Єдиний унікальний номер 233/8510/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1893/2014
Головуючий в 1 інстанції:
Доповідач: Шевченко В. Ю.
«05» березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
головуючого судді: Шевченко В. Ю.
суддів: Агєєва О.В. , Новосьолової Г.Г.,
при секретарі: Стрижак О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Костянтинівського
міськрайонного суду від 22 січня 2014р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Костянтинівський завод «Втормет» про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди,

В С Т
А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся із апеляційною
скаргою на рішення Костянтинівського
міськрайонного суду від 22 січня 2014р.,
яким було відмовлено у задоволенні
його позову до Публічного акціонерного
товариства «Костянтинівський завод
«Втормет» про стягнення матеріальної
та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
стягнути в його користь матеріальну
шкоди у розмірі 2236 грн.,моральну шкоду у
розмірі 5000 грн. та середній заробіток
за час затримки виплати вихідної
допомоги по день фактичного
розрахунку, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги зводяться до
того,що суд, відмовляючи у задоволенні
позову, безпідставно послався на
вимоги ст.44 КЗпП України в редакції, яка
була чинна до прийняття ЗУ «Про
державний бюджет України на 2008 рік» від
28.12.2007 року № 107, яка не передбачала
виплат вихідної допомоги особам,
трудовий договір з якими було
припинено згідно п.3 ст.36 КЗпП України.
Суд в своєму рішенні незаконно
послався на ч.1 ст.21 ЗУ «Про військовий
обов'язок і військову службу» у
редакції, була чинна до прийняття ЗУ
«Про державний бюджет України на 2008
рік» від 28.12.2007 року № 107, яка, на думку
суду, не передбачала виплату вихідної
допомоги громадянам України, яких
звільнено з роботи у зв'язку з призивом
на військову службу за рахунок
роботодавця.

В засіданні апеляційного суду позивач
та його представник підтримали доводи
апеляційної скарги, просили її
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, будучи належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, надав заяву про
розгляду справи у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та його представника,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
відсутності правових підстав для їх
задоволення.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та узгоджуються з
нормами матеріального права, які судом
застосовані правильно.

Судом при розгляді даної справи
встановлено, що позивач ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу до ПАТ
«Костянтинівський завод «Втормет»
згідно наказу № 16/к від 14 червня 2012 року
та звільнений згідно наказу № 106/к від 01
жовтня 2012 року за п.3 ст.36 КЗпП України у
зв'язку з призивом на військову службу.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що суд, ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
про стягнення на користь позивача
вихідної допомоги при звільненні,
неправильно застосував норми
матеріального права, що регулюють
правовідносини сторін, а саме вимоги
ст.44 КЗпП України та ст.21 Закону України
«Про військовий обов'язок і військову
службу», є неспроможними та висновків
суду не спростовують, виходячи з
наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 44 КЗпП
України ( в редакції, яка діяла на час
звільнення позивача з роботи) при
припиненні трудового договору з
підстав, зазначених у п.6 ст.36 та п.1,2,6
ст.40 цього Кодексу працівникові
виплачується вихідна допомога у
розмірі не менше середнього місячного
заробітку; у разі або вступу на
військову службу , направлення на
альтернативну (невійськову) службу (п.3
ст.36)- у розмірі двох мінімальних
заробітних плат;внаслідок порушення
власником або уповноваженим ним
органом законодавства про працю,
колективного чи трудового договору
(ст.ст.39,39)- у розмірі, передбаченому
колективним договором, але не менше
тримісячного середнього заробітку.

Така редакція даної статті була
викладена відповідно до п.96 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI, яким до ст.44 КЗпП
були внесені зміни, які передбачали
виплату підприємством вихідної
допомоги у розмірі двох мінімальних
заробітних прав особам, що
звільняються у зв'язку призивом на
військову службу (п.96 розділу II Закону).

Згідно ч.1сст.21 ЗУ «Про військовий
обов'язок і військову службу»
громадянам України, які звільняються з
роботи у зв'язку з призивом або
прийняттям на військову
службу,виплачується вихідна допомога в
розмірі двох мінімальних заробітних
плат.

Така редакція даної частини статті
була викладена відповідно до п.96 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року №107-VI, яким частину пергу
статті 21 викладено в такій редакції: «1.
Громадянам України, які звільняються з
роботи у зв'язку з призивом або
прийняттям на військову службу,
виплачується вихідна допомога в
розмірі двох мінімальних заробітних
плат»(п.75 розділу II Закону).

Ухвалюючи рішення, суд обґрунтовано
виходив з того, що згідно з рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені
пунктами 36-100 розділу II Закону України
від 28.12.2007 р. №107-VI, визнано такими, що не
відповідають Конституції України.

Частиною другою статті 152 Конституції
України та частиною другою статті 73
Закону України «Про Конституційний Суд
України» визначено, що закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. У зв'язку з
втратою чинності тих положень закону,
якими було внесено зміни до
законодавчих актів, вони діють у
редакції, що існувала до внесення змін
про визнання неконституційними.

Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позову,
обґрунтовано виходив з того, що на час
звільнення позивача з роботи законних
підстав для виплати йому вихідної
допомоги не було.

Крім того, заявлені позивачем в
апеляційній скарзі вимоги щодо
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, є
безпідставні, оскільки суд першої
інстанції розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог ( ч.1ст.11 ЦПК
України), однак позовних вимог про
стягнення з відповідача середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні під час розгляду справи
у суді першої інстанції заявлено не
було.

Зміст апеляційної скарги не дає
підстав для встановлення
неправильного застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права. При вирішенні
позовних вимог судом правильно
визначений характер правовідносин між
сторонами, вірно застосований закон, що
їх регулює, повно і всебічно досліджено
матеріали справи та надано оцінку
доводам сторін.

Відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України,
апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду від 22 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: Судді: