Справа № 212/7156/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області,

в складі; головуючого , судді :
ВОДОП'ЯНОВА С. М., без участі сторін та
фіксування судового засідання
технічними засобами у відкритому
судовому засіданні в залі суду, у місті
Кривому Розі, цивільну справу за
позовом ;

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на майно, поділ майна
подружжя, визнання договору купівлі
продажу квартири у частині недійсним, -

В С Т А Н О В
И В ;

До Жовтневого районного суду міста
Кривого Рогу звернулась позивачка
ОСОБА_2 з позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на майно,
поділ майна подружжя, визнання
договору купівлі продажу квартири у
частині недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог,
позивачка ОСОБА_2, у позові зазначила,
що вона із 17.01.2003 року по 06.06.2007 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі із
відповідачем ОСОБА_3.

До реєстрації шлюбу 19 вересня 2002 року
відповідач за договором купівлі
продажу придбав трикімнатну квартиру,
розташовану за адресою; АДРЕСА_1, що
підтверджується договором купівлі
продажу квартири.

Квартира розташована складається із
трьох кімнат житловою площею 36,9 кв.
метрів та загальною 57,5 кв. метрів.

У даній квартирі вона почала проживати
разом із відповідачем та своєю донькою
ОСОБА_5 із вересня 2002 року і мешкає у ній
до теперішнього часу. Вселилася до
спірної квартири вона ще до реєстрації
їх із відповідачем шлюбу, за його
згодою та у законному порядку
зареєструвала своє місце проживання.

01.03.2012 року, відповідач ОСОБА_3 уклав
нотаріальний договір купівлі продажу
вищезгаданої квартири із
відповідачкою ОСОБА_4.

Даний правочин позивачка вважає
частково недійсним, оскільки за час
перебування у шлюбі, квартира що була
приватною власністю відповідача, у
декілька разів збільшилась у своїй
вартості за рахунок здійснення у ній
відновлювального ремонту, який вона
здійснила за власні кошти і особистою
трудовою участю. Таким чином, квартира
стала об'єктом спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 без виділення її
частки у спільному майні подружжя,
здійснив відчуження усієї квартири,
чим грубо порушив її права на частку у
праві спільної власності на квартиру.

Про те, що даний договір був укладений
між відповідачами вона дізналася у
грудні 2012 року . ОСОБА_4 звернулася до
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу із позовом до неї та її доньки
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні власністю та виселення.

Стосунки із відповідачем ОСОБА_3 у них
розпочалися задовго до реєстрації їх
шлюбу, тому вона приймала активну
участь у пошуках квартири для їх
проживання.

Перед придбанням квартири
відповідачем у 2002 році вона разом із
ним оглядала спірну квартиру. Квартира,
на час придбання, була у поганому
санітарному стані та потребувала
капітального ремонту.

Договір купівлі продажу квартири
містить інформацію про інвентарну ціну
квартири , яка складала на момент її
придбання 22828, 00 гривень, а продажна
ціна становить 16492,00 гривні.

Таким чином із договору купівлі
продажу вбачається, що квартира на
момент ії придбання була в поганому
технічному стані і потребувала
ремонту.

Протягом двох років після реєстрації
їх із відповідачем шлюбу, у квартирі не
здійснювався ніякий відновлювальний
ремонт квартири.

У грудні 2005 року її мати подарувала їй
грошові кошти на ремонт даної квартири.
Відповідач погодився, щоб вона за свої
особисті кошти здійснила
відновлювальний ремонт вищезазначеної
квартири. Між нами не укладалось ніяких
угод щодо володіння та користування
квартирою. Користування та володіння
квартирою здійснювалося спільно із
відповідачем.

Так ремонт у квартирі вона здійснювала
протягом із грудня 2005 року по травень
2007 року, внаслідок чого вартість
квартири значно збільшилась.

15.12.2005 року за нотаріально посвідченим
договором дарування грошей її мати -
ОСОБА_6, подарувала їй грошові кошти у
розмірі 9000,00 гривень . Згідно п.2
Договору дарування грошові кошти були
мені подаровані на ремонт квартири
АДРЕСА_1.

Крім того,із 11.11.2005 року вона
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності і
отримувала дохід від підприємницької
діяльності.

У період із 2005 по 2007 роки від зайняття
підприємницькою діяльністю вона
отримувала грошовий дохід, який
дозволяв їй здійснювати ремонт у
квартирі.

Так, 04.04.2006 року, згідно грошового чеку
вона отримала кошти у розмірі 49,000
гривень, згідно грошового чеку від
27.12.2006 року, вона отримала 56,620 гривень,
згідно грошового чеку від 04.05.2007 року
вона отримала 20400,00 гривень. Значна
частина грошових коштів була мною
використана на ремонт вищезгаданої
квартири.

Також у цей період часу вона працювала
на посаді директора аптеки № 53 у ПП
«ОСОБА_12» і отримувала заробітну плату.

Під час здійснення відновлювального
ремонту, вона 21.12.2005 року від свого
імені уклала два договори підряду
один на суму - 1166,00 гривень за
здійснення сантехнічних робіт у
квартирі, а інший на суму - 2236,00 гривень
за облицювання ванної кімнати
керамічною плиткою.

Роботи за виконання даних договорів
були оплачені грошима, які були 15.12.2005
року їй подаровані її матір'ю.

Крім того, вона самостійно власними
силами без допомоги відповідача
здійснювала ремонт у кімнатах. У період
із 2005 року по 2007 рік з метою збереження
сімейного бюджету, який вона
використовувала на ремонт квартири,
вона також користувалася земельною
ділянкою, яка належить її матері і
розташована на території АДРЕСА_6, з
метою вирощування на ній овочів та
фруктів, які використовувала для
харчування своєї сім'ї під час
здійснення ремонту у квартирі.

Натомість, відповідач ОСОБА_3, під час
перебування у шлюбі не ніс тягар по
утриманню належної йому на праві
власності квартири, він не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї і не мав
власних коштів на ремонт квартири, що
була його власністю.

He маючи коштів на ремонт квартири, він у
цей період часу не приймав трудової
участі у здійсненні ремонту у квартирі,
а також в забезпеченні сім'ї
продуктами харчування .

У період здійснення ремонту у квартирі
відповідач не вносив до сімейного
бюджету ніяких грошових коштів . Він
отримував мінімальну заробітну платню
із якої сплачував аліменти на
утримання дитини від першого шлюбу, а
гроші, що залишалися, він витрачав лише
на свої особисті потреби у одязі,
предметах особистого вжитку і не
вносив нічого до сімейного бюджету.

Дохід відповідача, який він отримував
у період із 2005 по 2007 рік не міг
забезпечити її власні потреби у їжі,
одязі та інші потреби.

Відповідач є працездатною особою, але
він без поважних причин не бажав
матеріально забезпечувати сім'ю, та
здійснювати ремонт у квартирі, що
призводило до сварок між ними.

Таким чином її дохід у період із 2005 по
2007 рік у десятки разів перевищував
дохід відповідача, тому сімейний
бюджет складався лише із її грошових
коштів.

Враховуючи , що після відновлювального
ремонту, який був здійснений за її
особисті кошти та за рахунок її
трудової участі, ринкова вартість
квартири збільшилась у декілька разів
порівняно із її вартістю на момент
придбання.

Вона із відповідачем ОСОБА_3 у
листопаді 2006 року, досягли
домовленості щодо поділу даної
квартири між ними порівну, домовившись,
що кожному із них належить по 1/ 2 частці
у вищезгаданій квартирі.

З цією метою відповідач ОСОБА_3, 13.12.2006
року отримав Витяг із реєстру прав
власності на нерухоме майно з метою
відчуження шляхом дарування на її
користь 1/ 2 частини квартири.

Враховуючи, що у квартирі була
зареєстрована його донька ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка станом на грудень 2006
року не була повнолітньою особою, вона
зверталася до Виконавчого комітету
Жовтневої районної місті ради міста
Кривого Рогу за дозволом здійснити
правочин договір дарування 1/2 частки
квартири АДРЕСА_1. Рішенням Виконкому
від 21.02.2007 року за № 32/6 було надано
дозвіл на укладання договору
дарування.

Після отримання рішення Виконкому,
відповідач ОСОБА_3 відмовився від
укладання договору дарування 1/2 частки
квартири з нею.

Ці обставини і були дійсною причиною
розірвання між нами шлюбу.

Враховуючи, що стан і вартість квартири
після відновлювального ремонту
порівняно із вартістю квартири на час
її придбання відповідачем, значно
збільшилась у своїй ціні, за рахунок її
особистих коштів, а також за рахунок
її трудової участі, я має законне
право вважати , що їй нарівні із
відповідачем належить право власності
на 1/2 частку спірної квартири.

Після розірвання шлюбу, вони володіли
і користувалися квартирою спільно на
рівних умовах. Відповідач не пред'являв
до неї ніяких вимог, щодо її володіння
та користування квартирою до лютого 2011
року.

Про порушення її права, як співвласника
квартири, вона дізналася у лютому 2011
року, коли відповідач звернувся до
Жовтневого районного суду міста
Кривого Рогу із позовною заявою до неї
про усунення перешкод у здійсненні
права користування та розпорядження
своїм майном, зняття з реєстрації та
стягнення коштів по сплаті за
комунальні платежі. Його позовні
вимоги були задоволені у частині
стягнення із неї коштів по сплаті за
комунальні платежі, а у інших позовних
вимогах було відмовлено. Ці обставини
підтверджуються Ухвалою апеляційного
суду Дніпропетровської області від
01.02.2012 року.

Саме з цього часу починається термін
позовної давності, встановлений
статтею 72 СК України, в межах якого
здійснюється поділ спільного майна
подружжя.

Пленум Верховного Суду України уп.15
Постанови № 1 від 21.12.2007 року « Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя « зазначив,
що початок позовної давності для
вимоги про поділ спільного майна
подружжя, шлюб якого розірвано,
обчислюється не з дати прийняття
постанови державного органу РАЦС чи з
дати набрання рішенням суду законної
сили , а від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Враховуючи, що ремонт квартири, яка
належала відповідачу ОСОБА_3, був
розпочатий та закінчений у період дії
Сімейного Кодексу України, то до даних
правовідносин, які стосуються майна
одного із подружжя, яке збільшилося у
вартості під час шлюбу, необхідно
застосовувати норми саме Сімейного
Кодексу України, який встановлює
підстави виникнення права спільної
сумісної власності подружжя на майно,
що належало дружині, чоловікові.

Згідно із нормою п. 1 статті 57 СК
України, особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним до шлюбу.

Згідно із п. 1 статті 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Згідно із п. 1 статті 62 Сімейного
Кодексу України, якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат,
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Стаття 70 СК України встановлює порядок
визначення розміру часток майна
дружини та чоловіка при поділі майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя . Відповідно до
даної норми у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.
Відповідно до п.2 цієї статті при
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив
чи пошкодив спільне майно, витрачав
його на шкоду інтересам сім'ї.

Дана норма Сімейного Кодексу України
узгоджується із п.2 статті 357 Цивільного
Кодексу України, згідно якого якщо
розмір часток у праві спільної
часткової власності не встановлений за
домовленістю співвласників або
законом, він визначається із
урахуванням вкладу кожного з
співвласників у придбання майна.
Пунктом 3 даної статті встановлено, що
співвласник має право на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності, якщо
поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

Відповідач не вніс до спільного
сумісного майна подружжя ні грошових
коштів, ні трудових затрат. На час
створення спільної сумісної власності
подружжя, відповідач ОСОБА_3 був
працездатною особою, але не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї та не
приймав трудової участі у створенні
спільної сумісної власності подружжя,
тому при поділі спільного майна слід
відступити від засад рівності часток у
спільному сумісному майні.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_2
підтвердила письмовими доказами
долученими до справи, а саме; копією
паспорта позивача, копією паспорта
відповідача ОСОБА_3, копією договору
купівлі продажу квартири від 19.09.2002
року, копією договору купівлі продажу
спірної квартири від 01.03.2012 року, копією
технічного паспорта на спірну
квартиру, копією договору дарування
грошових коштів позивачці її матір'ю,
копією Витягу із реєстру юридичних від
07.08.2013 p., копією чеків для отримання
готівки, копією довідки голови
квартального комітету, копією Витягу
із реєстру прав власності на нерухоме
майно від 13.12..2006 року, копією рішення
виконкому Жовтневого району від 21.02.2007
року, копією Свідоцтва про розірвання
шлюбу позивачки із ОСОБА_3, копією
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01.02.2012
року, копією рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від
04.09.2012 року, копією акту про проживання
позивачки від 07.10.2011 року.

На підставі зазначеного позивачка
ОСОБА_2 просить суд;

1. Визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

2. Поділити квартиру АДРЕСА_1 між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порівну, визначивши,
що кожному із співвласників належить
по 1/2 частини у квартирі.

3. Визнати за ОСОБА_2 право власності на
1/2 частку у квартирі АДРЕСА_1

4. Договір купівлі продажу, укладений
01.03.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за
№ 276 у 1/2 його частині - визнати
недійсним.

Позивачка ОСОБА_2 та її
представник неодноразово до суду не
з'явились, як суд вважає - без поважних
причин. Позивачкою ОСОБА_2 неодноразово
подано заяви про відкладення розгляду
цієї справи. Причина неявки у судове
засідання представника ОСОБА_2- ОСОБА_8,
суду не відома.

У зв'язку з тим, що ця справа
розглядається тривалий час і порушено
розумні строки розгляду цієї справи,
суд вважає можливим розглянути цю
справу без участі позивачки ОСОБА_2 та
її представника, на підставі наданих
нею письмових доказів.

Представник відповідача в справі -
ОСОБА_3 - ОСОБА_9, та відповідачка
ОСОБА_4, 27 травня 2014 року подали до суду
заяви, у яких просять розглянути цю
справу без їх участі. У цих заявах вони
зазначили, що у повному обсязі
заперечують проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_2. .

Представник відповідача ОСОБА_3-
ОСОБА_9 крім того подав до суду заяву, в
якій просить на підставі ст.. 256 ЦК
України застосувати при розгляді цієї
справи строк позовної давності, та на
підставі цього відмовити позивачці у
задоволенні позову.

Раніше ОСОБА_9 подав до суду заяву в
якій вказав, що спірна квартира
АДРЕСА_1 була предметом розгляду трьох
цивільних справ, та по усім вказаним
справам, які розглянуті Жовтневим
районним судом міста Кривого Рогу,
Апеляційним судом Дніпропетровської
області та Вищим спеціалізованим судом
України прийняті рішення які вступили
в законну силу . По усім цивільним
справам рішення були винесені не на
користь позивачки ОСОБА_2, їй було
рішеннями суду відмовлено у визнання
права власності на вказану спірну
квартиру. По цім справам було
встановлено обставини, які у цьому
позові позивачка в справі просить
встановити знову.

Суд, дослідивши письмові докази,
долучені до справи, вважає, що позовні
вимоги є такими, що суперечать
встановленим попередніми рішеннями
суду обставинам, спростовують докази
позивачки, а тому вони не можуть бути
задоволеними судом на підставі
наступного.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст.. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи
або особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Так судом, оглянуті раніше
розглянуті судами цивільні справи;

- № 2-4034/10, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя,
рішенням Жовтневого районного суду
міста Кривого Рогу від 18 жовтня 2010 року
позов було задоволено у повному обсязі
та спірна квартира АДРЕСА_1 була
визнана спільним майном подружжя та за
позивачкою ОСОБА_2 визнано право
власності на 1/2 її частини. Однак
рішенням суддів Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 січня
2011 року, зазначене рішення районного
суду було скасовано та відмовлено у
повному обсязі позивачці ОСОБА_2 у
задоволені її позовних вимог. Ухвалою
від 23 лютого 2011 року Вищого
спеціалізованого суду України, ОСОБА_2
було відмовлено у прийнятті
касаційного скарги.

-2458211, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення факту спільного
проживання, належності спірної
квартири на праві сумісної власності,
визнання квартири спільною сумісною
власністю, визначення часток в майні,
рішенням Жовтневого районного суду
міста Кривого Рогу від 20 квітня 2012 року
відмовлено у задоволені позову у
повному обсязі. Ухвалою суддів
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 01 серпня 2012 року, зазначене
рішення районного суду було залишено
без змін.

-212/4225/13-а, за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення та
зняття з реєстраційного обліку,
рішенням Жовтневого районного суду
міста Кривого Рогу від 17 червня 2013 року
позов задоволено у повному обсязі.
Ухвалою суддів Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05
листопада 2013 року, зазначене рішення
районного суду було залишено без змін.

Таким чином, зазначеними письмовими
доказами повністю підтверджуються
доводи представника відповідача у
справі ОСОБА_9, а саме; у тій його
частині, що обставини зазначені у цій
позовній заяві вже встановлені
рішеннями попередніх судових засідань.
У вказаних цивільних справах
позивачка ОСОБА_2 ставила питання про
визнання за нею права власності на
спірну квартиру. У першому
вищезазначеному рішенні суду
відображені ті самі обставини, які
зазначені і у цьому позові, а саме те,
що позивачка вклала у ремонт квартири
9000 гривень, яка взяла у борг у своєї
матері, внаслідок чого вартість
квартири збільшилась вдвічі. У зв'язку
з недоведеністю позовних вимог
апеляційним судом у задоволені позову
було відмовлено, та у рішенні судів
палати з цивільних справ апеляційного
суду дана оцінка цим доказам і ця
обставина визнана рішенням суду не
доведеною.

Суд вважає, що у даному випадку
позивачка ОСОБА_2 цим свої позовом
намагається переглянути обставини
встановлені зазначеними вище
рішеннями судів, якими встановлено, що
вона особисто на має права на спірну
квартиру. При цьому в рішенні суду
встановлено, що її доводи стосовно
проведення ремонту у спірній квартирі,
внаслідок чого, як вона стверджує,
збільшилася суттєво ціна квартири,
були предметом розгляду суду.

Позивачка помилково вважає, що
вона може знову доводити ці підставі,
які вже визначені судом, на підставі
яких вона вже виселена зі спірної
квартири рішенням суду за позовом
ОСОБА_4.

Таким чином, згідно вказаної норми
закону, позовні вимоги ОСОБА_2 не
можуть бути задоволеними, оскільки
рішеннями судів вже вказано на
відсутність її права на спірну
квартиру з тих же підстав, на які вона
зазначила у цьому позові.

Керуючись ст.. 61 ч.3, 212-214 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у повному обсязі у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на майно, поділ майна
подружжя, визнання договору купівлі
продажу квартири у частині недійсним.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга на протязі 10 днів в
палату з цивільних справ
Дніпропетровського Апеляційного суду
через Жовтневий районний суд міста
Кривого Рогу.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також

особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: С. М. Водоп"янов