Справа № 159/1045/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Луньова Т.М. Провадження №
22-ц/773/754/14 Категорія: 2 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю відповідача ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2,

представника третьої особи Голомис
С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Ковельської міської ради, ОСОБА_1 про
визнання недійсним та скасування
рішення виконкому Ковельської міської
ради, про визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності, визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом, визнання
недійсним та скасування договору
дарування частини житлового будинку,
визнання недійсним та скасування
реєстраційного посвідчення,
скасування державної реєстрації права
власності за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5
на рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 25 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 25 березня
2014 року у позові ОСОБА_4 про визнання
недійсним та скасування рішення
виконкому Ковельської міської ради,
визнання недійсним та скасування
свідоцтва про право власності,
визнання недійсним та скасування
свідоцтва про право на спадщину за
законом, визнання недійсним та
скасування договору дарування частини
житлового будинку, визнання недійсним
та скасування реєстраційного
посвідчення, скасування державної
реєстрації права власності відмовлено
повністю.

Вирішено питання понесених судових
витрат.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить
скасувати це рішення і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов
ОСОБА_4 в повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування цих обставин.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а
оскаржуване рішення залишенню без змін
з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до договору дарування від 19
листопада 1992 року ОСОБА_6 набула права
власності на 26/100 частин житлового
будинку з належною частиною
господарських та побутових будівель та
споруд в АДРЕСА_1.

В подальшому ОСОБА_6 було здійснено
добудову до належної їй частини
житлового будинку.

24 січня 1997 року в Ковельському міському
відділі РАЦСу Волинської області було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 (а. с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що
стверджується свідоцтвом про смерть (а.
с. 13).

Після смерті ОСОБА_6 її спадкоємцям, а
саме: ОСОБА_8 (батько), ОСОБА_4 (чоловік),
ОСОБА_1 (донька) видано свідоцтво про
право на спадщину за законом на 53/300
частин зазначеного житлового будинку
кожному (а. с. 15).

Судом першої інстанції детально
вивчено та досліджено матеріали
інвентаризаційної справи на об'єкт
нерухомого майно, що увійшов до
спадкової маси, а саме: частину
житлового будинку з відповідними
господарськими будівлями і спорудами
по АДРЕСА_1.

Так з матеріалів даної
інвентаризаційної справи вбачається,
що на момент смерті ОСОБА_6 останній
належало на праві власності 53/100
частини житлового будинку з належною
частиною господарських будівель та
споруд в АДРЕСА_1. Дана частина будинку
була набута померлою шляхом проведення
відповідних добудов до належної на
праві власності частини за час її
життя, хоча акт про введення в
експлуатацію даного об'єкта нерухомого
майна в експлуатацію та відповідне
рішення органу місцевого
самоврядування про затвердження
даного акту було видане спадкоємцям
лише після смерті ОСОБА_6 (а. с. 79, 80, 88).

Прийняттю виконкомом Ковельської
міської ради рішення про оформлення за
ОСОБА_6 права власності на 53/100 частини
будинку по АДРЕСА_1 та видачі
відповідного свідоцтва про право
власності, передували дії самої ОСОБА_6,
регламентовані Інструкцією про
порядок державної реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
що перебувають у власності юридичних
та фізичних осіб та які вона не встигла
закінчити у зв'язку із смертю.

Так, за змістом рішення виконкому
Ковельської міської ради № 206 від 19.09.1999
року «Про дозвіл та погодження на
забудову, переобладнання житлових
будинків, тимчасових споруд, хлівів,
будівництво гаражів, прийняття в
експлуатацію житлових будинків» та
рішення виконавчого комітету
Ковельської міської ради № 243 від 16.09.199
року «Про оформлення права власності
на житлові будинки кооперативні
квартири, гаражі» питання щодо будинку
по АДРЕСА_1 вирішувалось саме по заяві
ОСОБА_6 на підставі представлених нею
документів.

Дані про те, що добудова проводилась на
рівні з ОСОБА_6 ще й іншими особами,
зокрема позивачем ОСОБА_4 відсутні.

ОСОБА_4 за життя ОСОБА_6 не ставив
питання про визнання спірного об'єкта
нерухомого майна спільною сумісною
власністю подружжя.

Так, при зверненні до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_6, ОСОБА_4 у письмовій заяві
ствердив, що 53/100 частини житлового
будинку з відповідними господарськими
та побутовими будівлями та спорудами в
АДРЕСА_1 є особистою власністю померлої
та отримав свідоцтво на 1/3 його частину
на рівні з іншими спадкоємцями (а. с. 76).
Написання даної заяви позивачем не
заперечувалось та не спростовувалось.

В судовому засіданні нотаріус
Ковельської державної нотаріальної
контори Голомис С.В, яка відбирала
вищезгадану заяву та видавала ОСОБА_4
відповідне свідоцтво про право на
спадщину за законом, вказала, що
позивачу детально було роз'яснено
норми Сімейного законодавства щодо
спільної сумісної власності подружжя.
Останній без будь-якого примусу
ствердив, що спірний об'єкт нерухомого
майна є особистою власністю померлої.
Такі пояснення нотаріуса ОСОБА_4 не
заперечував та не спростував.

В подальшому ОСОБА_4, вважаючи себе
власником успадкованої 53/300 частини
будинку по АДРЕСА_1, розпорядився нею,
подарувавши її ОСОБА_1 (а. с. 16).

Суд першої інстанції вивчивши та давши
відповідну оцінку з застосуванням норм
права, які регулювали дані
правовідносини, обґрунтовано вважав,
що рішення виконкому Ковельської
міської ради від 16 вересня 1999 року №243 в
частині, що стосується права власності
на частину будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 53/100 за
померлою ОСОБА_6 та видача на його
підставі відповідного свідоцтва про
право власності відповідають чинному
на час їх прийняття законодавству та
обґрунтовано відмовив у визнанні їх
недійсними.

Відтак вимоги про визнання недійсними
та скасування свідоцтва про право на
спадщину, договору дарування,
реєстраційного посвідчення та
державної реєстрації є похідними від
вимог про визнання недійсним
вищезгаданого рішення виконкому та
свідоцтва про по право власності,
видане на ОСОБА_6

Оскільки порушень будь-яких прав
позивача при прийняті виконкомом
Ковельської міської ради рішення №243
від 16 вересня 1999 року у видачі
свідоцтва про право власності на 53/100
частини будинку по АДРЕСА_1 не було
допущено, тому суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив позивачу у
задоволенні решти позовних вимог.

Звернення позивача з даним позовом до
суду по спливу майже 15 років після
смерті ОСОБА_6, на думку колегії суддів,
було викликане зверненням ОСОБА_1, яка є
єдиним власником 53/100 частину будинку
по АДРЕСА_1 з позовом до суду до ОСОБА_4
про його виселення з даного
будинковолодіння.

При наявності підстав для відмови у
задоволення позову з підстав його
необґрунтованості та безпідставності
суд першої інстанції правомірно не
вказав про пропущення строків позовної
давності для пред'явлення даних вимог.

Разом з тим слід зазначити, що
позивачем не наведено будь-яких
поважних причин, які б перешкодили йому
звернутись із заявленими вимогами у
передбачені законом строки.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Порушення або оспорювання прав та
інтересів особи, яка звертається до
суду за їх захистом, є обов'язковою
умовою задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК
України, якою встановлений принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Позивач всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК
України не надав жодних доказів на
підтвердження доводів викладених в
позовній заяві та апеляційній скарзі
про наявність правових підстав для
визнання недійсними
правовстановлюючих документів на 53/100
частини житлового будинку з належною
частиною господарських та побутових
будівель та споруд в АДРЕСА_1.

Суд, правильно встановивши фактичні
обставини справи, дав належну оцінку
представленим доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги про
підставність позовних вимог є власним
тлумаченням встановлених обставин
справи, були предметом дослідження
суду першої інстанції і їм суд в
сукупності з іншими доказами по справі
дав правильну юридичну оцінку.

Рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_5 відхилити, а рішення
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 25 березня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: