Справа № 265/745/14-ц
Провадження № 2/265/892/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

при секретарі Хайтуловій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Маріуполі Донецької області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту окремого
проживання подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

10 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
встановлення факту окремого
проживання подружжя ОСОБА_3, починаючи
з 1999 року по день смерті ОСОБА_3, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_3. В обґрунтування
заявлених вимог посилалася на те, що
вона знаходилася в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_3 з 10 лютого 1988 року, від
даного шлюбу мають двох синів ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Фактично шлюбні відносини між ними
були припинені у 1999 році, а ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_3 помер. Вона проживала за
адресою: АДРЕСА_4, а чоловік за адресою:
АДРЕСА_1. У 2000 році вони з матір'ю ОСОБА_6
придбали квартиру АДРЕСА_2 за кошти,
належні її матері. Сумісного
господарства вони з ОСОБА_3 починаючи з
1999 року не вели, проживали окремо, з 1992
року він не працював, в вищевказаній
квартирі ніколи не проживав, а тому
вказану квартиру вона вважає своєю
особистою власністю. Встановлення
факту окремого проживання їй
необхідно, оскільки при розділі
спадкового майна були порушені права
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

У судове засідання позивачка не
з'явилася, надала заяву з проханням
розглядати справу в її відсутності за
участю її представника ОСОБА_7, просила
позовні вимоги задовольнити та
встановити факт окремого проживання
подружжя ОСОБА_3, починаючи з 1999 року по
день смерті ОСОБА_3, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Представник позивачки ОСОБА_7, діюча на
підставі довіреності, у судовому
засіданні позовні вимог підтримала та
надала пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, просила
позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_8, діюча
на підставі довіреності, у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
просила в позові відмовити у повному
обсязі. В обґрунтування заперечень
пояснила, що після смерті ОСОБА_3
залишилося спадкове майно у вигляді
частки квартири АДРЕСА_2 та частки
квартири АДРЕСА_3. Зазначене спадкове
майно було предметом спору по
цивільній справі, розглянутої
Орджонікідзевським районним судом
міста Маріуполя 09 січня 2013 року.
Рішення суду набрало законної чинності
18 лютого 2013 року відповідно до ухвали
Апеляційного суду Донецької області.
При розгляді зазначеної справи суд
прийшов до висновку, що пояснення
представника відповідачів ОСОБА_7 про
фактичне припинення шлюбних відносин
між подружжям ОСОБА_3 у 1999 році
безпідставні, засновані виключно на її
твердженнях, а тому не можуть бути
визнані доказаними. При цьому судом
звернуто увагу на те, що розірвання
шлюбу між ОСОБА_3 жодним з них не
ініціювалося. Зазначила, що позивачка
не має права звернення до суду, тому як
не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3
Крім того, просила застосувати строк
позовної давності до даного позову, та
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9
пояснила, що вона знайома з померлим
ОСОБА_3 з дитинства. Приблизно у 2000 році
вона його бачила за місцем проживання
по АДРЕСА_5 та він їй повідомив, що
розлучився з дружиною. Після цього вона
його бачили ще кілька разів до смерті,
він говорив, що ще не одружився.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідка, дослідивши письмові
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню, за
наступних підстав.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від 09
січня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 18 лютого 2013 року, визнано
право спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
померлим ІНФОРМАЦІЯ_3; визнано за
ОСОБА_2 право власності у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3 на ? частину зазначеної
квартири, а у задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про визнання права особистої
приватної власності на вищевказану
квартиру, - відмовлено.

Як зазначено у позові та пояснила
представник позивачки, встановлення
режиму окремого проживання подружжя
ОСОБА_3, починаючи з 1999 року по день
смерті ОСОБА_3, ОСОБА_1 необхідно для
виключення квартири АДРЕСА_2 з кола
спадкового майна, яке залишилося після
смерті ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, кожна
особа має право на захист свого
інтересу.

Відповідно до ст.119 СК України, за
заявою подружжя або позовом одного із
них суд може постановити рішення про
встановлення для подружжя режиму
окремого проживання у разі
неможливості чи небажання дружини і
(або) чоловіка проживати спільно.

Аналогічні приписи викладені в п.12
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» №11 від
21.12.2007р.. Також зазначено, що підставою
для встановлення режиму окремого
проживання подружжя є неможливість чи
небажання дружини і (або) чоловіка
проживати спільно. За відсутності
взаємної згоди подружжя на
встановлення сепарації волевиявлення
одного з них має бути обґрунтованим.
Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК, суд
повинен встановити фактичні взаємини
сторін і переконатися в доцільності
сепарації для того, щоб узаконений
спосіб окремого проживання не був
формальним засобом вирішення спірних
майнових питань.

Судом встановлено, що при житті ОСОБА_3
ні він, ні його дружина - відповідачка
по справі, не зверталися до суду із
заявою або позовом про встановлення
режиму окремого проживання, взагалі
питання про це постало після вирішення
судом спору щодо розділу спадкового
майна після смерті ОСОБА_3, в тому разі й
квартири АДРЕСА_2, яку позивачка вважає
своєю особистою власністю, та
встановлення даного факту їй необхідно
для виключення даної квартири з кола
спадкового майна після смерті її
чоловіка ОСОБА_3

Крім того, спірна квартира вже була
предметом розгляду в судовому
провадженні та рішенням суду від 09
січня 2013 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права особистої приватної
власності на квартиру АДРЕСА_2, було
відмовлено.

Отже, позивачка звернулася до суду з
позовом про встановлення факту
окремого проживання між нею та
померлим чоловіком виключно для
вирішення спірних майнових питань, що
виключає можливість встановлення
факту режиму окремого проживання між
подружжям.

Крім того, суд вважає, що виходячи з
положень ст.. 119 Сімейного кодексу
України, право на звернення до суду з
зазначеним позовом має виключно один
із подружжя до свого чоловіка або
дружини, а ніяк не до спадкоємців
померлого, тому як у померлого з
подружжя суд позбавлений можливості
з'ясувати думку щодо неможливості чи
небажання проживати спільно та
встановити фактичні взаємини між
чоловіком та дружиною.

Враховуючи вищевикладене, суд приходе
до висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту окремого
проживання подружжя ОСОБА_3, починаючи
з 1999 року по день смерті ОСОБА_3.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог по суті, суд вважає недоцільним
розглядати заяву представника
відповідачки про застосування строку
позовної давності, тому як положення
про правові наслідки спливу строку
позовної давності можуть
застосовуватися лише у тих випадках,
коли буде доведено існування самого
суб'єктивного права і факт його
порушення або оспорювання. Якщо ж при
розгляді справи буде встановлено, що у
позивача немає суб'єктивного права, про
захист якого він просить, або ж воно не
порушувалось, суд повинен відмовити в
позові не через пропущення строку
позовної давності, а за
безпідставністю матеріально-правової
вимоги.

Керуючись ст. ст. 88, 213-215 ЦПК
України , суд -

В И
Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту окремого
проживання подружжя ОСОБА_3, починаючи
з 1999 року по день смерті ОСОБА_3, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_3, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя Донецької області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
оголошення або у разі неприсутності
сторін під час проголошення судового
рішення протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
Т.С. Адамова