Справа № 2-252
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року Новоселицький
районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

при секретарі Кіріл С.В.

з участю представника позивача
Кисилиці Є.І.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Новоселиця
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
стягнення на його користь суми боргу за
договором кредиту, посилаючись на те,
що 16 січня 2007 року відповідно до
кредитного договору № 14 відповідачу
ОСОБА_2 банком був наданий кредит в сумі
9700 гривень терміном до 14 січня 2009 року
із сплатою відсотків за користуванням
кредитом відповідно до умов договору.
Зобов'язання за договором кредиту
забезпечено договором поруки від 16
січня 2007 року, укладений із поручителем
ОСОБА_3. Протягом дії кредитного
договору відповідачі систематично не
виконували належним чином договірні
зобов'язання в частині своєчасного
погашення заборгованості суми кредиту
та відсотків, у зв'язку з чим, станом на
04 грудня 2013 року допустили прострочену
заборгованість по кредиту на загальну
суму 27762 гривні 95 копійок. Оскільки,
відповідачі у добровільному порядку не
повертають кредитні кошти, просив
стягнути солідарно з відповідачів в
примусовому порядку кредитну
заборгованість та судові витрати по
справі.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та пояснив, що
останній платіж по кредитному договору
між сторонами був здійснений
відповідачами 20 лютого 2007 року в сумі 407
гривень 04 копійок, що підтверджується
розрахунком банку. Так як відповідачі
не повертають банку отримані кредитні
кошти, просив задовольнити позовні
вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та
пояснив суду, що в 2007 році він
підписував кредитний договір з
позивачем, внаслідок чого отримав
кредитні кошти в сумі 9700 гривень, які
тоді ж шахрайським шляхом були
відібрані у нього, тому протягом дії
кредитного договору, він жодних
платежів по договору не здійснював.
Просив суд відмовити в задоволенні
позовних вимог позивача у зв'язку із
пропуском останнім строку позовної
давності.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним
чином повідомлений про час і місце
судового розгляду справи, в судове
засідання не з'явився без поважних для
суду причин.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача ОСОБА_2,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
у задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 відповідно до укладеного
договору кредиту № 14 від 16 січня 2007
року отримав від
акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є позивач,
кредит на споживчі цілі в сумі 9700
гривень на строк до 14 січня 2009 року із
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 23 % річних.

Станом на 04 грудня 2013 року відповідач
ОСОБА_2 допустив прострочену
заборгованість по кредиту на загальну
суму 27762 гривні 95 копійок, що
підтверджується розрахунком банку.

Зобов'язання за договором кредиту
забезпечено договором поруки № 14 від 16
січня 2007 року, укладений із поручителем
ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право звернувся до суду за
захистом свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору, а
згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

З роз'яснень, викладених у п. 31
Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до яких враховуючи
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, перебіг якої
відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання, перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, строк дії кредитного
договору № 14 між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 закінчився 14 січня
2009 року, а позивач звернувся до суду з
вимогою про стягнення кредитної
заборгованості з відповідачів 01 лютого
2014 року, тим самим позовна давність
тривалістю в три роки з часу закінчення
дії договору була пропущена, оскільки
вона закінчилась 14 січня 2012 року.

Враховуючи, що відповідачем заявлено
про застосування позовної давності до
даних правовідносин, то у задоволенні
позову в частині стягнення кредитної
заборгованості з відповідача ОСОБА_2
слід відмовити у зв'язку із пропуском
строку позовної давності.

У задоволенні позовних вимог щодо
солідарного стягнення кредитної
заборгованості з відповідача -
поручителя ОСОБА_3 слід відмовити
виходячи з наступного.

Згідно п. 4.2 договору поруки № 14 від 16
січня 2007 року, цей договір набирає
чинності з дати його укладання та діє
до остаточного виконання сторонами
прийнятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Частиною 4 статті 559
ЦК встановлено, що порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимогу до поручителя.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 24
Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
сама по собі умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Оскільки, строк договору поруки,
укладений між позивачем та поручителем
ОСОБА_3 не встановлено, а кредитор не
пред'явив вимогу до поручителя
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
кредитного зобов'язання 14 січня 2009
року, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову в частині
солідарного стягнення кредитного
боргу з поручителя ОСОБА_3 у зв'язку із
припиненням поруки.

На підставі ст.ст. 252, 257, 259, 261, 267, 526, 530, 536,
543, 559, 599, 651, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», суд керуючись ст. ст. 10, 11,
60, 208-218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 14 від 16 січня 2007 року, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернівецької області через
Новоселицький райсуд протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя: