САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 726/202/14-ц
Провадження №2/726/148/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2014
м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у
складі: головуючого судді Байцар Л. В.,
при секретарі Житарь С.А., за участю
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошового боргу, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про
стягнення грошового боргу.

В позові посилається на те, що у
відповідності до договору позики,
укладеного 27 липня 2010 року, він надав у
борг ОСОБА_2 грошові кошти в іноземній
валюті в розмірі 4 189 доларів США та 10 646
євро, що на день позики за офіційним
курсом НБУ склало 141 760,13 грн., в
підтвердження чого відповідач надав
йому боргову розписку, написану
особисто ним 27.07.2010 року. За змістом п.2
даного договору строк позики був
визначений тривалістю в два роки, тобто
до 27.07.2012 року.

Крім цього вказує на те, що станом на 10
лютого 2014 року, враховуючи погоджену
сторонами умову п.1 договору щодо
повернення суми позики з врахуванням
офіційно встановленого НБУ курсу
гривні до іноземних валют станом на
день такого повернення, сума боргу за
договором позики складає 173 238,26 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на його
користь загальну суму боргу в розмірі
173 238,26 грн. згідно офіційно
встановленого НБУ станом на 10 лютого 2014
р. курсу гривні до іноземних валют та
судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримав повністю та дав
аналогічні пояснення згідно позовної
заяви. Просить задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнала та
пояснила, що чоловік її доньки ОСОБА_2
заключив з позивачем ОСОБА_1 усний
договір викупу орендованого
автомобіля, після чого останній
запропонував її довірителю
виплачувати орендований ним
автомобіль, на що ОСОБА_2 погодився та
виплачував вартість даного автомобіля.
Через певний час позивач взяв з нього
розписку на залишок виплачуваної суми
за автомобіль. Вказує на те, що станом
на 2012 рік залишалося виплатити 5 000
доларів остатку, через рік ОСОБА_2 все
погасив, проте позивач розписку йому не
віддав, а автомобіль забрав. Вважає
позов ОСОБА_4 не обґрунтованим,
безпідставним та таким що не підлягає
задоволенню. Просить суд відмовити в
позові за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що він
працював водієм за трудовим договором
на позивача ОСОБА_1, в 2008 році він уклав
з позивачем ОСОБА_1 усний договір
викупу раніше орендованого автомобіля.
Згідно умов даного договору він
зобов»язувався помісячно сплачувати
частину вартості транспортного засобу,
а після повної оплати ОСОБА_1
зобов»язувався оформити право
власності на автомобіль на нього. Такі
ж домовленості були і з іншими водіями.
Кожен місяць після чергової оплати,
ОСОБА_1 надавав їм «таблиці
взаєморозрахунків», в яких надавалися
розрахунки по залишку вартості
автомобіля. У 2010 році він та інші водії,
які працювали на ОСОБА_1 під тиском
останнього написали розписки, договори
позики на залишкову суму боргу за
транспортний засіб. Ніяких коштів за
цими розписками ні він ні інші водії
від ОСОБА_1 не отримали. До написання
розписки він вніс 40 000 доларів США, а
усна домовленість була на 54 000 євро.
Вважає, що в діях позивача є шахрайство,
просить суд відмовити у позові за
безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення сторін по
справі, допитавши свідків та
дослідивши письмові докази по справі
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
підтвердив, що розписки про борг були
написані ним та іншими працівниками,
які працювали на ОСОБА_1, у якого були
взяті автомобілі під виплату, за
словами якого розписка була гарантією
того, що вони розрахуються. Вказані
автомобілі були куплені позивачем
ОСОБА_1, та надані їм в оренду для роботи
до повної виплати. Крім цього показав,
що між ними була усна домовленість, що
автомобілі перейдуть у їхню власність
коли вони виплатять кошти за
автомобілі. В місяць виплачувалося
приблизно по 12 000 грн., дані кошти
передавалися на фірму позивача, в
підтвердження надавалися
роздруківки-звіти про те, скільки
витрачено та внесено коштів. Також
показав, що він на даний час продовжує
виплачувати автомобіль, не знає
скільки ще залишилося виплачувати,
тому що сума постійно збільшується.
Крім цього зазначив, що розписка ним
писалася, але ні він ні ОСОБА_2 ніякі
кошти у позивача по справі ОСОБА_1 не
позичали, це залишкова вартість
автомобіля який брали в оренду на
виплату.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дав
аналогічні покази з показами свідка
ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дав
аналогічні покази з показами свідка
ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
показала, що вона працювала у позивача
ОСОБА_1 бухгалтером, підтвердила, що
працівники ОСОБА_1 сплачували йому свої
борги за транспортні засоби - тіри. Вона
зазначена в розписках та договорах
позики як свідок. Під час написання
розписок та договорів гроші ОСОБА_1
водіям не передавалися.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що вона інколи допомагала
позивачу, як другу в якості касира
приймала кошти від водіїв. Була свідком
передачі коштів по договору позики в
євро та доларах ОСОБА_1 своїм водіям.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку суму грошових
коштів, договір позики є укладеним з
моменту передання грошей.

Позивач не довів, що ОСОБА_2 взяв у нього
в у борг 4 189 доларів США та 10 646 євро, що
на день позики за офіційним курсом НБУ
склало 141 760,13 грн. Крім цього позивач в
судовому засіданні підтвердив, що
надає водіям транспортні засоби під
виплату і після повної оплати
переоформляє на них право власності.
Вказав, що деяким водіям під час
оформлення розписок надавав в борг
грошові кошти, деяким кошти не давав, а
вказував в розписці суму недоплаченого
боргу за транспортний засіб.

Свідки ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 допитані у
суді, вказали на те, що вони так само як
відповідач працюють на позивача ОСОБА_1
водіями і теж на його вимогу написали
розписки, оскільки на усних
домовленостях виплачували автомобілі
які їм дав позивач під виплату. Сума
вказана в розписках це був залишок
боргу по кожному автомобілю. Крім цього
підтвердили те, що вони та відповідач
після написання розписки ніяких коштів
від позивача не отримували.

Покази відповідача ОСОБА_2 та свідків
ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 також
підтверджується таблицями
взаєморозрахунків.

Свідок ОСОБА_8 допитана в судовому
засіданні вказала, що вона працювала в
той час бухгалтером у позивача ОСОБА_1 і
була присутньою при складанні договору
та розписки, натомість не підтвердила в
судовому засіданні отримання ОСОБА_2
грошей від ОСОБА_1

Покази свідка ОСОБА_9 в частині
підтвердження факту передачі грошей,
суд вважає неправдивими, оскільки вони
не підтверджуються обставинами справи,
суперечать показам свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 та частково
показам позивача ОСОБА_1

Згідно ч. 1. ст.. 1051 ЦК України
Позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку, що між позивачем та
відповідачем було укладено договір
позики під тиском, оскільки відповідач
був підлеглим позивача, який змусив
його написати розписку про борг грошей
які він не отримував, також розписка та
письмовий договором позики не
посвідчені нотаріусом, що свідчить про
шахрайські дії позивача.

На підставі викладеного та матеріалів
справи суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, у позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми
боргу слід відмовити.

Керуючись, ст.1046, 1047, 1051 ЦК України
ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 234 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошового боргу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області, через
Садгірський районний суд м. Чернівці
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом в 10-ти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-ти з дня
отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Л. В.
Байцар