Номер провадження: 22-ц/785/5689/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Кравця Л.І., Журавльова О.Г.,

за участю секретаря - Счастлівцевої
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 25 березня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення з останнього грошових
коштів в сумі 47097,89 грн. та судових
витрат.

В процесі розгляду справи позивач
уточнив свої позовні вимоги та зменшив
суму позову до 29584,08 грн.

Позивач посилався на те, що він
витратив свої кошти по сплаті за
відповідача заборгованості за
кредитним договором № 2,
укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «Профін
Банк» від 26.03.2012 року.

На підставі договору купівлі продажу №
42 від 23.03.2012 року відповідач придбав у
ІП «АІС-АвтоЮг» автомобіль марки Citroen
С13 РХ101Е5, реєстраційний номер НОМЕР_1,
вартістю 99 408 грн.

Даний автомобіль купувався
відповідачем за кредитні кошти та за
попередньою усною домовленістю із
позивачем для подальшого його
використання для виробничої
необхідності і потреб його
підприємства.

Однак, відповідач не став
працювати у позивача.

За усною домовленістю з
відповідачем, у зв'язку з відсутністю у
того коштів на погашення кредиту,
позивач за рахунок своїх особистих
коштів сплачував періодичні платежі в
рахунок погашення кредитного договору
ОСОБА_4.

Позивачем внесено грошові кошти
за відповідача у розмірі 29584,08 грн., що
підтверджується квитанціями
відділення банку.

Позивач просив стягнути з відповідача
кошти за кредитним договором від 26.03.2012
року, які він вніс замість відповідача,
посилаючись на ст. ст. 1046, 1047, 1048-1052 ЦК
України, тобто з підстав невиконання
договору позики.

Відповідач позов не визнав,
посилаючись на те, що він самостійно
сплачував всі платежі по кредитному
договору № 2 від 26.03.2012 року. На
підтвердження даного факту зазначив,
що на всіх квитанціях в графі платник
вказано його прізвище та ініціали, а
оригінали квитанцій позивач викрав у
нього.

Рішенням Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 25 березня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 29584 гривні
08 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 471 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення суду скасувати, тому що
воно ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги, заперечення
на неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції посилався на те, що внесені
позивачем кошти в установу банку
замість відповідача свідчать про
правовідносини позики між сторонами,
які регулюються статтями параграфу 1
глави 71 ЦК України.

Однак, колегія суддів з такими
висновками суду першої інстанції не
погоджується, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
судом не правильно застосовано норми
матеріального права, що відповідно до
п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

За договором позики одна сторона
/позикодавець/ передає у власність
другій стороні /позичальникові/
грошові кошти або речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів /суму позики/ або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками /
ст. 1046 ЦК України/.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей / ч. 2 ст. 1047
ЦК України/.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач просив
стягнути з відповідача суму коштів у
розмірі 29584,08 грн., яку саме він сплатив
за нього як кредитні кошти за кредитним
договором № 2 від 26.03.2012 року,
укладеного між ПАТ «ПроФінБанк» та
ОСОБА_4, посилаючись на те, що вказані
кошти являються позикою.

Позивач посилається на те, що між
ним та відповідачем була домовленість
про те, що ОСОБА_4 буде працювати у нього
водієм. Для цього ОСОБА_4 за кредитні
кошти за кредитним договором № 2
від 26.03.2012 року, який укладено між
ОСОБА_4 та ПАТ «Профін Банк», придбав
автомобіль марки Citroen С13 РХ101Е5,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

На підтвердження договору позики
між позивачем та відповідачем ОСОБА_3
посилається на платіжні квитанції про
сплату заборгованості за ОСОБА_4 за
кредитним договором № 2 від 26.03.2012
року на загальну суму 29584,08 грн.

На вказаних квитанціях зазначено
платником ОСОБА_4 / а.с. 180-194/.

Встановлене свідчить про відсутність
договору позики між сторонами, як того
вимагає ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, на які
посилається позивач як на підставу
свого позову.

За своєю природою вказані
позивачем правовідносини з
відповідачем не є такими, що виникли
внаслідок укладення договору позики
між ними із зазначенням усіх істотних
умов такого договору.

При відсутності укладеного між
сторонами саме договору позики не має
правових підстав для стягнення з
відповідача суми боргу за позовом про
стягнення 29584,08 грн..

З інших підстав позов не заявлявся та
не був предметом судового розгляду.

При встановлених обставинах колегія
суддів, розглянувши справу відповідно
до вимог ст. 11 ЦПК України в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
доказів, прийшла до висновку про
відмову в задоволенні позову за
безпідставністю та недоведеністю
наявності договору позики між
сторонами.

На підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягають
стягнення судові витрати, а саме
судовий збір у розмірі 250 грн.,
сплачений відповідачем за подачу
апеляційної скарги, що підтверджується
квитанцією банкової установи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 25 березня 2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про стягнення грошових
коштів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати у розмірі 250 /двісті
п»ятдесят/ гривень.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий
К.П.
Мартинова

Судді

Ю.І. Кравець

О.Г.
Журавльов