Справа № 265/5040/13-ц
Провадження № 2/265/41/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіної О. О.,

при секретарі Бойко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус
ОСОБА_4, Реєстраційна служба
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області про визнання
договору дарування недійсним, про
скасування запису про державну
реєстрації права власності, про
визнання права власності в порядку
спадкування на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, про зобов'язання внести
записи до Державного реєстру речових
прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними
вимогами до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: приватний нотаріус ОСОБА_4,
Реєстраційна служба Маріупольського
міського управління юстиції Донецької
області про визнання договору
дарування недійсним, про скасування
запису про державну реєстрації права
власності, про визнання права
власності в порядку спадкування на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, про
зобов'язання внести записи до
Державного реєстру речових прав.
Протягом розгляду справи неодноразово
уточнювала позовні вимоги (а.с.107,192) В
остаточній редакції позовних вимог
просила суд визнати договір дарування
квартири АДРЕСА_1, № 268 від 12.02.2011 року,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_4 недійсним, скасувати запис № 233
в книзі 2 від 01.04.2011 року про державну
реєстрації права власності внесеного
до Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, визнати за ОСОБА_1
право власності в порядку спадкування
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, визнати
за ОСОБА_2 право власності в порядку
спадкування на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, зобов'язати Реєстраційну
службу Маріупольського міського
управління юстиції Донецької області
внести відповідні записи до Державного
реєстру речових прав.

В обґрунтування позовних вимог
вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її дідусь ОСОБА_5. Після його смерті
відкрилася спадщина у вигляді квартири
АДРЕСА_1, яка належала померлому на
праві власності, на підставі договору
купівлі-продажу.

Спадкоємцями першої черги після смерті
дідуся ОСОБА_5 є дві його дочки ОСОБА_2
та ОСОБА_6 та вона на праві
представлення, після смерті її батька
ОСОБА_7

Вона та її тітка ОСОБА_2 в шестимісячний
строк звернулися до нотаріальної
контори у м. Маріуполі з заявами про
прийняття спадщини. ОСОБА_6 відмовилася
від спадщини на користь ОСОБА_2, але
заяву до нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини не подала.

ОСОБА_2 не погодилася з тим, що вона
приймає спадщину та звернулася до суду
з позовом про усунення її від права на
спадкування та визнання права
власності на квартиру.

Рішенням Орджонікідзевського суду м.
Маріуполя від 30 вересня 2010 року, яке
було залишено без змін Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 7 грудня 2010 року, позов ОСОБА_2
задоволено.

07 вересня 2011 року Ухвалою Колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя скасовано,
справу передано на новий розгляд, в
процесі якого ОСОБА_2 залишила свої
позовні вимоги без розгляду.

Вона знову звернулася до нотаріальної
контори з питання про видачу їй
свідоцтва про право на спадщину, але їй
було відмовлено, оскільки вона не
надала правоустановчих документів на
квартиру, які знаходилися у ОСОБА_2

Спадкоємиця ОСОБА_6 звернулася до суду
з позовом про надання їй додаткового
строку для прийняття спадщини, але в
задоволені її позову було відмовлено.

ОСОБА_2 не дожидаючись закінчення
розгляду справи, зареєструвала в БТІ м.
Маріуполя на соє ім'я право власності
на спадкову квартиру та в подальшому
подарувала дану квартиру своїй доньці
ОСОБА_8, порушуючи її право на отримання
спадщини на спадкову квартиру.

На теперішній час є дві спадкоємиці на
спадкову квартиру вона та відповідач
ОСОБА_2 в рівних частках по 1/2 частині,
але відповідачі порушили її право на
отримання спадщини за законом, тому
вона була вилущена звернутися до суду
за захистом своїх порушених прав.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_9 до суду не з'явилися надали суду
заяву з проханням розглянути справу
без їх участі, позовні вимоги в
остаточній редакції повністю
підтримали, надавши суду письмові
пояснення по суті позовних вимог, в
яких зазначили, що предметом спору є
квартира АДРЕСА_1, спір по якій виник з
ІНФОРМАЦІЯ_1, з моменту смерті ОСОБА_5,
тому що колом осіб спадкоємців - ОСОБА_2,
ОСОБА_6 та нею ОСОБА_1 не було здобуто
єдиної згоди. ОСОБА_6 нотаріально
посвідчила відмову від права на
спадщину, але у встановлені строки до
місця відкриття спадщини її не подала.
Вона ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з
заявами про до нотаріальної контори
про прийняття спадщини. ОСОБА_2, не
погоджуючись ділити спірну квартиру,
звернулась до суду з позовом про
усунення її ОСОБА_1 від права на
спадщину. Після розгляду справи
місцевим та апеляційним судом, якими
даний позов було задоволено, не
очікуючи строку на право подання
касаційної скарги відповідачем, ОСОБА_2
на підставі рішення суду отримала
свідоцтво про право власності на
спірну квартиру. Вона ОСОБА_1 оскаржила
дані рішення до ВСУ, який направив
справу на новий розгляд до місцевого
суду, де ОСОБА_2 відмовилась від
власного позову. З метою ускладнення
отримання нею ОСОБА_1 права власності
на частину спадкової квартири, без її
відома, ОСОБА_2 подарувала її власній
донці ОСОБА_3, чим порушила її право на
отримання у власність 1/2 частину
спірної квартири. Виходячи з
вищевикладеного, вона змушена
завернутися до суду з даним позовом за
захистом свого порушеного права.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_8 будучи
неодноразово належним чином
повідомлені про день та час слухання
справи до суду не з'явилися, тому суд
відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України
розглянув справу без їх участі, та
вирішив справу на підставі письмових
матеріалів справи.

Третя особа Приватний нотаріус ОСОБА_4
до суду не з'явився надав заяву з
проханням розглянути справу без його
участі.

Третя особа Реєстраційна служба
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області, будучі
неодноразово повідомленою про день та
час розгляду справи до суду не
з'явилася, тому суд розглянув справу
без її участі та вирішив справу на
підставі письмових матеріалів справи.

Третя особа МКП «Маріупольське БТІ м.
Маріуполя» до суду не з'явилася, надала
суду заяву з проханням розглянути
справу без її участі.

Дослідивши письмові матеріали справи
суд приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог за
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про народження ОСОБА_1
народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, її батько
ОСОБА_7, мати ОСОБА_11 ( а.с.12).

ЇЇ батько ОСОБА_7, помер ІНФОРМАЦІЯ_3
(а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про шлюб
ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 19
листопада 1981 року та її прізвище після
одруження стало ОСОБА_1 ( а.с.10).

В подальшому ОСОБА_1 зареєструвала шлюб
з ОСОБА_1 та її прізвище стало ОСОБА_1
(а.с.11).

ОСОБА_5 дід ОСОБА_1, батько
ОСОБА_7,відповідно до свідоцтва про
смерть, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.14).

На підставі договору купівлі-продажу
від 4 лютого 2003 року йому належала
квартира АДРЕСА_1( а.с. а.с.15-21).

З повідомлення Четвертої
маріупольської державної нотаріальної
контори вбачається, що в проваджені
нотаріальної контори є спадкова справа
до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
28.05.2010 року зареєстрована заява про
прийняття спадщини ОСОБА_1 дошлюбне
прізвище ОСОБА_1, прізвище після
другого шлюбу ОСОБА_1, 25.05.2010 року
зареєстрована заява про прийняття
спадщини ОСОБА_2 Свідоцтво про право на
спадщину не видавалося ( а.с.117).

Рішенням Орджонікідзевського суду м.
Маріуполя від 30 вересня 2010 року, яке
було залишено без змін Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 7 грудня 2010 року, позов ОСОБА_2 про
усунення ОСОБА_1 задоволено. Остання
була усунута від права на спадкування,
та визнано за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування на квартиру
АДРЕСА_1 ( а.с. а.с. 23-30).

07 вересня 2011 року Ухвалою Колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя скасовано,
справу передано на новий розгляд, в
процесі якого ОСОБА_2 залишила свої
позовні вимоги без розгляду ( а.с. а.с.
31-37).

Ухвалою Оржонікідзевського суду м.
Маріуполя від 5 червня 2012 року позовна
заява ОСОБА_6 про надання додаткового
строку для прийняття спадщини залишена
без руху ( а.с.38).

ОСОБА_2 зареєструвала на підставі
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя в БТІ м .Маріуполя
право власності на квартиру АДРЕСА_1 (
а.с.160).

12.02. 2011 року ОСОБА_2 подарувала
вищевказану квартиру ОСОБА_8 про що між
ними було укладено договір дарування
квартири АДРЕСА_1, №268 від 12.02.2011 року,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_4.( а.с.150-151).

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, є підставою для
недійсності правочину.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Судом встановлено, що відповідачем
ОСОБА_2 проведено відчуження спірної
квартири в період оспорювання її права
власності на квартиру, яке було визнано
за нею рішенням Орджонікідзевського
суду м. Маріуполя,що було скасовано
Ухвалою Колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України,
внаслідок чого вона була позбавлена
права власності на спірну квартиру, та
виникло право на спадкування на
частину спірної квартири у позивача
ОСОБА_1, тому суд приходить до висновку
про недійсність договору дарування
квартири АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, №268 від 12.02.2011 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_4

Відповідно до ст. ст. 19, 26 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення
суду рішення про державну реєстрацію
прав до Державного реестру прав
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

З урахуванням вищенаведених норм права
суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог в частині
скасування запису № 233 в книзі: 2 від
01.04.2011 року про державну реєстрацію
права власності на квартиру АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_8, внесений до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
оскільки реєстрація права власності на
спірну квартиру на ім'я ОСОБА_8
зроблена на підставі договору
дарування, який визнаний судом
недійсним.

Щодо визнання за ОСОБА_1 права
власності в порядку спадкування на 12
частину спірної квартири суд приходить
до наступного.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України ОСОБА_1
має право на спадкування після смерті
її діда ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
за правом представлення, як онука, яка
спадкує ту частку спадщини, яка
належала б за законом її батьку ОСОБА_7
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, якби він був
живим на час відкриття спадщини.

Відповідно до п.3.1 інформаційного листа
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05 2013 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування», право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво
про право на спадщину видається
спадкоємцям після закінчення шести
місяців із часу відкриття спадщини,
тому спір про спадкування може бути
вирішений лише після закінчення цього
строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину,
його вимоги про визнання права
власності на спадкове майно не
підлягають задоволенню судом.
Прийняття спадщини спадкоємцем, який
звертається з вимогою про визнання
права власності на спадкове майно, має
встановлюватись належними доказами:
копіями документів із спадкової
справи, якщо така справа заводилася
нотаріусом, довідками з
житлово-експлуатаційних організацій,
сільських, селищних рад за місцем
проживання спадкодавця.

Окрім загального кола обставин, які
встановлюються судом при вирішенні
всіх спорів про право на спадкування,
при вирішенні спорів про визнання
права власності на спадкове нерухоме
майно судам необхідно з'ясовувати:1)
правовий режим земельної ділянки, на
якій розташоване спірне нерухоме майно
(будинок, споруда);

2) чи отримано спадкодавцем
дозволи на спорудження будинку, чи
затверджено проект на спорудження
будинку;

3) коли спадкодавцем було
завершено спорудження будинку;

4) чи дотримано при будівництві
проекту на спорудження будинку, вимог
державних протипожежних, санітарних
норм;

5) чи посвідчено право власності
на нерухоме майно в установленому
законом порядку на час виникнення
права власності.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку, в тому
числі й у випадку визначення судом за
позовом спадкоємця додаткового строку
для прийняття спадщини.

З урахуванням вищенаведених керівних
роз'яснень Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ, вищевикладеного,
та з урахуванням того, що позивач
звернулася в установленому порядку до
нотаріальної контори для прийняття
спадщини, але нотаріус відмовив їй у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
про що не заперечували сторони, в
матеріалах справи маються усі
правовстановлюючі документи на
спадкову квартиру, крім позивача
ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 ніхто на
заявляв своїх прав на прийняття
спадщини на спадкову спірну квартиру,
як вказано в повідомлені Четвертої
маріупольської державної контори, та
вони успадковують спірну квартиру в
рівних частках, то суд задовольняє
позовні вимоги позивача та визнає за
ОСОБА_1 право власності в порядку
спадкування на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1, після смерті її діда ОСОБА_5
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому суд відмовляє у задоволені
позову в частині визнання за ОСОБА_2
права власності в порядку спадкування
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,
оскільки остання до суду за захистом
своїх прав в сенсі ст. ст.15, 16 ЦК України
не зверталася, та не уповноважувала
позивача ОСОБА_1 звернутися до суду за
захистом її прав, що було б підставою
для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
стягує з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 229,40
гривень по 114,70 гривень з кожної.

Керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 треті
особи: приватний нотаріус ОСОБА_4,
Реєстраційна служба Маріупольського
міського управління юстиції Донецької
області, про визнання договору
дарування № 268 від 12.02.2011 року,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_4 недійсним, про скасування
запису № 233 в книзі 2 від 01.04.2011 року про
державну реєстрації права власності
внесеного до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, про
визнання за ОСОБА_1 права власності в
порядку спадкування на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1, про визнання за
ОСОБА_2 права власності в порядку
спадкування на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, про зобов'язання
Реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції Донецької
області внести відповідні записи до
Державного реєстру речових прав,
задовольнити частково.

Визнати договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, №268 від 12.02.2011 року, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_4,
недійсним.

Скасувати запис № 233 в книзі: 2 від
01.04.2011 року про державну реєстрацію
права власності на квартиру АДРЕСА_1 на
ім'я ОСОБА_3, внесений до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування після смерті її
діда ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на
1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 229,40
гривень по 114,70 гривень з кожної.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області у місті
Маріуполі через Орджонікідзевський
районний суд міста Маріуполя шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його оголошення або у
разі неприсутності сторін під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.О.Костромітіна