Справа № 462/8540/13
Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/3199/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів: Бакуса В.Я. , Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника позивача
ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та
апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 26 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ЛКП
«Богданівка» про відшкодування
майнової та моральної шкоди,-

в с т а н
о в и л а:

Позивач в листопаді 2013 року звернулась
з позовом до відповідачів про
солідарне стягнення 910 гривен майнової
шкоди та 3000 гривен моральної шкоди,
спричиненої з вини відповідачів
залиттям частини її квартири та
понесенням витрат на оплату висновку
будівельно-технічного експертного
дослідження, яким підтверджено розмір
майнової шкоди. Вважала, що з вини
відповідачів у процесі заміни унітазу
над приміщенням її ванної та туалету
мало місце залиття, що спричинило її
майнову та моральну шкоду .

Рішенням Залізничного районного
суду м. Львова від 26 лютого 2014 року
позов ОСОБА_5 задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4
410 гривен майнової шкоди. Вирішено
питання судових витрат. В решті в
позові відмовлено.

Рішення суду оскаржили
позивач ОСОБА_5 та відповідачі ОСОБА_3
та ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_5 оскаржуючи
рішення в частині відмови у
задоволенні вимог про стягнення 500
грн. майнової шкоди - понесених витрат
за оплату по договору послуг експерта
та 3 000 гривен моральної шкоди
апеляційну скаргу мотивує наступним.

Суд безпідставно не взяв до
уваги, як доказ, квитанцію № 23 від
08.10.2013 року з якої вбачається оплата
експерту ОСОБА_6 за проведення
будівельно-технічного дослідження 500
гривен на підставі відповідного
договору.

Відмовляючи у стягненні
моральної шкоди - не врахував ступінь
моральних страждань, отриманих
внаслідок пошкодження частини житла,
що спричинило душевні страждання та
вплинуло на загострення розладів
здоров»я, приниження честі. Просить в
частині відмови у позові рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_4 в
апеляційній скарзі просять в цілому в
позові відмовити. Мотивують тим, що
задовольняючи частково вимоги
позивача, суд безпідставно врахував як
належний доказ акт від 3 жовтня 2013 року
складений ЛКП «Богданівка». Акт
складено без участі відповідачів, про
його складання повідомлені не були. В
їх квартирі слюсарем -сантехніком
ЛКП, за ініціативою останнього
виконувались роботи по облаштуванню
унітазу і слідів підтікань не
виявлено. В цей же день були у квартирі
позивача, де зафіксували відсутність
замокання, хоча у приміщення ванної
кімнати син позивачки не допустив. Суд
не допитав в якості свідка
слюсаря-сантехніка ОСОБА_7 , взяв до
уваги неналежний доказ - копію висновку
експертного дослідження, який не
завірений мокрою печаткою. Експерт не
врахував, що позивач проживає у
квартирі № 43, яка має також спільну
стелю з підлогою сумісного санвузла
квартири № 46, що вбачається з
поверхового плану, а мешканці квартирі
№ 46 до проведення дослідження також не
залучались, хоча в їх квартирі також
13.09.2013 року проводились роботи по
заміні унітазу. Для підключення до
каналізаційної труби була використана
гофра, яка протікала. Показання свідка
ОСОБА_8 суд не мав брати до уваги,
оскільки він участі в роботах не
приймав. Заподіяна позивачу шкода
внаслідок неякісного під»єднання
унітаза працівниками ЛКП в квартирі №
46 відшкодована та працівники ЛКП
принесли позивачу вибачення. За таких
обставин у суду не було підстав для
ухвалення рішення про стягнення з
відповідачів суми майнової шкоди.
Просять в цій частині рішення
скасувати та відмовити у позові.

При розгляді справи в суді
апеляційної інстанції сторони
підтримали свої апеляційні скарги та
висловили заперечення проти
апеляційної скарги опонента.

Заслухавши суддю-доповідача,
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають до задоволення частково.

У відповідності до вимог ст. 60
ЦПК України - кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього кодексу.

У відповідності до вимог ст.213
ЦПК України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду першої інстанції в повній мірі
таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково вимоги
позивача, суд вірно керувався вимогами
ч. 1 ст.1166 ЦК, якою передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Враховано роз'яснення, наданими в
п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992
року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», за якими -
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Матеріалами справи встановлено,
що в квартирі АДРЕСА_1 проживає
позивач. Відповідачі не заперечили
факту їх реєстрації та проживання в 2013
році в кв. № 47 в цьому ж будинку, що
поверхом вище.

03.10.13 р. працівниками ЛКП складено
акт, який затверджено директором, за
змістом якого комісією в складі
майстрів ЛКП ОСОБА_9 , ОСОБА_10, ОСОБА_11 -
внаслідок неякісного під»єднання
унітазу у квартирі відповідачів
сталось залиття квартири № 43/ а.с. 24/.
Копія цього акту долучена позивачем до
справи і такий не спростовувався
представниками відповідача - ЛКП
«Богданівка». Залито приміщення
ванної кімнати (стеля частково),
приміщення туалету (стеля частково).

Матеріалами справи не
доведено, що залиття квартири
позивачки мало місце саме 03.10.2013 року,
оскільки це лише відповідає даті
складання акту, тому висновки суду
першої інстанції в цій частині
необґрунтовані. Сама позивач зазначає
про факт залиття напередодні і про це
свідчить наявна у справі копія її заяви
від 10.09. 2013 року до ЛКП з проханням
скласти акт по факту залиття ванної та
туалету. /а.с. 23/.

З пояснень в судовому
засіданні суду першої інстанції
свідка ОСОБА_8 - слюсаря-сантехніка ЛКП
"Богданівка" підтверджено факт
проведення ремонтних робіт
каналізації в квартирі № 47 у вересні
2013 р. Останній пояснив, що труба (стояк)
між квартирами № 43 та № 47 тріснула в
перекритті і у вересні 2013 р. в квартирі
№47 було поміняно труби та унітаз.
Аналогічні пояснення допитаного
свідка ОСОБА_11 - майстра в ЛКП
"Богданівка", що у вересні 2013 р. майстри
ЛКП "Богданівка" провели певні роботи
щодо заміни труби та під»єднали унітаз.
Висновки суду на підставі показань
цих свідків про те, що залиття
квартири позивача могло відбутися
внаслідок халатності відповідача -
фізичних осіб належними доказами не
підтверджено.

Судом не взято до уваги
заперечення вини відповідачами ОСОБА_4
у залитті квартири позивачки з
мотивів роз'яснення відповідачам
положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, а саме
про їхнє право клопотати перед судом
про призначення відповідної судової
експертизи у разі незгоди із причиною
залиття квартири позивача та
визначеною експертом вартістю
відновлювальних робіт у квартирі
позивача, однак відповідачі таким
правом не скористалась. Відтак суд
розглянув справу на підставі доказів,
які подані сторонами на підтвердження
своїх вимог і заперечень. Однак колегія
суддів вважає, що позивачем не надано
суду доказів вини саме цих
відповідачів у спричиненні її шкоди.

З означеного вище акту від
03.10. 2013 року не вбачається, що причиною
залиття квартири позивачки були
протиправні дії мешканців квартири №
47. Доказів під»єднання унітазу силами
цих відповідачів у справі немає.

З матеріалів справи
убачається, що роботи по заміні
унітазу в квартирі відповідачів
проводились саме силами працівників
іншого відповідача у справі - ЛКП
«Богданівка». Про це дали пояснення
наведені вище свідки та це
підтверджено письмовими доказами.

Листом від 20.11.2013 року за
підписом директора ЛКП «Богданівка» на
адресу відділу житлового господарства
Залізничної районної адміністрації
проінформовано, що на звернення
мешканки квартири АДРЕСА_1/ позивача у
справі/ в числі ряду робіт, в тому
числі, в квартирі №47 здійснено заміну
каналізаційного стояка. /а.с. 81/. Листом
тому ж адресату на чальник ЛКП 16.01.2014
року проінформував про виконання ряду
робіт в тому числі про під»єднання
води до зливного бачка, встановлення
труби, заміну сифона у ванній кімнаті,
замощення всіх отворів у підлозі і в
стіні, які були утворені під час
ремонтних робіт. /а.с. 82/.

З долученого відповідачами
Єрмолаєвими суду апеляційної
інстанції розпорядження № 791 від 22.08.2003
року, вбачається, що з означеного часу
основним наймачем квартири АДРЕСА_2
був ОСОБА_12, а відповідачі значаться
членами його сім»ї. За даними
свідоцтва про смерть ОСОБА_12, останній
помер 10.02.2014 року, однак на час
ухвалення рішення у справі був
основним наймачем квартири, але до
участі у справі не залучався.

Враховуючи дані про
приналежність квартири відповідачів
до державного житлового фонду, що не
спростовано позивачем, є підстави для
висновку, що саме на відповідачу ЛКП
«Богданівка» як обслуговуючу
організацію покладено обов»язок по
утриманню та обслуговуванню будинку в
цілому, та квартир державного
житлового фонду. В тому числі ЛКП має
обов»язок забезпечення функціонування
систем водопостачання та
водовідведення у таких квартирах за
виключенням проведення капітальних
ремонтних робіт, до яких не належать
роботи по заміні унітазів у квартирах.

Неякісне виконання робіт,
пов»язаних з під»єднанням у квартирі
відповідачів унітазу призвело до
залиття частини квартири позивачки, що
підтверджено вказаним вище актом ЛКП
від 03.10. 2013 року, тому на цього
відповідача необхідно було суду
покласти майнову відповідальність
перед позивачем.

Матеріалами справи встановлено, що
внаслідок залиття частини квартири
позивачу заподіяно майнову шкоду, яка
підтверджена висновком №23-13
будівельно-технічного експертного
дослідження по заяві позивача 18.10.2013 р.
Причиною залиття приміщень квартири №
47 встановлено під«єднання унітазу у
квартирі № 47. Вартість
відновлювального ремонту квартири
позивача станом на час проведення
дослідження згідно локального
кошторису може становити 410 грн. 40 коп.
Така сума, як сума майнової шкоди
підлягає до стягнення з відповідача -
ЛКП «Богданівка».

Необгрунтованими є висновки
суду першої інстанції про відмову у
позові в частині стягнення 500 гривен, як
суми майнової шкоди, котру понесла
позивач і така є у причинному зв»язку
між заподіянням шкоди залиттям
квартири. Оскільки такі витрати не
входять до судових витрат в розумінні
вимог ст.79 ЦПК України, вимушено
понесені позивачем з метою захисту
порушеного права, то такі витрати
обгрунтовано віднесені позивачем в
рахунок майнової шкоди. Їх понесення
доведено долученими до справи
письмовими доказами - копією квитанції
№ 23 від 08.10.2013 року, за якою судовим
експертом ОСОБА_6 отримано 500 гривен за
послуги по проведенню
будівельно-технічного дослідження
згідно договору № 23 від 07.10. 2013 року,
копією цього договору та самим
висновком експертного дослідження, як
результатом виконаної за договором
роботи . / а.с. 18-21/

Відповідно до ст.. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її права. Згідно ч. 3 цієї
норми - розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Крім того, п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної / немайнової/ шкоди» від
31.03.1995 року № 4 передбачено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

З врахуванням доказів,
наданих позивачем понесення нею
моральної шкоди, обгрунтованою сумою
до відшкодування моральних страждань,
колегія суддів вважає суму 200 гривен.

З врахуванням наведених
обставин, апеляційні скарги сторін
підлягають до задоволення частково.
Рішення суду першої інстанції
необхідно скасувати з ухваленням у
справі нового рішення.

Підлягають розподілу судові
витрати понесені сторонами у справі, в
тому числі ОСОБА_5 суми витрат судового
збору за вимоги майнового та
немайнового характеру та подачу
апеляційної скарги /229 гр. 40 коп.+ 114 гр. 70
коп.+ 121 гр. 80 коп. = 465 гр. 90 коп. / та
відповідачем ОСОБА_4 за подачу
апеляційної скарги / 121 гр. 80 коп.

Керуючись ст.303, 304, п.2ч.1.ст.307, п.3 ч.
1 ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І
Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та
апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 26 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити у справі нове
рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_5
задовольнити частково. Стягнути з ЛКП
«Богданівка» на користь ОСОБА_5 у
відшкодування майнової шкоди 910 гривен
та 200 гривен у відшкодування моральної
шкоди та 465 гривен 90 коп. судових
витрат, а всього 1575 гр. 90 коп. та на
користь ОСОБА_4 121 гр. 80 коп. судових
витрат.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Рішення набирає законної
сили з моменту його проголошення та
може бути оскарженим шляхом подання
касаційної скарги безпосереднього до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді