ор дером.

На підставі ст. ст. 866, 875, 879, 882
Цивільного Кодексу України і
керуючись ст. ст. 10,57, 61,88, 213-215, ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення коштів -
задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 36 000 ( тридцять
шість тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені судові витрати у сумі 360 (
триста шістдесят ) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по оплаті послуг адвоката в
сумі 3 900 ( три тисячі дев'ятсот) гривень
00 копійок.

В решті частині позов залишити без
задоволення.

Повний текст судового рішення
виготовлено 29.04.2014 року

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через Київський
районний суд м. Донецька у 10-денний
строк з дня проголошення рішення .

Суддя: