АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/796/3817/2014
Головуючий у 1- інстанції: Захарчук С.С.
УХ ВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючої - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Корчевного
Г.В.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданої
в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 16 січня 2014 року за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Київської міської ради,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк», Державної
виконавчої служби України про
визнання права власності на квартиру,
вселення, визнання недійсними
договорів мирової угоди, прилюдних
торгів,

В С Т А Н О
В И Л А :

Рішенням Подільського районного
суду м.Києва від 16 січня 2014 року ( т.6
а.с.97-106) відмовлено у позові ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Київської міської ради,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ПАТ
«Кредитпромбанк», Державної
виконавчої служби України про
визнання права власності на квартиру,
вселення, визнання недійсними
договорів мирової угоди, прилюдних
торгів.

На рішення суду першої інстанції
ОСОБА_2, діючи в інтересах позивачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4 ( довіреності від 12
жовтня 2012 року т.6 а.с.123,124), подала
апеляційну скаргу, в якій з посиланням
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, ставиться питання про
скасування оскаржуваного рішення,
ухвалення нового рішення про
задовольнити позовні. Апелянт зазначає
про невідповідність висновків суду
першої інстанції фактичним обставинам
справи.

Справу розглянуто без участі
представника позивачів ОСОБА_2, яка
належним чином повідомлялась про час
та місце розгляду справи, призначеного
на 03 червня 2014 року, про що свідчить
власноручний підпис останньої (т.6
а.с.156).

Відповідно до положення ч.5 ст.76 ЦПК
України вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі.

Відповідно до положення ч.2
статті 169 ЦПК України суд відкладає
розгляд справи лише в разі першої
неявки в судове засідання належним
чином повідомленої сторони або
будь-кого з інших осіб, які беруть
участь у справі.

Клопотання представника ОСОБА_2
(т.6 а.с.158) про відкладення розгляд
справи у зв*язку з перебування
останньої на лікарняному не підлягає
задоволенню, оскільки незалежно від
поважності причин неявки сторони в
суду засідання у разі повторного
належного повідомлення про час та
місце розгляду справи, суд розглядає
справу за відсутністю даної особи.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК
неявка сторони, належним чином
повідомленої про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Інші учасники судового розгляду
справи не з*явились, судом належним
чином повідомлялась про час та місце
розгляду справи, про що свідчать
поштові зворотні відправлення від 08,13
травня 2014 року.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
є дітьми ОСОБА_8 (а.с.5, 7 т. 1).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3(а.с.206 т. 2).

ОСОБА_8 був власником квартир
НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3,НОМЕР_4, НОМЕР_5,
НОМЕР_6 у АДРЕСА_1 ( за договорами
купівлі-продажу відповідно від 25
листопада 1994 року, 03 жовтня 1995 року, 16
серпня 1994 року, 26 липня 1994 року, 16
серпня 1994 року, 20 березня 1996 року т.1
а.с.145-151 т. ).

Однак, на момент смерті ОСОБА_8,
згідно з довідкою № 10102 від 24 квітня 2002
року Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна від 24 квітня 2002 року
вищезазначених квартир не існувало,
будівля, в якій розташовані квартири,
повністю перебудована в нежитловий
будинок зі зносом внутрішніх
капітальних стін, приєднанням площі
місць загального користування,
приєднанням площі квартир, які не
належали ОСОБА_8 та право власності на
них не було зареєстровано в бюро
технічної інвентаризації. Крім того, в
даній будівлі надбудований мансардний
поверх (т.3 а.с.128).

З заявою про прийняття спадщини
після померлого ОСОБА_8 до четвертої
Київської державної нотаріальної
контори 16 січня 2002 року звернулася
ОСОБА_9, яка була дружиною останнього
(т.3 а.с. 124 ). У заяві ОСОБА_9 зазначила, що
після смерті ОСОБА_8 залишилося
спадкове майно - квартири №№ НОМЕР_5,
НОМЕР_6, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_2 у
будинку АДРЕСА_1, зазначене спадкове
майно вона прийняла та просила видати
їй свідоцтво про право на спадщину за
законом. Одночасно нею було
повідомлено про те, що інших
спадкоємців, передбачених законом
України немає. Батьки померлого
померли до відкриття спадщини (т.3 а.с.
121, 126 ).

Постановою від 18 травня 2002 року
ОСОБА_9 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на підставі відсутності
довідок - характеристик Бюро технічної
інвентаризації на квартири №№ НОМЕР_5,
НОМЕР_6, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_2 у
будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з
переобладнанням вказаних у нежилий
фонд ( т.3 а.с.129 ).

Згідно з п. 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила
книги шостої Цивільного кодексу
України застосовуються також до
спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки спадщину після
померлого ОСОБА_8 прийняла ОСОБА_9,
шляхом подачі заяви про прийняття
спадщини до нотаріальної контори (т.3
а.с.121, 126), то до спадкових правовідносин
необхідно застосовувати норми ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР
неповнолітні або непрацездатні діти
спадкодавця (в тому числі усиновлені), а
також непрацездатні дружина, батьки
(усиновителі) і утриманці померлого
успадковують, незалежно від змісту
заповіту, не менше двох третин частки,
яка належала б кожному з них при
спадкоємстві за законом (обов'язкова
частка). При визначенні розміру
обов'язкової частки враховується і
вартість спадкового майна, що
складається з предметів звичайної
домашньої обстановки і вжитку.

Частиною 1 ст. 549 ЦК УРСР
передбачено, що визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Таким чином, на час відкриття
спадщини в період чинності ЦК УРСР його
нормами було передбачено певні дії, які
свідчили про прийняття спадщини.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, як діти померлого
спадкоємця - ОСОБА_8, відповідно до ст. 535
ЦК УРСР мали право на обов'язкову
частку в спадщині, проте не здійснили
дій, що свідчать про прийняття
спадщини, їх посилання на те, що ОСОБА_9
було подано заяву до нотаріальної
контори в їх інтересах спростовується
письмовими доказами - копіями
документів спадкової справи,
відповідно до яких вбачається те, що
ОСОБА_9 звернулася до четвертої
Київської державної нотаріальної
контори 16 січня 2002 року з заявою про
прийняття спадщини в своїх інтересах,
одночасно зазначивши, що інших
спадкоємців, передбачених законом
України немає (т.3 а.с.121, 126 ), з позовом
про продовження строку для прийняття
спадщини (ст. 550 ЦК УРСР) ОСОБА_3, ОСОБА_10
не зверталися.

В позовній заяві позивачі
просили визнати за ними право
власності на квартири № № НОМЕР_5,
НОМЕР_6, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_2 в
будинку АДРЕСА_1;

- визнати право власності на
матеріали, обладнання, які були
використані в процесі будівництва
(переобладнання, перепланування)
квартир та об'єднання їх з місцями
загального користування та з
надбудовою мансарди, тобто при
спорудженні об'єкта незавершеного
будівництва, загальною площею 659 кв.м.,
за адресою: АДРЕСА_1;

- вселити їх у квартири №№ НОМЕР_5,
НОМЕР_6, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_2
за вказаної адресою; виселити ПАТ
«Кредитпромбанк» з житлового
приміщення, загальною площею 659 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1;

- визнати недійсною мирову угоду,
укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 від 26
січня 2004 року, затверджену ухвалою
Подільського районного суду м. Києва;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу приміщень, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. від 20
квітня 2005 року, укладеного між
ОСОБА_5 і ТОВ «Юридична компанія
«Лекс»;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу спірних приміщень від
12 грудня 2005 року, укладеного між ТОВ
«Юридична компанія «Лекс» і ОСОБА_6;

- визнати недійсним іпотечний договір
від 3 березня 2006 року, укладений між
ОСОБА_6 і ВАТ «Кредитпромбанк»,
предметом якого є житлові приміщення,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати недійсними прилюдні торги
від 10 червня 2013 року з продажу
житлового приміщення, загальною площею
659 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, оформлені протоколом № 13/17/2
від 10 червня 2013 року.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що
спадкового майна у вигляді квартир на
момент смерті спадкодавця ОСОБА_8 не
існувало.

Відповідно до рішення Подільського
районного суду м. Києва від 14 липня 2003
року за ОСОБА_9 визнано право власності
на житлову будівлю по АДРЕСА_1 та
зобов'язано останню ввести житлову
будівлю в експлуатацію та
зареєструвати (т.1 а.с.15-18 ).

Ухвалою Подільського районного
суду м. Києва від 26 січня 2004 року
затверджено мирову угоду між ОСОБА_9 і
ОСОБА_5, відповідно до якої від ОСОБА_9
до ОСОБА_5 перейшло право власності на
нерухоме майно - будівлю, розташовану в
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14 ).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 10 липня 2008 року скасовано ухвалу
Подільського районного суду м. Києва
від 26 січня 2004 року (т.1 а.с.9-10 ).

Відсутні були підстави для
з'явлення вимог про визнання мирової
угоди недійсною, оскільки, судом її
було скасовано.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 20 квітня 2005 року,
укладеного між ОСОБА_5 і ТОВ «Юридична
компанія «Лекс», ОСОБА_5 передав у
власність, а ТОВ «Юридична компанія
«Лекс» прийняло у власність житлові
приміщення, які знаходяться у будинку
АДРЕСА_1, загальна площа складає 652,6
кв.м. (т.1 а.с. 156-157 ).

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 20 грудня 2005 року,
укладеного між ТОВ «Юридична компанія
«Лекс» і ОСОБА_6, ТОВ «Юридична компанія
«Лекс» передало у власність, а ОСОБА_6
прийняв у власність житлові
приміщення, які знаходяться у будинку
АДРЕСА_1 загальна площа складає 659 кв.м.
(т.1 а.с.158 т. ).

Відповідно до іпотечного договору
від 3 березня 2006 року, укладеного між
ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_6, ОСОБА_6
на забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором надав між ВАТ
«Кредитпромбанк» в іпотеку майно -
житлові приміщення, загальною площею 659
кв.м., що знаходиться у будинку АДРЕСА_1,
та є власністю ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі-продажу житлових
приміщень (т.1а.с. 94-97).

Обґрунтовуючи позов про визнання
мирової угоди, затвердженої ухвалою
суду, зазначених вище договорів
купівлі-продажу, іпотечного договору
недійсними, позивачі посилалися на
норми ст.ст. 203, 215, 216, 220, 228 ЦК України.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК
України одним із способів захисту
порушеного права є визнання недійсним
правочину, укладеного з недодержанням
вимог, установлених частинами
першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203
цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає
особливі правові наслідки недійсності
правочину. Зокрема, кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Права особи, яка вважає себе
власником майна, не підлягають захисту
шляхом задоволення позову до набувача
з використанням правового механізму,
установленого статтями 215, 216 ЦК
України. Такий захист можливий лише
шляхом задоволення віндикаційного
позову, якщо для цього існують
підстави, передбачені статтею 388 ЦК
України, які дають право витребувати в
набувача це майно.

Відповідно до ст. 388 ЦК України
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Судом установлено, що на підставі
виконавчого напису приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 № 1760 від 9
серпня 2007 року було відкрито виконавче
провадження по зверненню стягнення на
об'єкт нерухомого майна - житлові
приміщення, загальною площею 659 кв.м., що
знаходиться у будинку АДРЕСА_1, з метою
задоволення вимоги ВАТ
«Кредитпромбанк» до ОСОБА_6 про
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором у розмірі 2 308 378
дол. 88 центів США (а.с. 98-100 т. 1).

Відповідно до акту опису й арешту
майна від 9 листопада 2007 року,
складеного державним виконавцем
Бурносом С.В., при примусовому
виконанні виконавчих написів №№ 1760, 1759
про звернення стягнення на об'єкти
нерухомого майна, а саме: житлові
приміщення, загальною площею 659 кв.м. та
нежитлові приміщення, загальною площею
229,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 в
забезпечення виконання зобов'язань
перед ВАТ «Кредитпромбанк» описано і
накладено арешт з встановленням
обмеження права користування, а саме:
відчудження, пошкодження, інше
псування описаного майна, на житлові
приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ,
загальною площею 659 кв.м. та нежитлові
приміщення, за адресою АДРЕСА_1,
загальною площею 229,9 кв.м. (а.с. 230-231 т. 1).

17 травня 2013 року між Державною
виконавчою службою України та ПП
«Нива-В.Ш.» було укладено договір № 13/17
про надання послуг по організації та
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна(предмет іпотеки), предметом якого
є нерухоме майно - житлове приміщення,
загальною площею 659 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 82-84
т.6).

Відповідно до протоколу
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна (предмету іпотеки), яке належало
ОСОБА_6 № 13/17/2 від 10 червня 2013 року
переможцем прилюдних торгів визнано
ПАТ «Кредитпромбанк» (т.6 а.с. 87 ).

Не підлягає задоволенню позов і в
частині визнання оспорюваних
правочинів недійсними, вселення
позивачів у спірні квартири та
виселення ПАТ «Кредитпромбанк» зі
спірного жилого приміщення, оскільки
права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захистові шляхом
задоволення позову до набувача з
використанням правового механізму,
установленого статтями 215, 216 ЦК
України. Такий захист можливий лише
шляхом задоволення віндикаційного
позову, якщо для цього існують
підстави, передбачені статтею 388 ЦК
України, які дають право витребувати в
набувача це майно, а віндикація як
спосіб захисту права власності
застосовується, коли власник фактично
позбавлений можливості володіти й
користуватися належним йому майном і
право на звернення до суду з вимогою
про витребування майна від набувача
має власник цього майна.

Предметом оспорюваних правочинів
були житлові приміщення, які
знаходяться у будинку АДРЕСА_1,
загальна площа складає 659 кв.м., такий
спосіб захисту порушеного права як
визнання всіх правочинів недійсними та
вселення та виселення до даних
правовідносин відповідно до вимог
чинного законодавства застосовуватися
не може, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не є власниками
спірного жилого приміщення, до того ж,
спірних квартир не існує, вони
переобладнані в житлові приміщення,
загальною площею 659 кв.м., а тому позов в
цій частині є необґрунтованим та
задоволенню не підлягає.

Не підлягає задоволенню і позов в
частині визнання прилюдних торгів
недійсними, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи позов в цій
частині позивачі посилалися на
недобросовісний характер дій ПАТ
«Кредитпромбанк», у зв'язку з чим, норми
ст. 388 ЦК України не можуть
застосовуватися, оскільки банку було
відомо про спірний статус майна, про
відсутність у ОСОБА_5 права продажу
майна в силу визнання недійсним
договору позики та скасування ухвали
про затвердження мирової угоди, також
було відомо про те, що ОСОБА_9 є
власником спірного майна, а також про
наявність їх прав на зазначене майно та
наявність арешту на майно, накладеного
ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 26 березня 2013 року.

Згідно з актом державного
виконавця про реалізацію предмета
іпотеки від 12 червня 2013 року № 4560572/2
прилюдні торги з реалізації житлового
приміщення, загальною площею 659 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1, організовано з
дотриманням вимог Закону України «Про
виконавче провадження», Закону України
«Про іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати», Закону України
«Про іпотеку» та відповідно до
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/5 та цей акт є
підставою для видачі свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів (т.6
ас. 25-26 ).

Відповідно до свідоцтва від 12
червня 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк»
належить на праві власності майно, що
складається з житлових приміщень,
загальною площею 659 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке
придбане ПАТ «Кредитпромбанк» за 13 285 000
грн., раніше належало ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу від
12 грудня 2005 року (т.5 а.с. 29-30 ).

Правила проведення прилюдних
торгів визначені Тимчасовим
положенням про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України від 27 жовтня 1999 р. N 68/5
(далі - Положення).

Положенням визначено, що
прилюдні торги є спеціальною
процедурою продажу майна, за
результатами якої власником майна стає
покупець, який у ході торгів
запропонував за нього найвищу ціну (п.
2.2 Тимчасового положення), та
передбачені певні правила проведення
цих торгів, а саме: по-перше, правила,
які визначають процедуру підготовки,
проведення торгів (опублікування
інформаційного повідомлення певного
змісту про реалізацію нерухомого
майна; направлення письмового
повідомлення державному виконавцю,
стягувачу та боржнику про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізації майна)
(розд. 3); по-друге, правила, які
регулюють сам порядок проведення
торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила,
які стосуються оформлення кінцевих
результатів торгів (розд. 6).

Суд дійшов обґрунтованого
висновку про відмову у визнанні
прилюдних торгів недійсними. У позові
фактично оскаржуються дії державного
виконавця, які не стосуються правил
проведення прилюдних торгів, мають
самостійний спосіб оскарження.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги
стосовно незаконності набуття права
власності ОСОБА_5 на спірні
приміщення; стосовного того, що ПАТ
«Кредитпромбанк» є недобросовісним
набувачем матеріали справи не
доведено. Інші доводи скарги щодо не
призначення судом першої інстанції
експертизи, відмову у задоволенні
клопотання про зупинення провадження у
справі на правильність висновку суду
першої інстанції не випливають і не є
підставою для скасування законного і
обґрунтованого рішення.

Враховуючи викладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому відсутні
підстави для скасування оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, поданої в
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Подільського районного суду
м. Києва від 16 січня 2014 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий:

Судді: