Справа № 372/555/14-ц Головуючий у І
інстанції Проць Т.В.Провадження №
22-ц/780/3437/14 Доповідач у 2
інстанції Журба С.О.Категорія 36
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді: Журби С.О.,

суддів: Коцюрби О.П.,
Сержанюка А.С.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 08 квітня 2014 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом, в якому просила суд
встановити їй додатковий строк для
прийняття спадщини після її матері -
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
матері залишилося спадкове майно -
земельна частка (пай), житловий будинок
з надвірними побудовами і присадибна
земельна ділянка. Будинок та ділянка
були їй подаровані матір'ю 18 березня 2008
року, однак рішенням Обухівського
районного суду Київської області від 03
грудня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 05 лютого 2013 року, договори
дарування були визнані недійсними.
Після набрання рішенням суду сили
позивач звернулась до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, однак 15 травня 2013 року їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину через пропуск
шестимісячного строку, визначеного для
подачі заяви.

Просила суд, врахувавши поважність
пропущення нею строку звернення до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, а також ті
обставини, що вона є інвалідом першої
групи по зору, має ряд захворювань,
постійно перебуває на лікуванні,
визначити їй додатковий трьохмісячний
строк для подання заяви про прийняття
спадщини.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 08 квітня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення
суду, позивач подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, неповноту та неправильність
встановлення обставин, що мають
значення для справи, просила рішення
суду першої інстанції скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги. Апеляційну скаргу
обґрунтовувала тим, що встановлений
строк звернення із заявою про
прийняття спадщини пропустила через
перебування на лікуванні, відтак
причина його пропуску є поважною.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з огляду на
наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши матеріали справи колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
суду в повній мірі відповідає
наведеним вимогам, підстави для його
скасування чи зміни відсутні.

Судом встановлено, що матір позивача -
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. На випадок
своєї смерті вона склала 2 заповіти,
якими земельну частку (пай) заповіла
ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_6, а
житловий будинок з надвірними
спорудами та присадибну ділянку -
ОСОБА_3 та ОСОБА_2

У відповідності до договорів дарування
№ 2012 та 2017 від 18 березня 2008 року
зазначений будинок та присадибна
земельна ділянка були подаровані
позивачу.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 03 грудня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 05 лютого 2013 року, договори
дарування були визнані недійсними.
Після набрання рішенням суду сили
позивач звернулась до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, однак 15 травня 2013 року у
видачі свідоцтва про право на спадщину
їй було відмовлено через пропуск
встановленого законом строку.

Після відмови нотаріуса позивач в
травні 2013 року звернулася до суду з
позовом про визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини. Ухвалою суду від 26 листопада
2013 року вказаний позов за завою
позивача був залишений без розгляду.

Наступний позов ОСОБА_2 про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини залишено без
розгляду 08.01.2014 року у зв'язку з неявкою
позивача в судове засідання та
відсутністю заяви про слухання справи
в її відсутність. Позовну заяву в даній
справі позивач подала до суду 28.01.2014
року.

Необхідність продовження строку на
прийняття спадщини позивач
обґрунтовувала тим, що не змогла
реалізувати свої права спадкоємця у
зв'язку з незадовільним станом
здоров'я, через що неодноразово була
вимушена перебувати на стаціонарному
лікуванні. Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що наведені твердження
позивача в ході розгляду справи не було
належним чином доведено. Так, на
підтвердження своєї позиції ОСОБА_2
надала суду ряд документів, відповідно
до яких в період з 2010 року по 2013 рік
періодично перебувала на
стаціонарному та санаторному
лікуванні. В той же час судом було
встановлено, що у вказаний період
позивач активно брала участь в судових
засіданнях при розгляді ряду цивільних
справ, видавала нотаріально посвідчені
довіреності на представництво
інтересів, вчиняла інші дії, направлені
на реалізацію своїх прав. За таких умов
її твердження про об'єктивну
неможливість за станом здоров'я
вчинення дій, направлених на прийняття
спадщини у встановлений
законодавством 6-місячний період, не
знайшли свого підтвердження в ході
розгляду справи, що й стало причиною
відмови в задоволенні позову. З даною
позицією суду першої інстанції колегія
суддів погоджується в повній мірі,
вважаючи її обґрунтованою.

З урахуванням викладеного колегія
суддів приходить до висновку про те, що
суд першої інстанції, розглядаючи спір,
повно та всебічно дослідив і оцінив
обставини справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює, а тому визнає дане
рішення законним. Таким чином рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, відтак
передбачених законом підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 08 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :