Справа № 751/2448/14 Провадження №
22-ц/795/1133/2014 Головуючий у I інстанції -
Косач І. А. Доповідач - Мамонова О.
Є.Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Губар В.С.,
Позігуна М.І.,

при секретарі: Остапенко Г.С.

з участю: позивачки ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 16
квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення
та визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання відповідача таким, що
втратив право користування житловим
будинком за адресою АДРЕСА_1; виселення
відповідача із вказаного житлового
будинку. Позов обґрунтовували тим, що
спільне проживання у будинку неможливо
через систематичну протизаконну
поведінку відповідача, з приводу чого
ОСОБА_1 неодноразово зверталась із
заявами до правоохоронних органів, але
це не привело до покрашення його
поведінки.

Рішенням Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 16
квітня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати дане рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права, неповне
дослідження доказів. Апелянт зазначає,
що відповідач вчиняє сварки, наносить
їй тілесні ушкодження, псує речі,
продукти харчування, що призводить до
неможливості знаходитись разом з ним в
одному помешканні та є підставою для
виселення відповідача за ст. 116 ЖК
України.

У запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 просить її відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_1, яка підтримала
апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_2,
який наголошував на законності рішення
суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про виселення ОСОБА_2 районний
суд виходив з того, що відсутні докази
застосування до відповідача заходів
запобігання та громадського впливу, що
є обов'язковою умовою застосування ст.
116 ЖК України. Відмову у задоволенні
позовних вимог про визнання
відповідача таким, що втратив право
користування спірним житловим
будинком суд мотивував тим, що ОСОБА_2
постійно проживає у будинку, жодних
доказів і підстав для визнання його
таким, що втратив право користування
будинком суду не надано.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано у 2011 року.

Згідно записів у домовій книзі ОСОБА_2
зареєстрований у спірному житловому
будинку за адресою АДРЕСА_1 з 01.02.2000
року, де він і проживає по дійсний час.
За цією ж адресою зареєстрована і
позивачка ОСОБА_1 (а.с. 7-8).

04 травня 2007 року ОСОБА_1 отримала в дар
6/9 частин спірного житлового будинку
(а.с. 5-6).

08 травня 2013 року ОСОБА_1 зверталась до
чергової частини ЧМВ УМВС України в
Чернігівській області з приводу
конфлікту, що виник між нею та
відповідачем. За результатами
перевірки даного звернення з ОСОБА_2
було проведено профілактичну бесіду,
винесено офіційне попередження про
недопущення антигромадської поведінки
та офіційне попередження про
недопущення вчинення насильства в
сім'ї (а.с. 9).

25 вересня 2013 року за вироком
Новозаводського районного суду м.
Чернігова ОСОБА_2 було визнано винним у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125
КК України, в зв'язку з тим, що 05.10.2012
року за місцем проживання ним було
вчинено сварку з ОСОБА_1 та заподіяно
останній легких тілесних ушкоджень
(а.с. 13-15).

Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.116 ЖК України якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» при вирішенні справ про
виселення на підставі ст. 116 ЖК України
осіб, які систематично порушують
правила співжиття і роблять неможливим
для інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ, тощо.

Після застосування до відповідача
ОСОБА_2 органами міліції заходів
попередження та засудження його за
нанесення легких тілесних ушкоджень
позивачці ОСОБА_1 останній своєї
антигромадської поведінки не змінив.
Про зазначене свідчить висновок за
результатами перевірки за зверненням
ОСОБА_1 від 07.02.2014 року за фактом образи
та погроз фізичною розправою з боку
ОСОБА_2 З ОСОБА_2 по телефону була
проведена профілактична бесіда про
недопустимість антигромадської
поведінки відносно колишньої дружини
ОСОБА_1 в подальшому (а.с. 12).

Зважаючи на те, що вжиті до відповідача
органами міліції заходи попередження
не дали позитивних результатів, його
поведінка у відношенні позивачки має
антигромадський характер, у зв'язку з
чим остання не має можливості
проживати у належному їй на праві
власності будинку, апеляційний суд
вважає, що наявні підстави, передбачені
ст. 116 ЖК України для виселення ОСОБА_2
із спірного будинку.

За вказаних обставин, рішення суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення в цій частині про
задоволення позовних вимог про
виселення ОСОБА_2 із житлового будинку
за адресою АДРЕСА_1.

У зв'язку із частковим задоволенням
апеляційної скарги з відповідача
ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь
позивачки судові витрати по сплаті
судового збору за апеляційний розгляд
справи в сумі 60 грн. 90 коп.

Висновки районного суду про відмову в
задоволенні позовних вимог позивачу
ОСОБА_3 та позовних вимог про визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування спірним житловим
будинком є правильними, оскільки, як
вірно зазначив районний суд, ОСОБА_2
проживає у спірному будинку та у
справі відсутні докази чинення
перешкод в користуванні будинком саме
ОСОБА_3 Таким чином, рішення суду в цій
частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 16 квітня 2014 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 із житлового будинку
за адресою АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60
грн. 90 коп. у відшкодування судового
збору за апеляційний розгляд справи.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: