АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/3831/2014
інстанції: Шаховніна М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Волощуку О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Подільського районного суду
міста Києва від 17 липня 2013 року у справі
за позовом публічного акціонерного
товариства «Київенерго» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за спожиту
електричну енергію, -

в с т а н о в и в :

У березні 2013 року ПАТ «Київенерго»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
спожиту електричну енергію.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що
відповідач є власником квартири

АДРЕСА_1, за якою відкрито особовий
рахунок НОМЕР_1, та за яким позивач
здійснює постачання електроенергії.
Враховуючи, що відповідач свої
зобов'язання перед ПАТ «Київенерго» не
виконує належним чином, не своєчасно
сплачує за фактичне споживання
електричної енергії, у зв'язку з чим за
станом на 1 березня 2013 року виникла
заборгованість з урахуванням 3% річних
у розмірі 1 989,96 грн., ПАТ «Київенерго»
просило стягнути з ОСОБА_2 на свою
користь зазначену суму.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 17 липня 2013 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Київенерго» 1 989,96 грн.
заборгованості з постачання
електроенергії з урахуванням 3% річних
та інфляційної складової боргу.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати, відновити постачання
електроструму та постановити ухвалу
про зупинення виконання рішення суду.
Зазначає також, що є інвалідом другої
групи, а тому судовий збір стягненню з
неї не підлягає.

В судовому засіданні у суді
апеляційної інстанції 15.05.2014
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, надаючи
пояснення, подану апеляційну скаргу
підтримала та просила задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлена
про дату, час та місце судового
засідання 29.05.2014 до суду не з'явилася,
звернулася із клопотанням про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із тим, що в неї новий представник -
ОСОБА_4, якому потрібен час для
ознайомлення з матеріалами справи, на
підтвердження чого надала копію
відповідної довіреності. Зазначені
обставини визнані судом неповажною
причиною неявки, оскільки у
відповідача було достатньо часу для
вибору представника, в тому числі і при
розгляді справи у суді апеляційної
інстанції (з 13.02.2014), а тому колегія
суддів вважала за можливе слухати
справу у відсутність відповідача на
підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представник ПАТ «Київенерго» -
Сидоренко Л.Я. проти апеляційної скарги
заперечувала, рішення Подільського
районного суду міста Києва від 17 липня
2013 року просила залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність часткового
задоволення скарги виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

При розгляді справи судом встановлено,
що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у
приватизованій квартирі за адресою:
АДРЕСА_1 та, відповідно, є споживачем
електроенергії, постачання якої
здійснює позивач.

На підтвердження чого відкрито
особовий рахунок отримувача
електричної енергії НОМЕР_1, відповідно
до якого позивач взяв на себе
зобов'язання постачати відповідачу
електричну енергію, а остання
оплачувати її за обумовленими
тарифами.

Отримуючи послуги щодо постачання
електричної енергії, відповідач
несвоєчасно та не в повному обсязі
сплачувала за них.

Відповідач є споживачем електричної
енергії, а тому на неї поширюються
«Правила користування електричною
енергією для населення», затверджені
Постановою Кабінету міністрів України
від 26 липня 1999 р. № 1357.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про
електроенергетику» відносини,
пов'язані з виробництвом, передачею,
постачанням і використанням енергії,
регулюються цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Так, взаємовідносини між громадянами
(фізичними особами - споживачами
електричної енергії) та
енергопостачальниками, в тому числі
порядок укладення договорів та порядок
розрахунків за спожиту електричну
енергію, регулюються відповідно до
«Правил користування електричною
енергією для населення» від 26.07.1999 року
№1357.

Наявність відносин між сторонами, а
отже і виникнення цивільних прав й
обов'язків, підтверджується діями
сторін: постачанням електричної
енергії споживачеві,
електроспоживання, що не заперечується
відповідачами, надання рахунків на
його оплату та їх оплата у
встановленому порядку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для стягнення
заборгованості, що утворилася у
відповідача перед позивачем, проте,
розмір такої заборгованості підлягає
уточненню з огляду на наступне.

У суді першої інстанції, а саме у своїх
запереченнях проти позову відповідач
зазначала про те, що заборгованість
виникла ще з 2010 року, тобто сплив строк
позовної давності в 3 роки.

Загальна позовна давність відповідно
до ст. 257 ЦК України встановлюється
тривалістю у трироки, а згідно із ч. 1 ст.
261 ЦК України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Статтею 264 ЦК України визначено, що
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що ПАТ «Київенерго» ще в 2010
році зверталося до суду за захистом
своїх порушених прав з заявою про
видачу судового наказу. 24 листопада 2010
року був виданий судовий наказ №
2-Н-908/10, який був скасований ухвалою
суду від 12.07.2012 року № 2-с/2607/68/12, а тому
строк позовної давності переривався.

Разом з тим, розмір заборгованості
стягнутої судом у розмірі 1 597,34 грн.
підлягає зменшенню до 1 525,96 грн, що
вбачається з детального помісячного
розрахунку позивача за період з 01.10.2007
по 01.03.2013.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У зв'язку із зазначеним підлягає
уточненню сума інфляційної складової
боргу та 3 % річних, шляхом її зменшення
з 392,62 грн. до 376,19 грн.

Крім того, рішення суду підлягає
скасуванню в частині стягнення
судового збору з відповідача на
користь позивача з ухваленням в цій
частині нового - про відмову в позові, у
зв'язку із тим, що ОСОБА_2 є інвалідом 2
групи, що підтверджується копією
відповідного посвідчення, та
відповідно до ЗУ «Про судовий збір»
звільнена від його сплати.

Інші доводи апеляційної скарги, а саме
з приводу відсутності достатніх
підстав для стягнення заборгованості
за спожиту електроенергію, оскільки
ОСОБА_2 не є належним відповідачем у
справі не знайшли свого підтвердження
при апеляційному розгляді справи з
огляду на зобов'язальний характер
права власності та необхідність оплати
фактично отриманих та спожитих послуг
за відповідним особовим рахунком.

З огляду на викладене рішення суду в
частині стягнення судового збору
підлягає скасуванню, а в частині
стягнення заборгованості - зміні на
підставі п.п. 2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити
частково.

Змінити рішення Подільського
районного суду міста Києва від 17 липня
2013 року в частині визначення розміру
заборгованості, що підлягає стягненню
з ОСОБА_2 на користь публічного
акціонерного товариства «Київенерго»,
зменшивши її з 1 989,96 грн. до 1902,15 грн., з
яких 1 525,96 грн. - борг за електроенергію,
230,28 грн. - інфляційна складова боргу та
145,91 грн. - 3 % річних.

Скасувати рішення суду в частині
стягнення судового збору з ОСОБА_2 на
користь публічного акціонерного
товариства «Київенерго» та ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову в
позові.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М.Панченко