Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2683/14 Головуючий у 1
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Панкєєва О.В.

Мануйлова Ю.С.

При секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 24 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про
встановлення факту будівництва
нерухомого майна, визнання права
забудовника, визнання права власності
на будівельні матеріали в порядку
спадкування за законом, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
встановлення факту спільного
будівництва житлової прибудови,
визнання права власності на 1/2 частину
житлової прибудови в порядку
спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, який в ході розгляду
справи був неодноразово уточнений, до
ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про
встановлення факту будівництва
нерухомого майна, визнання права
забудовника, визнання права власності
на будівельні матеріали в порядку
спадкування за законом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, після
смерті якого залишилося спадкове майно
у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом є
сини померлого - ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також
дружина - ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Спадщину в рівних частках по 1/2 частці
прийняли ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_5 на земельній
ділянці по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 у 1976 році
збудував житлову прибудову під літ.
«А1» для проживання своєї сім'ї.

На підставі рішення виконкому
Бердянської міської ради народних
депутатів Запорізької області № 435 від
03.10.1996 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як
співвласникам домоволодіння, було
надано дозвіл на оформлення документів
на збудовану житлову прибудову літ.
«А1», веранди «а1, а2, а 3, а4, а5», сараїв
«Б,Н», переобладнану кухню №1-2 під
житлову кімнату, площею 10,2 кв.м. по
АДРЕСА_1.

Проте за життя ОСОБА_6 не встиг оформити
правові документи на прибудову.

Вона, після смерті ОСОБА_6, прийняла
спадщину у вигляді 1/2 частки житлового
будинку АДРЕСА_1, до якої житлова
прибудова «А1» не ввійшла, бо станом на
2008 рік прибудова не була здана в
експлуатацію.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7, після смерті
якого спадщину у вигляді 1/2 частки
житлового будинку АДРЕСА_1 прийняла
його дочка ОСОБА_3

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 28.03.2006
року за заявою ОСОБА_3 було встановлено
факт відсутності самовільно
побудованої житлової прибудови «А1» по
АДРЕСА_1.

24.04.2006 року ОСОБА_3 подарувала свою
частку ОСОБА_4.

У 2013 році при зверненні до БТІ з приводу
здачі в експлуатацію прибудови «А1», їй
було повідомлено, що відповідно до
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, дана житлова
прибудова не належить до самочинного
будівництва, оскільки збудована до
05.08.1992 року, та вважається такою, що не
здана в експлуатацію.

Зазначає, що в провадженні
Бердянського міськрайонного суду
знаходиться справа за її позовом до
ОСОБА_4 про поділ будинку АДРЕСА_1. У
виготовленому 14.06.2013 року ОСОБА_4
технічному паспорті прибудова «А1» вже
не вказана як така, що не здана
експлуатацію, а тому між нею та ОСОБА_4
виник спір з приводу належності
прибудови під літ. «А1».

Посилаючись на те, що прибудова
належить саме їй після смерті батька
ОСОБА_6, а встановлення факту
будівництва необхідне їй для
оформлення спадщини після смерті
батька, просила суд встановити факт
будівництва житлової прибудови «А1» по
АДРЕСА_1 ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3,
та визнати за нею право власності на
житлову прибудову літ. «А1» по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті її батька.

В процесі розгляду справи ОСОБА_2
неодноразово зверталась до суду з
заявами про збільшення позовних вимог
та про зміну предмету позову.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з зустрічною позовною заявою,
яка в ході розгляду справи була
уточнена, до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, посилаючись на
те, що ухвалою народного суду м.
Осипенка 2-ділянка від 17.06.1953 року
встановлено факт володіння на
домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_5.

Після його смерті у 1951 році житловий
будинок успадкувала його дружина
ОСОБА_8 та син ОСОБА_6 по 1/2 частці у
праві спільної часткової власності.

До 1976 року її батько ОСОБА_7 проживав з
сім'ю в цьому ж будинку.

У 1972 році ОСОБА_8 вирішила збудувати
житлову прибудову для проживання її
батька. Вона купувала матеріали для
будівництва, а саме будівництво
здійснювалося її батьком, ОСОБА_6 та
ОСОБА_8

Після отримання її батьком квартири,
ОСОБА_8 вирішила добудувати житлову
прибудову для іншого сина ОСОБА_6, який
на той час проживав у найманій
квартирі, проте добудовували всі разом.

Після закінчення будівництва в
прибудові заселився ОСОБА_6 з сім'єю та
постійно там проживав.

Після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2,
спадщину у вигляді 1/2 частки житлового
будинку по АДРЕСА_1 прийняв її син та
батько позивача ОСОБА_7, інші
спадкоємці відмовилися від спадщини на
його користь.

На час відкриття спадщини вказана
житлова прибудова мала статус
самовільно збудованої і не ввійшла до
складу спадщини, проте до спадкоємця
перейшло право власності на будівельні
матеріали, обладнання тощо,
використані при її будівництві в
розмірі 1/2 частки, так як власником
іншої 1/2 частки будівельних матеріалів
був ОСОБА_6

03.10.1996 року рішенням № 435 виконкому
Бердянської міської ради ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 надано дозвіл на оформлення
документів на збудовану житлову
прибудову літ. «А1», веранди «а1, а2, а 3,
а4, а5», сараї «Б,Н», переобладнану кухню
№.1-2 під житлову кімнату площею 10,2 кв.м.
по АДРЕСА_1.

За проведенням технічної
інвентаризації житлового будинку
АДРЕСА_1 та виготовленням 14.06.2013 року
нового технічного паспорту житлова
прибудова літ. «А1» не належить до
самочинного будівництва.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_7
вона успадкувала належну йому 1/2 частку
домоволодіння. На момент відкриття
спадщини житлова прибудова «А1» є
об'єктом самочинного будівництва, тому
не ввійшла до складу спадщини. Проте
вона фактично прийняла право власності
на будівельні матеріали, використані в
процесі будівництва житлової
прибудови.

21.04.2006 року за договором дарування вона
подарувала належну їй 1/2 частку
житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4
Житлова прибудова, в розумінні ст.186 ЦК
України» є головною річчю та
відповідно не слідувала за головною
річчю при відчуженні за договором
дарування, проте оформити право
власності на 1/2 частину житлової
прибудови «А1» в позасудовому порядку
неможливо.

Посилаючись на зазначені обставини
просила суд встановити факт спільного
будівництва житлової прибудови «А1» по
АДРЕСА_1 ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, визнати
за нею право власності на 1/2 частину
житлової прибудови літ. «А1»,
розташованої по АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

У березні 2014 року позивач ОСОБА_2 подала
до суду заяву про збільшення позовних
вимог, посилаючись на обставини
викладені в передній позовній заяві та
те, що оформити право власності на
прибудову «А1» у порядку спадкування на
даний час перешкоджає та обставина, що
померлий не встиг оформити свідоцтво
про право власності, тому остаточно
просила встановити факт будівництва у
1976 році житлової прибудови «А1» по
АДРЕСА_1 ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3,
визнати за нею права забудовника на
забудову прибудову «А1», сіней «а1», «а2»
на земельній ділянці АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати
за нею право власності на будівельні
матеріали, що були використані при
будівництві прибудови «А1», сіней «а1»,
«а2» в порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_6.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 квітня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4 про
встановлення факту будівництва
нерухомого майна, визнання прав
забудовника, визнання права власності
на будівельні матеріали в порядку
спадкування за законом відмовлено.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3
до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про встановлення
факту спільного будівництва житлової
прибудови, визнання права власності на
1/2 частину житлової прибудови в порядку
спадкування за законом відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2
зазначає, що рішення суду постановлено
з порушенням норм матеріального і
процесуального права. Просить
скасувати рішення суду та прийняти
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши
апеляційну скаргу та матеріали справи,
колегія вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон який їх
регулює.

Судом встановлено, що домоволодіння
АДРЕСА_1 на праві власності належало
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
його смерть. Вказане домоволодіння
розташоване на земельній ділянці
площею 310,8 кв.м., закріпленою за
домоволодінням рішенням виконкому
Бердянської міської ради №3 від 12.01.1954
року, як вбачається з копії технічного
паспорту на житловий будинок ,
виготовленого станом 27.08.1993 року.
Фактичний розмір земельної ділянки
становить 327 кв.м., при цьому 16,0 кв.м. -
самозахват землі.

Після його смерті спадщину оформили
його дружина -ОСОБА_8 та син ОСОБА_6 по 1/2
частці на житловий будинок з
надвірними будівлям, який належав
померлому на праві особистої власності
на підставі свідоцтва про право
власності ГЖУ 12/1-1954р. №3, як вбачається
з копії свідоцтва про право на спадщину
за законом від 04.11.1978 року, реєстровий
№5939, виданого Бердянською державною
нотаріальною конторою.

Тому колегія погоджується з висновком
суду про те, що посилання позивача
ОСОБА_2 в позові на те, що спадщину після
смерті ОСОБА_5 прийняли його сини-
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є неправильним, бо
останній набув право власності на 1/2
частку цього домоволодіння після
смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2:
на 1/4 частку та на 3/4 частки внаслідок
відмови від спадщини на його користь
ОСОБА_6, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, отримавши
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 09.07.1985 року, реєстровий
№2-337, що підтверджується його копією.

Крім цього, судом з'ясовано, що після
смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4,
спадщину у вигляді 1/2 частини житлового
будинку АДРЕСА_1 прийняла його дочка,
ОСОБА_3, яка пізніше розпорядилася свою
часткою, здійснивши її відчуження за
договором дарування від 21.04.2006 року
третій особі ОСОБА_4, що
підтверджується копією свідоцтва про
право на спадщину за законом від 14.01.2006
року, копією договору дарування від
21.04.2006 року. При цьому, за наявності на
території домоволодіння самовільної
прибудови «А1», відповідач ОСОБА_3
спочатку до оформлення договору
дарування звернулася до Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області із заявою про встановлення
факту відсутності належних їй
самовільна: споруд в загальній
власності громадян, в якій вказала,
що співвласник домоволодіння ОСОБА_6 на
території домоволодіння збудував
житлову прибудову «А1». За рішенням
суду від 28.03.2006 року був встановлений
факт відсутності належних ОСОБА_3
самовільно побудованої житлової
прибудови літ. «А1» в домоволодінні
АДРЕСА_1, яке оскаржувалося ОСОБА_4 у 2013
році, вже як новою співвласницею
домоволодіння, проте ухвалою
апеляційного суду Запорізької
області від 26.06.2013 року рішення суду
першої інстанції залишено без змін, а
скарга без задоволення.

Письмовими доказами підтверджено, що
після смерті 26 жовтня 2007 року ОСОБА_6
спадщину у вигляді 1/2 частки житлового
будинку АДРЕСА_1 прийняла його дочка
ОСОБА_2, отримавши свідоцтво про право
на спадщину за законом від 29.07.2008 року,
реєстровий № 2-1512, що підтверджується
копіює свідоцтва про смерть, копією
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 29.07.209 року.

Як з'ясовано судом, спір між сторонами
виник з приводу житлової прибудови літ.
«А1», побудованої на території
домоволодіння ще у 1976 році та яка,
відповідно до наданого рішенням
виконавчого комітету Бердянської
міської ради №435 від 0310.1996 року
попереднім співвласникам
домоволодіння ОСОБА_6, ОСОБА_7 дозволу
на її оформлення, і крім цього ще й на
веранди «аі, а2, аЗ, а4, а5, сараї «Б,Н»,
переобладнану кухню №1-2 піт житлову
кімнату площею 10,2 кв.м., так і не була
ними оформлена в установленому
порядку. Через це на час відкриття
спадщини ця прибудова згідно чинного
законодавства мала статус самочинного
будівництва і не ввійшла до складу
спадкового майна, а тому і не зазначена
у складі житлового будинку в
свідоцтвах про право на спадщину за
законом, виданих на ім'я ОСОБА_3 у 2006
році та ім'я ОСОБА_2 у 2008 році.

Статтею 105 ЦК УРСР (чинною до 2004р.) та
ст.376 ЦК України визначено, що
прибудова, збудована без належного
дозволу, вважається здійсненою
незаконно (самочинно).

Посилання позивача ОСОБА_2 на ст.331 ЦК
України, яка регулює питання створення
нової речі і набуття права власності на
неї, на думку суду, не підлягає
застосуванню, в зв'язку з самочинним
характером будівництва. Так само є
помилковим її твердження, що прибудова
«А1» є об'єктом незавершеного
будівництва, бо судом встановлено,
ніким не оскаржувалося,
підтверджується письмовими доказами,
зокрема технічними паспортами,
виготовленими в різні роки, що вона
була закінчена будівництвом ще у 1976
році, а тому не можна говорити про
перехід до спадкоємців прав
забудовника, як просить в своєму
уточненому позові позивач, тим більш,
що будівництво не здійснювалося з
вимогами законодавства, тому позовні
вимоги в цій частині є безпідставними.

Як вбачається з первинного та
зустрічного позовів, вони пред'явлені з
посиланням на норми законодавства, що
регулюють питання спадкування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_3 прийняли спадщину по
1/2 частці за законом після смерті своїх
батьків та отримали відповідні
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 29.07.2008 року та від 14.01.2006
року відповідно.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України
спадкування є перехід прав і обов'язків
(спадщини) від фізичної особи, яка
померла, до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Пленум Верховного Суду України у п.23
постанови № 7 від 08.06. 2007 року „Про
судову практику у справах про
спадкування " роз'яснив, що свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. У разі відмови
нотаріуса в оформленні права на
спадщину особа може звернутися до суду
за правилами позовного провадження.

Як встановлено судом, що ані ОСОБА_3, ані
ОСОБА_2 не отримували відмову нотаріуса
щодо видачі їм свідоцтва про право на
спадщину за законом на 1/2 частку
житлової прибудови «А1» після смерті
ОСОБА_7 чи про право забудовника на
житлову прибудову «А1» та права
власності на будівельні матеріали, які
були використані при будівництві
житлової прибудови «А1» після смерті
ОСОБА_6, тому дана обставина виключає
можливість визнання за позивачами
права власності на нерухоме майно чи
будівельні матеріали в порядку
спадкування в судовому порядку.

Визнання ж права власності на житлову
прибудову за рішенням суду без поділу
будинку в натурі виключається взагалі,
виходячи з положень ст. 186 ЦК України,
оскільки вона є допоміжною будівлею до
житлового будинку «А», як основної
речі, розташованому на земельній
ділянці, який знаходиться на
теперішній час у власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 Твердження ОСОБА_3 в своєму
зустрічному позові, що житлова
прибудова «А1» є головною річчю, є
помилковим, таким, що суперечить
положенням ЦК України, що визначає
поняття речі та майна, тому не може бути
прийнятим судом до уваги.

З питання ж прийняття в експлуатацію
цього об"єкту в порядку, визначеному ст.
39 Закону України „Про регулювання
містобудівної діяльності", позивач
ОСОБА_2 не зверталася, а відповідач
ОСОБА_3 на теперішній час взагалі не є
співвласником домоволодіння, бо своєю
часткою у спадщині розпорядилася ще у
квітні 2006 році, подарувавши 1/2 частину
домоволодіння ОСОБА_4 за договором
дарування від 21.04.2006 року, попередньо за
рішенням суду встановивши факт
неналежності їй самовільно збудованої
житлової прибудови «А1». Третя особа
ОСОБА_4, так само як і ОСОБА_2, з питання
оформлення в установленому законом
порядку житлової прибудови «А1» також
не зверталася.

Колегія також погоджується з висновокм
суду про те, що ОСОБА_2 не вичерпала
можливості вирішити це питання у
відповідності до чинних норм
цивільного законодавства, які надають
можливість в правовому полі прийняти
до експлуатації закінчені
будівництвом об'єкти, використання
яких у відповідності до ст. 331 ЦК
України до прийняття в експлуатацію
забороняється, а також не виникає права
власності на такий об'єкт. Суд не
виконує функцій інших органів, на які
покладено обов'язок оцінити готовність
об'єкта будівництва до експлуатації.

З урахуванням викладеного суд першої
інстанції постановив обґрунтоване
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 в частині
визнання за нею права забудовника на
забудовану прибудову «А1» на земельній
ділянці АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3, та визнання за нею
право власності на будівельні
матеріали, що були використані при
будівництві прибудови «А1» в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6, тому відсутні підстави для
встановлення факту будівництва цієї
прибудови у 1976 році її батьком ОСОБА_6,
оскільки встановлення такого факту не
тягне за собою настання правових
наслідків, як того вимагає ч.2 ст.256 ЦПК
України.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3, також є
обґрунтованим, оскліьки взагалі ніяким
чином відповідачами не порушені: після
смерті батька вона оформила свої
спадкові права, а потім розпорядилася
належним майном та з квітня 2006 року не є
співвласницею домоволодіння АДРЕСА_1, а
тому не може претендувати на 1/2 частку
прибудови, як складової частки
житлового будинку, за рішенням суду.
Враховуючи те, що визнання права
власності на житлову прибудову «А1» за
рішенням суду не відповідає вимогам
закону, бо вона не є самостійним
об'єктом нерухомості, тому так само
відсутні й правові підстави для
встановлення факту спільного
будівництва прибудови ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 і рішення в цій частині не
оскаржується.

Доводи апеляційної скарги
досліджувались судом першої інстанції
з висновками якого погоджується і
колегія, нових доводів у апеляційній
скарзі не наведено.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 24 квітня 2014 року у справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: