У Х В А Л А

10 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
житлово-будівельного кооперативу № 117,
виконавчого комітету Сумської міської
ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи:
приватне акціонерне товариство
«Пересувна механізована колона
«Спецмонтажнакладна», служба у справах
дітей Сумської міської ради, про
визнання права власності на квартиру,
визнання недійсними рішень загальних
зборів житлово-будівельного
кооперативу, поновлення в членах
житлово-будівельного кооперативу,
зобов'язання видати ордер на квартиру,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру, визнання
недійсним ордера на квартиру, визнання
недійсним рішення органу місцевого
самоврядування, за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа -
житлово-будівельний кооператив № 117,
про визнання права власності на
квартиру, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, на
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 13 серпня 2013 року, додаткове
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 8 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Сумської області від
10 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2005 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому, з
урахуванням неодноразових уточнень,
просив:

В обґрунтування позову
зазначав, що з 1974 року по 1994 рік він
знаходився в черзі у ВАТ «Селмі» на
отримання житла в будинку по АДРЕСА_1,
який в подальшому було передано з метою
його добудови ЖБК № 117. Будучи членом
ЖБК № 117, почав вносити пайові внески,
та на підставі проведеного
жеребкування 22 серпня 2000 року йому було
надано 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 у
вищезазначеному будинку.

Вказував, що в березні 2004 року його
дружині правлінням ЖБК № 117 було
вручено повідомлення, у якому
зазначалося, що на підставі рішення
загальних зборів членів будівельного
кооперативу від 16 березня 2004 року його
виключено з членів кооперативу за
несплату пайових внесків у розмірі 1 855
грн. Він доручив своєму сину сплатити
заборгованість за пайовими внесками,
однак кошти не були прийняті
бухгалтерією кооперативу з підстав
виключення його з членів ЖБК № 117.

Вважає рішення загальних зборів від 16
березня 2004 року, у якому зазначалося
про поновлення сплати пайових внесків
з розсилкою боржникам повідомлень про
виключення з членів кооперативу при
умові несплати заборгованості та
рішення загальних зборів від 27 квітня
2004 року про виключення його з членів
кооперативу за несплату пайових
внесків, незаконними з тих підстав, що
він жодного разу не повідомлявся про
час і дату проведення загальних зборів
та вищезгадані рішення загальних
зборів приймались неправомочним
органом, оскільки на них були присутні
менше ніж 2/3 від загальної кількості
членів кооперативу, яка становить 96
чоловік.

Крім того вказує, що рішенням № 56
загальних зборів ЖБК № 117 від 7
вересня 2004 року квартира АДРЕСА_1 була
перерозподілена між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 з
порушенням чинного законодавства, чим
порушено його право на отримання
зазначеного житла. Рішення загальних
зборів кооперативу № 69 від 17 серпня 2005
року та від 14 березня 2006 року вважає
незаконними, оскільки на час їх
прийняття діяла заборона суду вчиняти
кооперативу будь-які дії стосовно
спірного жилого приміщення та вказані
рішення прийняті неправомочним
органом, так як на зборах були присутні
менш ніж 2/3 від загальної кількості
членів кооперативу. На підставі
останнього рішення загальних зборів
рішенням органу місцевого
самоврядування від 29 серпня 2006 року
квартира АДРЕСА_1 була розподілена
ОСОБА_5 з отриманням нею 12 вересня 2006
року ордеру.

Ураховуючи викладене та те, що ОСОБА_5
не є членом кооперативу, так як рішення
загальних зборів про прийняття її у
члени кооперативу не було затверджено
виконкомом Сумської міської ради,
ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

У серпні 2006 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4,
виконавчого комітету Сумської міської
ради, ОСОБА_6, третя особа - ЖБК №117, про
визнання права власності на квартиру.
Вказувала, що їй як члену ЖБК № 117, у
який вона була прийнята на підставі
рішення загальних зборів від 11 лютого
2003 року, рішенням загальних зборів від 7
вересня 2004 року розподілена квартира
АДРЕСА_1, за яку вона сплатила всі
необхідні платежі у вигляді пайових
внесків в розмірі 54 175 грн, а тому у
відповідності до вимог ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про власність», ч. 3 ст. 384, ст. 392
ЦК України вона має право власності на
вказане житло.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 13 серпня 2013 року та
додатковим рішенням цього ж суду від 8
листопада 2013 року, залишеними без змін
ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 10 грудня 2013 року,
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано недійсним протокол № 53
загальних зборів ЖБК № 117 від 27 квітня
2004 року, яким ОСОБА_4 було
виключено із його членів. Поновлено
ОСОБА_4 в членах ЖБК № 117. В решті позову
відмовлено. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_7, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився й суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що позовні вимоги ОСОБА_4
підлягають частковому задоволенню,
керуючись при цьому нормами ст. 15
Закону України «Про власність», ст. 141
ЖК України, Статуту ЖБК № 117.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити
оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 13 серпня 2013 року,
додаткове рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 8 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Сумської області від 10 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник