Красилівський районний суд
Хмельницької області
Справа № 677/687/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20.05.2014 року м.Красилів

Красилівський районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Федишина І.В.,

при секретарі Коломієць Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Красилові справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначив, що йому, згідно свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
18.09.2009, належить житловий будинок з
надвірними будівлями під АДРЕСА_1.
Даний будинок ним, як власником, було
надано для тимчасового проживання
ОСОБА_2 та за його проханням останній
був зареєстрований за даною адресою
23.11.2012. З 27.11.2012 року ОСОБА_2 залишив
постійне місце проживання та
реєстрації і з того часу за місцем
реєстрації не з'являвся так, як згідно
вироку Красилівського районного суду
від 28.01.2013 ОСОБА_2 був засуджений за
вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.
121 КК України і на даний час відбуває
покарання у вигляді позбавлення волі в
Райківецькій виправній колонії № 78
Хмельницької області. ОСОБА_2 був
тимчасово зареєстрований за даною
адресою без членів сім'ї так, як був
неодружений, тому збереження житлового
приміщення за ним неможливе і не може
вважатись його відсутність з поважної
причини понад шість місяців. Таким
чином, ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1
понад шість місяців без поважних на те
причин, а тому його може бути визнано
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням у даному жилому
будинку. Крім того, ОСОБА_2 з моменту
вчинення кримінального правопорушення
та до часу його засудження мав
можливість знятися з обліку тимчасової
реєстрації за вищевказаною адресою.
Однак, відповідач добровільно не
знявся з обліку тимчасової реєстрації
з даного будинку, чим поставив його у
важке матеріальне становище так, як він
змушений сплачувати всі комунальні
послуги та не має можливості
розпорядитися належним йому як
власнику житловим будинком, що ущемляє
його права, тому він змушений
звернутися до суду з даним позовом.
Просить визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування та
проживання належним йому житловим
будинком по АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач надіслав
заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Відповідач, належним чином
повідомлений про день, час та місце
судового розгляду справи, в судове
засідання не з'явився і від нього не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності, відкладення розгляду
справи чи повідомлення про причини
неявки. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України суд вважає можливим розглянути
справу на підставі наявних у ній
доказів - у порядку заочного розгляду.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом достовірно встановлено, що
згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 18 вересня 2009 року
власником житлового будинку АДРЕСА_1 є
ОСОБА_1 23 листопада 2012 року ОСОБА_1
зареєстрував у даному житловому
будинку ОСОБА_2, як наймача, який за
місцем реєстрації не проживає з 27
листопада 2012 року в зв'язку з тим, що
відповідно до вироку Красилівського
районного суду від 28 січня 2013 року
відбуває покарання у вигляді
позбавлення волі у Райківецькій
виправній колонії № 78 Хмельницької
області.

Ці обставини підтверджуються:
свідоцтвом про право на спадщину за
заповітом від 18.09.2009, технічним
паспортом на присадибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1, експлікацією приміщень до
плану садибного (індивідуального)
будинку АДРЕСА_1, витягом про державну
реєстрацію прав від 23.10.2012, витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 19.03.2013, довідкою № 31
від 12.03.2014, виданою Заслучненською
сільською радою, актом обстеження умов
проживання від 04.04.2014, вироком
Красилівського районного суду від
28.01.2013.

Відповідно до ст. 380 ЖК Української РСР
житловим будинком є будівля
капітального типу, споруджена з
дотриманням вимог, встановлених
законом, іншими нормативно-правовими
актами і призначена для постійного в
ній проживання.

Статтями 13, 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що при здійсненні
своїх прав особа зобов'язана
утримуватися від дій, які могли б
порушити права інших осіб; у разі
недодержання особою при здійсненні
своїх прав цих вимог суд може
зобов'язати її припинити зловживання
своїми правами, а також застосувати
інші наслідки, встановлені законом;
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до стст. 386, 391 Цивільного
кодексу України власник, який має
підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню; власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно стст. 1, 9, 156 Житлового кодексу
Української РСР громадяни України
мають право на житло, ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Статтями 150, 161 Житлового Кодексу УРСР
передбачено, що громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди; наймач
вправі вселити в займане ним жиле
приміщення у будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
особистої власності, свою дружину,
дітей, батьків, а також інших осіб за
письмовою згодою власника будинку
(квартири) і всіх членів сім'ї, які
проживають з наймачем.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу
Української РСР при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.

Пунктом 7 частини 3 статті 71 ЖК
Української РСР передбачено, що жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців у випадку:
взяття під варту або засудження до
позбавлення волі - протягом усього часу
перебування під вартою або відбування
покарання, якщо в цьому будинку,
квартирі (їх частині) залишилися
проживати інші члени сім'ї.

У ході судового розгляду справи
встановлено, що на момент реєстрації за
адресою по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 був
неодружений і членів сім'ї не мав.

Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено,
що сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень; особа, яка бере участь у
справі, розпоряджається своїми правами
щодо предмета спору на власний розсуд.
Однак відповідачем у ході судового
розгляду справи не надано будь-яких
доказів наявності обставин, за яких за
ним мало б зберігатися жиле приміщення
понад шість місяців.

На підставі викладеного, керуючись
стст. 1, 9, 71, 150, 156, 161, 380 ЖК Української
РСР, стст. 13, 15, 386, 391 ЦК України, стст. 10,
11, 60, 61, 88, 212-215, 224-228, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що
втратив право на проживання та
користування належним ОСОБА_1 житловим
приміщенням: будинком АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання копії заочного рішення.

Позивачем, а в разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, й відповідачем заочне
рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Хмельницької області
через Красилівський районний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: І. В. ФЕДИШИН