Єдиний унікальний номер 256/1347/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3785/2014
Головуючий у 1 інстанції Домарєв О.В.
Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Папоян В.В.,
Мальованого Ю.М.,

при секретарі Саєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до державного
підприємства „Шахта імені Максима
Горького" про визнання незаконним та
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою відповідача на
рішення Калінінського районного суду
м. Донецька від 19 березня 2014 року та
додаткове рішення того ж суду від 25
березня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 19 березня 2014 року (з
урахуванням ухвали суду від 21 березня
2014 року про виправлення описки) позов
задоволено частково:

Визнати незаконним та скасувати наказ
державного підприємства „Шахта імені
Максима Горького" № 62 від 13 лютого 2014
року про звільнення ОСОБА_1, згідно з п. 1
ст. 40 КЗпП України за скороченням штату
з 13 лютого 2014 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного
юрисконсульта державного підприємства
„Шахта імені Максима Горького" з 13
лютого 2014 року.

Стягнути з державного підприємства
„Шахта імені Максима Горького" на
користь ОСОБА_1 заробітну плату за час
вимушеного прогулу 6542 грн. 88 коп., у
відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Стягнути з державного підприємства
„Шахта імені Максима Горького" у дохід
держави стягнуто 243 грн. 60 коп.

Додатковим рішенням того ж суду від 25
березня 2014 року рішення в частині
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу 6542 грн. 88 коп. звернути до
негайного виконання.

Додатковим рішенням того ж суду від 17
квітня 2014 року стягнути з відповідача у
дохід держави судовий збір 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням та
додатковим рішенням від 25 березня 2014
року, державне підприємство „Шахта
імені Максима Горького" звернулося до
Апеляційного суду Донецької області з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд
розглянув справу за одне судове
засідання, чим позбавив відповідача
надати докази на підтвердження
заперечень проти позову. Суд не зважив,
що відповідач знаходиться у процесі
ліквідації і ним дотримано строки
повідомлення ОСОБА_1 про наступне
звільнення. Суд не навів відповідних
мотивів в обґрунтування визначеного
розміру компенсації моральної шкоди.
Додаткове рішення ухвалено без
належного повідомлення відповідача
про час і місце судового засідання. Суд
допустив негайне виконання рішення в
частині стягнення заробітної плати за
весь період.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просила
відхилити апеляційну скаргу, рішення
залишити без змін.

Державне підприємство „Шахта імені
Максима Горького" не направило свого
представника, про час і місце розгляду
повідомлене належним чином. Повторне
клопотання про відкладення розгляду
справи апеляційним судом відхилено,
зазначені причини неявки (відпустка
представників апелянта) визнані
неповажними.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з того, що при звільненні
ОСОБА_1 відповідачем допущені
порушення трудового законодавства.

Висновок суду відповідає обставинам
справи, зроблений з додержанням норм
матеріального й процесуального права.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.40
КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, може
бути розірваний власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
скорочення чисельності або штату
працівників.

Звільнення з підстав, зазначених
у пункті 1 цієї статті, допускається,
якщо неможливо перевести працівника,
за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України,
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктом 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

При вирішенні справи про звільнення
працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України суд повинен з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з
02 вересня 2004 року працювала у
державному підприємстві „Шахта імені
Максима Горького" провідним
юрисконсультом (ас. 34-36).

Неодноразово позивач була звільнена з
посади з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. У зв'язку з
визнанням судовими інстанціями
наказів про звільнення незаконними
ОСОБА_1 була поновлена на попередній
посаді.

Останнім наказом підприємства від 13
лютого 2014 року № 62 ОСОБА_1 звільнена на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
(скорочення штату).

Порядок вивільнення працівників
встановлений статтею 49-2 КЗпП України.
Зокрема, про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніше ніж за два місяці. При
вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що відповідачем не додержаний
порядок вивільнення працівника,
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази про належне повідомлення ОСОБА_1
про наступне вивільнення у зв'язку зі
скороченням штату працівників. При
цьому суд правомірно зазначив, що
відповідач на порушення вимог ст.ст. 10,
60 ЦПК України не надав доказів на
підтвердження цієї обставини, зокрема
повідомлення від 3 листопада 2011 року, на
яке посилався у запереченнях проти
позову. Таке повідомлення не додано й
до апеляційної скарги.

Крім того, суд правомірно визнав,
що відповідач не надав доказів щодо
запропонування вакантних посад
позивачеві та відмови від них
працівника.

У силу ч. 2 ст. 40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у
пункті 1 цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу. Тобто,
пропозиція іншої роботи має передувати
звільненню.

З наказу про звільнення від 13
лютого 2014 року видно, що пропозиція
іншої роботи зазначена другим пунктом
після пункту першого, яким звільнено
позивача.

Відтак посилання у наказі про
звільнення про пропонування іншої
роботи не можна визнати додержанням
порядку вивільнення, передбаченого ст.
49-2 КЗпП.

Також апеляційний суд визнає, що
апелянтом не доведена обставина щодо
змін в організації виробництва і праці,
зокрема, скорочення посади провідного
юрисконсульта; не надані відповідні
накази, штатні розклади до та після
звільнення 13 лютого 2014 року. З п. 2
наказу підприємства від 13 лютого 2014
року № 61 видно, що введена посада
провідного юрисконсульта (ас. 17).

Встановивши, що право позивача на
працю порушено, суд дійшов правильного
висновку про стягнення на її користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, що передбачено ст.ст. 235, 237-1 КЗпП
України. Судом наведені відповідні
мотиви у рішенні, з яких він виходив при
визначенні розміру компенсації у
відшкодування моральної шкоди.
Середній заробіток за час вимушеного
прогулу визначений з додержанням вимог
закону.

Апеляційний суд не може погодитись з
доводами скарги, що судом порушено
право підприємства подати відповідні
докази.

Так, матеріалами справи встановлено, що
відповідачу була направлена копія
ухвали про відкриття провадження у
справі, у якій роз'яснено права сторони,
зокрема щодо надання доказів на
підтвердження заперечень проти позову
(ас. 38-39). Проте апелянт подав письмові
заперечення на позов, у яких зокрема
посилався на повідомлення від 3.11.2011
року, не додавши до них належні та
допустимі докази на підтвердження
обставин, що обґрунтовують його
заперечення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 157 ЦПК
України суд розглядає справи протягом
розумного строку, але не більше двох
місяців з дня відкриття провадження у
справі, а справи про поновлення на
роботі, про стягнення аліментів -
одного місяця.

Діючим процесуальним законом
встановлені випадки відкладення
розгляду справи. У суду першої
інстанції такі випадки відсутні.

У разі неможливості продовження
розгляду справи у зв'язку з
необхідністю подання нових доказів суд
оголошує перерву на час, необхідний для
цього (ч. 2 ст. 191 ЦПК).

З журналу судового засідання, на який
відповідач не приніс письмові
зауваження (ас. 73-75), вбачається, що
представник державного підприємства
„Шахта імені Максима Горького" під час
розгляду справи по суті клопотання про
подання доказів або оголошення перерви
на час, необхідний для подання нових
доказів, не заявляв.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Щодо порушення норм процесуального
права, зокрема неповідомлення
відповідача про час і місце вирішення
питання про ухвалення 25 березня 2014 року
додаткового рішення, колегія суддів
відзначає, що це порушення не призвело
до неправильного вирішення справи.
Судом допущено негайне виконання
рішення про стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу, присуджене
за 24 робочих дня, тобто не більше ніж за
один місяць, як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 367
ЦПК України. Отже недодержання судом
вимог щодо належного повідомлення не
може бути підставою для скасування або
зміни оскарженого додаткового рішення.

Ураховуючи, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи,
визначився з характером спірних
правовідносин, до яких застосував
відповідні норми матеріального права;
оцінив надані сторонами докази з
додержанням вимог процесуального
закону, апеляційний суд на підставі ст.
308 ЦПК України відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін. Не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315
ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державного
підприємства „Шахта імені Максима
Горького" відхилити.

Рішення Калінінського районного суду
м. Донецька від 19 березня 2014 року та
додаткове рішення того ж суду від 25
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді