Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Берегівського районного суду
від 27 січня 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013року ПАТ КБ «ПриватБанк»
(надалі Банк) звернувся в суд із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що відповідно до укладеного договору
№б/н від 25.06.2007 року відповідач ОСОБА_2
25.06. 2007 року отримав кредит у розмірі 2000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком Договір.
Відповідно до п. 9.12 Умов та праивл
надання банківських послуг договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зві сторін не
проінформує іншушу сторону про
припипнення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін. Однак відповідач не виконав
належним чином свої зобовязання за
кредитним договором, в результаті чого
станом на 31.10.2013 року виникла
заборгованість у розмірі 12661,36 грн.,
яка складається з: 3885, 15грн.
заборгованості за кредитом; 6148,11грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом; 1787,10 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом, а також штрафи:
250грн. - штраф (фіксована частина); 591,02
грн. - штраф (процентна складова), яку
позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Берегівського районного суду
від 27 січня 2014 року заявлений позов
задоволено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати зазначене рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
заявленого позову відмовити,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновку суду фактичним обставинам
справи. Зокрема зазначає, що суд
безпідставно не застосував позовну
давність про застосування якої він
заявляв. Вважає, що договір діяв до
25.06.2009 року, а позивач звернувся до суду
лише в 2013 році, тобто з пропуском
позовної давності. Посилається на
безпідставність стягнення штрафних
санкцій для яких встановлена однорічна
позовна давність. Також звертає увагу,
що згідно п.9.4 Умов банк взагалі повинен
був закрити картку ще у 2009 році.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав,

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
позичальник своїх зобов'язань за
кредитним договором не виконував
належним чином, внаслідок чого з нього
підлягає стягненню заборгованість. При
цьому, відмовляючи в застосуванні
позовної давності, суд послався на
пролонгацію договору згідно п.9.12 Умов.

Однак такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Відповідно до ст.526 ЦПК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог закону.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи встановлено, що
25.06.2007 року на підставі заяви ОСОБА_2
отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну
карту «Універсальна» з кредитним
лімітом 2000 грн. та відсотковою ставкою
3% на місяць (а.с.20, 21). Відповідно до
даної заяви, позичальник ознайомився
та згідний з Умовами та Правилами
надання банківських послуг, а також
тарифами банку, які були надані йому
для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до п.3.1 Умов Банк відкриває
Клієнту Картрахунки, видає клієнту
Карту їх вид і строк дії визначений в
заяві і в Памятці клієнта, підписанням
якого Клієнт та Банк укладають договор
про надання банківських послуг.

Своїх зобов'язань за кредитним
договором ОСОБА_2 не виконував належним
чином у зв'язку з чим станом на 31.10.2013
року виникла заборгованість у розмірі
12661,36 грн., яка складається з: 3885,15грн.
заборгованості за кредитом; 6148,11грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом; 1787,10 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом, а також штрафи:
250грн. - штраф (фіксована частина); 591,02
грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6-19).

З поданої заяви ОСОБА_2 вбачається, що
кредитну картку він отримав 03.07.2007 року
(а.с.21), строк її дії не вказаний.

Банком на вимогу суду апеляційної
інстації не подано доказів, які б
стверджували строк дії виданої ОСОБА_2
картки. В той же час представник Банку
не заперечив, що відповідачу строк дії
виданої карти не продовжувався.

Матеріалами справи, зокрема
розрахунком заборгованості (а.с.6-19) та
розрахунком наданим Банком в суді
апеляційної інстанції підтверджено, що
останній платіж на погашення кредиту
відповідачем ОСОБА_2 здійснено 30.12.2009
року, після чого відповідач жодних
платежів не вносив і з даного часу за
відкритим відповідачу картковим
рахунком не здійснювалося жодних
розрахункових операцій. Дані обставини
також визнаються сторонами по справі.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк в межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

До вимог про стягнення неустойки
(штрафу,пені) застососується
спеціальна позовна давність в один рік
( ч.2 ст 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов»язано його
початок.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Тобто, у разі неналежного виконання
позичальником зобовязань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно ст 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність сплила
і до додаткової вимоги.

Перебіг позовної давності щодо
стягнення з відповідача сум за
укладеним договором у позивача
почався з січня 2010 року, оскільки саме з
цього часу позивач довідався або міг
довідатися про порушення свого права,
і закінчився відповідно у січні 2013
року. Позов до суду позивачем подано 18
листопада 2013 року, тобто після спливу
встановленого законом строку.

До спірних правовідносин підлягають
застосуванню правила про позовну
давність, оскільки про її застосування,
відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України,
відповідачем було заявлено до
прийняття рішення у справі в суді
першої інстанції.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

За вказаних обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачу -
Банку слід відмовити в заявленому
позові з підстав передбачених ч.4 ст. 267
ЦК України.

Суд першої інстанції дані обставини
справи та вимоги закону залишив поза
увагою і безпідставно задовольнив
заявлений позов.

З врахуванням наведеного рішення суду
першої інстанції, у відповідності до
ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у заявленому позові з вище наведених
підстав.

Керуючись вимогами ч.4 ст. 267 ЦК України,
ст. ст. 307, 309 , 313, 316, 317, 319 ЦПК України -,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
.

Рішення Берегівського районного суду
від 27 січня 2014 року - скасувати,
ухваливши нове рішення.

У позові Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня
його ухвалення і може бути оскаржене в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:

Судді :