Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2566/14
Головуючий у 1 інстанції Бойчева Н.В.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Якимівського районного суду
Запорізької області від 10 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа відділ
державної виконавчої служби
Якимівського РУЮ Запорізької області
про виключення майна з акту опису та
арешту

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом, який в процесі розгляду
справи уточнила, до ОСОБА_5, ОСОБА_3,
третя особа ВДВС Якимівського РУЮ
Запорізької області про зняття арешту
з майна.

В обґрунтування позову позивачка
зазначала, що 17 лютого 2009 року її мати
ОСОБА_5 подарувала їй, а вона прийняла в
дар нерухоме майно: житловий будинок,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
земельну ділянку для обслуговування
будинку та господарських будівель,
площею 0,15га.

Зазначений договір дарування було
посвідчено приватним нотаріусом
Мелітопольського міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_6, та зареєстровано в
реєстрі за № 621 від 17 лютого 2009 року.

14 січня 2013 року ВДВС Якимівського
району Запорізької області за заявою
ОСОБА_3 було відкрите виконавче
провадження № 35961664 про примусове
виконання рішення Бабушкінського
районного суду міста Дніпропетровська
від 13 квітня 2012 року у цивільній справі
№ 2-7552/2010 року про стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 боргу в сумі 761 491,30 грн.,
згідно виконавчого листа № 2-3242/11
виданого 10 січня 2013 року, тим же судом.

12 вересня 2013 року державним виконавцем
Холіною А.В. було проведено опис та
арешт будинку та земельної ділянки, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.,що
належать на праві приватної власності
позивачці

Посилаючись на те,що державним
виконавцем порушено її право
власності на нерухоме майно, позивачка
просила суд виключити з акту опису та
звільнити з-під арешту будинок АДРЕСА_1
та земельну ділянку для обслуговування
будинку та господарських будівель,
площею 0, 15 га за цією ж адресою.

Рішенням Якимівського районного суду
Запорізької області від 10 квітня 2014
року позов задоволено.

Виключено з акту опису та звільнено
з-під арешту будинок АДРЕСА_1, та
земельну ділянку для обслуговування
будинку та господарських будівель,
площею 0,15 га за цією ж адресою по
виконавчому провадженню № 35961664 від
14.01.2013 року за виконавчим листом № 2-3242/11
виданого 10 січня 2013 року Бабушкінським
районним судом Дніпропетровської
області.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду, ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 214 ЦПК під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

Ухвалене у даній справі рішення суду не
відповідає зазначеним вимогам закону і
матеріалам справи.

Із матеріалів справи вбачається, що 17
лютого 2009 року між ОСОБА_5 та
позивачкою ОСОБА_4 був укладений
договір дарування нерухомого майна -
житлового будинку що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки
для обслуговування будинку та
господарських будівель, площею 0,15га.

Зазначений договір дарування було
посвідчено приватним нотаріусом
Мелітопольського міського
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_6 та зареєстровано в
реєстрі за № 621 від 17 лютого 2009 року.
(а.с. 6-7).

14 січня 2013 року ВДВС Якимівського
району Запорізької області за заявою
ОСОБА_3 було відкрите виконавче
провадження № 35961664 про примусове
виконання рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
13 квітня 2012 року у цивільній справі №
2-7552/2010 року про стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 боргу в сумі 761491, 30 грн.,
згідно виконавчого листа № 2-3242/11
виданого 10 січня 2013 року, тим же судом.
(а.с. 8).

В межах даного провадження 12 вересня 2013
року державним виконавцем Холіною А.В,
було проведено опис та арешт будинку та
земельної ділянки, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 9-10).

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 05 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа: приватний
нотаріус Мелітопольського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання договору дарування в
задоволенні позову відмовлено, рішення
набуло чинності. (а.с. 98-99).

Задовольняючи позовні вимоги і
виключаючи з акту опису та звільняючи
з-під арешту житловий будинок АДРЕСА_1
та земельну ділянку для обслуговування
будинку та господарських будівель,
площею 0, 15 га за цією ж адресою по
виконавчому провадженню № 35961664 від 14
січня 2013 року за виконавчим листом №
2-3242/11 виданого 10 січня 2013 року
Бабушкінським районним судом
Дніпропетровської області, суд першої
інстанції виходив з того, що при
укладанні договору дарування, вимоги,
передбачені ст. 203, ч. 1 ст. 717 ЦК України,
були виконанні сторонами договору,
таким чином, право власності на
дароване нерухоме майно та земельну
ділянку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 722
ЦК України у позивачки виникло з 12
лютого 2009 року.

З такими висновками суду не можна
погодитись, оскільки вони суперечать
вимогам закону.

Згідно до вимог ст.. 1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав,свобод чи інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Позивачка ОСОБА_4, звертаючись до суду
із даним позовом, посилається на те,що
відділом державної виконавчої служби
порушені її права власності на
нерухоме майно - житловий будинок
АДРЕСА_1 та земельну ділянку,які
належать їй на підставі договору
дарування від 17.02.2009року.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 182 ЦК України в
редакції,що діяла на час виникнення
спірних правовідносин, право власності
на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України в
редакції ,що діяла на час спірних
правовідносин, якщо договір про
відчуження майна підлягає державній
реєстрації, право власності у набувача
виникає з моменту такої реєстрації.

Аналогічні вимоги закону діють і на час
розгляду судом даної справи.

У порушення вимог ст.60 ЦПК України
позивачка не надала суду доказів, а суд,
розглядаючи спір , не надав належної
оцінки набутим у справі доказам і не
здійснив висновків щодо того, чи
зареєстровано у встановленому законом
порядку право власності ОСОБА_4 на
спірні житловий будинок та земельну
ділянку на підставі договору дарування
від 17.02.2009року між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та
чи виникло у неї право власності на
зазначене нерухоме майно,яке підлягає
захисту.

Між тим з матеріалів справи
вбачається і позивачка не оспорює
того,що право власності на житловий
будинок і земельну ділянку вона у
встановленому законом порядку не
реєструвала, зазначила,що лише
виконувала дії,які свідчать про
передачу їй подарованого
будинку-володіє і користується
будинком і земельною ділянкою, проте
володіння і користування нерухомим
майном не створює право власності на
це майно.

Таким чином оскільки на час
складання державним виконавцем акту
опису та арешту нерухомого майна від
12.09.2013року(а.с.9-10), яке знаходяться за
адресою АДРЕСА_1, право власності у
ОСОБА_4 на зазначене майно не було
зареєстровано у встановленому законом
порядку, то у відповідності до вимог
ст.ст. 334 ч.4 ,640 ч.4 ЦК України немає
підстав вважати, що їй на підставі
договору дарування належали жилий
будинок і земельна ділянка на праві
власності , а тому і немає підстав
вважати, що накладенням арешту на це
майно порушені її права, проте суд
першої інстанції помилково,не надавши
належної оцінки доказам у справі
,обставинам справи, порушивши вимоги
матеріального права,дійшов помилкових
висновків про обгрунтованість і
доведеність позовних вимог і
задовольнив позов.

Крім того судова колегія
вважає,що позивачкою обраний не
відповідний ст.16 ЦК України спосіб
захисту свого права,оскільки , не
являючись стороною у виконавчому
провадженні, фактично оскаржує дії
державного виконавця в межах
виконавчого провадження .

При цьому,оспорюючи дії державного
виконавця і складений акт опису та
арешту нерухомого майна від 12.09.2013року,
позивачка не пред»явила вимоги до
державного виконавця Холіної А.В.,дії
якої оскаржує, а суд не залучив цю особу
до участі у справі і розглянув спір без
її участі., порушивши права цієї особи
на участь у справі, надання доказів та
інші і вимоги процесуального закону
щодо змагальності сторін,внаслідок
чого постановив незаконне і
необгрунтоване рішення, неправильно
вирішив спіру зв»язку із чим рішення
суду аідлягає скасуванню з
постановленням нового рішення.

Оскільки позивачкою не доведений
факт належності їй на праві власності
спірного нерухомого майна і порушення
її законних прав відповідачем, у
задоволенні її позовних вимог належить
відмовити.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 10 квітня 2014
року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, третя особа відділ державної
виконавчої служби Якимівського РУЮ
Запорізької області про виключення
майна з акту опису та арешту відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: