Провадження №22ц/784/1144/14
Головуючий в першій інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Яценко Л.В.,

за участю позивачки
ОСОБА_3,

представника позивачки
ОСОБА_4,

відповідача
ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 11 березня 2014 року по
справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_5

про стягнення пені по сплаті аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

23 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
пені по сплаті аліментів у розмірі 9 658
грн. 14 коп.

Позивачка зазначала, що на підставі
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 січня 2013 року з
відповідача на її користь стягнуто
аліменти на утримання доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частин всіх
видів заробітку (доходу) починаючи з 12
грудня 2012 року. Протягом тривалого часу
відповідач не сплачує в повному обсязі
аліменти на утримання доньки, у зв'язку
з чим станом на 01 листопада 2013 року
виникла заборгованість у розмірі 4 611
грн. 10 коп.

Посилаючись на вищезазначене
позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 11 березня 2014 року позов
задоволено частково. Постановлено
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
пеню за прострочені платежі аліментів
в розмірі 2 000 грн.

Ухвалою цього ж суду від 08 квітня 2014
року виправлена описка у даті рішення
суду, а додатковим рішенням від 08
квітня 2014 року - вирішено питання про
стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов ОСОБА_3 в
повному обсязі. На думку апелянта,
судом не була надана належна оцінка
доводам позивача, що відповідач має
доходи і можливість сплачувати
аліменти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивача, його представника та
відповідача, дослідивши надані докази
та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі та мають спільну
дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

18 лютого 2013 року Ленінським районним
судом м. Миколаєва був виданий
виконавчий лист на виконання рішення
суду про стягнення з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки
ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частини всіх видів
заробітку до її повноліття.

На період з 01 січня 2013 року по 01 лютого
2014 року заборгованість по аліментам
складає 5 680 грн. 34 коп. (а.с. 28).

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України та п. 22
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного Кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» (далі - постанова
Пленуму ВС України), при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Тобто, законодавець передбачає
наявність вини боржника у виникненні
заборгованості і у даному випадку
необхідно виходити із презумпції вини
особи, яка прострочила виконання
зобов'язання, а тому на особу покладено
тягар доказування протилежного.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму ВС
України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає, лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що
наведені ОСОБА_5 причини виникнення
заборгованості не є поважними, а також
не надано доказів того, що він не зі
своєї вини має заборгованість.

Відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.
Неустойка не сплачується, якщо платник
аліментів є неповнолітнім.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму (правова позиція згідно з
постановою Верховного Суду України №
6-81цс13 від 11 вересня 2013 року).

Як вбачається зі змісту апеляційної
скарги, представник позивачки оскаржує
зазначене рішення суду саме в частині
зменшення судом розміру пені з
врахуванням матеріального положення
відповідача.

Відповідно ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Так, суд може зменшити розмір неустойки
з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів, а
за передбачених ст. 197 СК України умов -
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

Під час розгляду справи суд повинен
установити обставини, за якими закон
пов'язує звільнення від
відповідальності платника аліментів
за їх прострочення або зменшення
розміру неустойки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
відповідач з 19 лютого 2014 року перебуває
на обліку у Ленінському районному
центрі зайнятості як безробітний (а.с.
27). На час розгляду справи в
апеляційному порядку заборгованість
по аліментам погасив, проте, згідно
технічного паспорту, 19 вересня 2013 року
за ним було зареєстровано автомобіль
марки HYUNDAI ACCENT, легковий седан, 2013 року
випуску. Даний автомобіль був
придбаний відповідачем під час
існування у нього заборгованості по
аліментам на утримання малолітньої
дитини.

Таким чином, суд першої інстанції, при
зменшенні розміру пені до 1000 грн. не в
повній мірі врахував матеріальний
стан відповідача, що, відповідно до ст.
309 ЦПК України, є підставою для зміни
рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає зміні
зі збільшенням стягнутого з
відповідача розміру пені до 4000 грн.

Додаткове рішення суду, яким вирішено
питання щодо стягнення судового збору,
є законним.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 11 березня 2014 року
змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 4000
грн. (чотири тисячі грн.) пені за
прострочені платежі аліментів.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді