АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/6926/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Ключник А.С.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

4 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі -
Дем»янчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 02 квітня 2014 року в
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ПАТ «Альфа-Банк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Свої вимоги мотивувало тим, що 19.08.2008
року між ВАТ «Сведбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк», та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №2606/0808/55-010, з
подальшим внесенням змін та доповнень.
Відповідно до умов договору, банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит у сумі 88000, 00 доларів США, а
позичальник зобов'язався повернути
наданий кредит і сплатити проценти за
користування в сумі, строки та на
умовах, що передбачені кредитним
договором.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язання за кредитним
договором, 19.08.2008 року між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено
іпотечний договір №2606/0808/55-010-Z-1
відповідно до умов якого позичальник
передав банку в іпотеку квартиру
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 3-х
(трьох) кімнат, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 і належить
іпотекодавцю - ОСОБА_2 на праві
приватної власності на підставі
договору, посвідченого 26.07.1995 року
Державним нотаріусом Одинадцятою
Київською державною нотаріальною
конторою - Гавриловою О.В., за реєстром
№4с-4329, зареєстрованого 14.09.1995 року в КП
Бюро технічної інвентаризації м. Києва
і записаного у реєстрову книгу за №38995.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ
«Дельта Банк» укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитним договором.

15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та
ним, був укладений договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами.

Таким чином, відбулося відступлення
права вимоги за кредитним договором
№2606/0808/55-010 від 19.08.2008 року, укладеним
між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2

ПАТ «Сведбанк» виконав свої
зобов'язання за кредитним договором у
повному обсязі надавши відповідачу
кредит у сумі 88000, 00 доларів США.

В свою чергу, відповідач не виконує
взяті на себе зобов'язання, в
результаті чого станом на 10.12.2012 року
має прострочену заборгованість: за
кредитом - 70471,20 доларів США, що за
курсом НБУ на дату розрахунку складає
563276,30 грн.; по відсотках - 6295,80 доларів
США, що за курсом НБУ на дату розрахунку
складає 50322,32 грн.;по пені - 320,42 доларів
США, що за курсом НБУ на дату розрахунку
складає 2561,11 грн.

На виконання умов кредитного договору
та договору іпотеки, відповідачу було
направлено вимогу щодо усунення
порушень умов кредитного договору та
попереджено про звернення стягнення на
предмет іпотеки, проте відповідач не
виконав своїх зобов'язань.

Враховуючи наведене, просило в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №2606/0808/55-010 від 19.08.2008 року,
яка станом на 10.12.2012 року складає 616159,73
грн., звернути стягнення на предмет
іпотеки- квартиру АДРЕСА_1, яка
складається з 3-х (трьох) кімнат за
адресою: АДРЕСА_1, що належить
іпотекодавцю - ОСОБА_2 на праві
приватної власності на підставі
договору, посвідченого 26.07.1995 року
Державним нотаріусом Одинадцятою
Київською державною нотаріальною
конторою - Гавриловою О.В., за реєстром
№4с-4329, зареєстрованого 14.09.1995 року в КП
Бюро технічної інвентаризації м. Києва
і записаного у реєстрову книгу за №38995,
шляхом продажу з прилюдних торгів з
початковою ціною продажу предмета
іпотеки не нижчою за звичайні ціни на
цей вид майна, визначеною суб'єктом
оціночної діяльності на стадії
виконавчого провадження.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 02 квітня 2014 року позов
ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №2606/0808/55-010 від
19.08.2008 року, яка станом на 10.12.2012 року
складає 616 159,73 грн., звернуто стягнення
на предмет іпотеки, а саме на квартиру
АДРЕСА_1, яка складається з 3-х (трьох)
кімнат, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю -
ОСОБА_2 на праві приватної власності на
підставі договору, посвідченого 26.07.1995
року Державним нотаріусом Одинадцятою
Київською державною нотаріальною
конторою - ГавриловоюО.В., за реєстром
№4с-4329, зареєстрованого 14.09.1995 року в КП
Бюро технічної інвентаризації м. Києва
і записаного у реєстрову книгу за №38995,
шляхом продажу з прилюдних торгів з
початковою ціною продажу предмета
іпотеки не нижчою за звичайні ціни на
цей вид майна, визначеною суб'єктом
оціночної діяльності на стадії
виконавчого провадження.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Альфа-Банк» судові витрати у справі у
вигляді судового збору у сумі 3 341,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову .

Зазначає, що ПАТ «Сведбанк» не
повідомляв її про відступлення права
вимоги за кредитним договором та
договором іпотеки.

Також, банком без письмового
попередження збільшено проценту
ставку з 12,50% до 13,50 %, що вплинуло на
загальний розмір заборгованості.

Судом необґрунтовано відмовлено в
задоволенні клопотання про зупинення
провадження у справі у зв'язку з
розглядом справи за її позовом до ПАТ
«Сведбанк» про визнання недійсним
кредитного договору, та в задоволенні
клопотання про залучення до участі у
справі поручителів у якості третіх
осіб.

Сторони в судове засідання не
з»явилися, про час та місце розгляду
справи судом повідомлені, що
підтверджується зворотнім
повідомленням про вручення поштового
відправлення, в тому числі 28.05.2014 року
представнику ОСОБА_2- ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Альфа-Банк» суд першої інстанції
підставно виходив з того, що відповідач
не виконує взяті на себе зобов'язання
належним чином з огляду на таке.

Судом встановлено, що 19.08.2008 року між
ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого
є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №2606/0808/55-010,
з подальшим внесенням змін та
доповнень. Відповідно до умов договору,
банк зобов'язався надати позичальнику
кредит у сумі 88000, 00 доларів США, а
позичальник зобов'язався повернути
наданий кредит і сплатити проценти за
користування в сумі, строки та на
умовах, що передбачені кредитним
договором (а.с. 19-23).

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язання за кредитним
договором, 19.08.2008 року між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_2 уклали іпотечний
договір №2606/0808/55-010-Z-1 відповідно до
умов якого позичальник передав банку в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка
складається з 3-х (трьох) кімнат, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить іпотекодавцю - ОСОБА_2 на праві
приватної власності на підставі
договору, посвідченого 26.07.1995 року
Державним нотаріусом Одинадцятою
Київською державною нотаріальною
конторою - Гавриловою О.В., за реєстром
№4с-4329, зареєстрованого 14.09.1995 року в КП
Бюро технічної інвентаризації м. Києва
і записаного у реєстрову книгу за №38995
(а.с. 29-31).

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ
«Дельта Банк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
згаданим кредитним договором (а.с. 86-115).

15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ
«Альфа-Банк», був укладений договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами (а.с.116-129).

17.07.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ
«Альфа-Банк» було укладено додатковий
договір №1 до договору купівлі-продажу
прав вимоги (а.с. 130-133).

Відповідно до Акту прийому-передачі
від 15.06.2012 року та додатку №2 до нього,
до ПАТ «Альфа-Банк» перейшло право
вимоги до відповідача за не виконання
умов кредитного договору (а.с. 134-135).

Таким чином, судом вірно зазначено, що
відбулося відступлення права вимоги за
кредитним договором №2606/0808/55-010 від
19.08.2008 року, укладеним між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_2 (а.с. 116-129).

Також з матеріалів справи вбачається,
що відповідач була повідомлена про
відступлення права вимоги ПАТ
«Альфа-Банк», про що свідчить її
звернення від 26.09.12 року та відповідь
ПАТ «Альфа-Банк» від 02.10.2012 року
(а.с.142-143).

Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України
передбачено, що кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Сторонами не заперечується, що ВАТ
«Сведбанк» виконав свої зобов'язання
за кредитним договором та надав ОСОБА_2
кредитні кошти, що підтверджується
відповідною випискою по рахунку (а.с. 38).

Разом з тим, відповідач не виконує
взяті на себе зобов'язання, в
результаті чого станом на 10.12.2012 року
має прострочену заборгованість: за
кредитом - 70471,20 доларів США, що за
курсом НБУ на дату розрахунку складає
563276,30 грн.; по відсотках - 6295,80 доларів
США, що за курсом НБУ на дату розрахунку
складає 50322,32 грн.; пеня - 320,42 доларів
США, що за курсом НБУ на дату розрахунку
складає 2561,11 грн. (а.с. 36-37).

Щодо доводів відповідача про те, що
позивачем без письмового попередження
збільшено проценту ставку з 12,50% до 13,50%,
то колегія суддів вважає їх
недоведеними виходячи з наступного.

З додатку №2 до додаткової угоди №1 від
17.07.2012 року до договору купівлі-продажу
прав вимоги від 15 червня 2012 року
вбачається, що ПАТ «Альфа-Банк» було
передано від ПАТ «Дельта Банк» право
вимоги до відповідача на суму
непогашеного кредиту в розмірі 70471,2
дол. США та суму нарахованих, але не
сплачених процентів в розмірі 1672,79 дол.
США.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що ставка на рівні 13,5 %
річних нараховувалася до купівлі
позивачем прав вимоги до відповідача.

В свою чергу, ОСОБА_2 не зверталася до
суду з позовом до ПАТ «Сведбанк» з яким
було укладено кредитний договір, та
відповідно який міг здійснити
підвищення відсоткової ставки.

Також відповідач не посилалася на дану
обставину в суді першої інстанції й не
заявляла клопотання про витребування
доказів, що позбавило можливості суд
першої та апеляційної інстанцій
дослідити обґрунтованість даних
посилань.

Колегія суддів також вважає, що
посилання на підвищення відсоткової
ставки з 12,5 % до 13,5 % є необґрунтованими,
оскільки спростовуються умовами
кредитного договору, який підписаний
відповідачем без жодних зауважень чи
застережень з огляду на таке.

Пунктом 1.3. кредитного договору
передбачено, що позичальник сплачує
банку проценти за користування
кредитом у розмірі 12.50 % річних за весь
строк фактичного користування
кредитом. Сторони за взаємною згодою,
досягнутою при укладанні цього
договору, встановили, що розмір
визначеної у цьому пункті процентної
ставки може змінюватися без укладання
додаткового правочину до цього
Договору, у випадку і у порядку,
встановленому п.6.1., п . 8.4 цього
Договору.

Пунктом 6.1. договору передбачено зміну
відсоткової ставки в разі істотної
зміни обставин якими сторони
керувалися при визначенні процентної
ставки при укладенні цього договору, а
саме зміни економічних умов та
вартості ресурсів на ринку позикового
капіталу; зміни діючого законодавства,
внесення змін до нормативних актів НБУ,
зміни кредитної політики НБУ.

В разі підвищення відсоткової ставки з
наведених підстав, договором
передбачено обов'язкове повідомлення
позичальника.

В свою чергу, підвищення відсоткової
ставки, за умовами договору, можливе в
порядку п.8.4. договору, яким
передбачено, що сторони за взаємною
згодою, домовились без укладання
будь-якої додаткової угоди до цього
договору, у випадку невиконання
зобов'язань, що передбачені п. 5.6., 5.7.
встановити наступний порядок змін умов
цього договору з відповідною зміною
відсоткової ставки за користування
кредитними коштами. Погоджено, що
відсоткова ставка підвищується на 1
(один відсоток) за кожен факт такого
порушення, від рівня поточної ставки на
дату порушення зобов'язання
позичальника. Відсоткова ставка
підвищується з дня наступного за днем
порушення строків, виконання
зобов'язання передбаченого п. 5.6., 5.7.У
випадку, якщо такий день припадає на
небанківський, то відсоткова ставка
збільшується з першого наступного
банківського дня, без укладання
додаткової угоди.

Таким чином, в разі порушення умов
п.5.6.,5.7. договору повідомлення
позичальника про підвищення
відсоткової ставки не передбачено.

В свою чергу, відповідач не надала суду
жодного доказу на підтвердження
виконання нею вимог п.5.6.,5.7. кредитного
договору, й того, що відсоткова ставка
була підвищена в порядку п.6.1. договору
без її повідомлення про це.

З огляду на наведене, зазначене
посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
не є підставою для скасування судового
рішення, оскільки відповідач не надала
суду доказів на підтвердження своїх
доводів.

Також з матеріалів справи вбачається,
що вимогою від 14.01.2013 року позивач
повідомив відповідача про неналежне
виконання останнім умов кредитного
договору №2606/0808/55-010 від 19.08.2008 року,
було запропоновано достроково
повернути кредит, а також попереджено
про звернення стягнення на предмет
іпотеки (а.с. 39-40).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
передбачено, що якщо договором позики
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини,
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Таким чином, у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом
усього часу - до встановленого
договором строку закінчення виконання
останнього зобов'язання вправі заявити
в суді вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики (разом з
нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК
України), що підлягає сплаті.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про іпотеку», у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Враховуючи те, що позичальник не
належним чином виконує зобов'язання за
кредитним договором, тому суд дійшов
вірного висновку наявність підстав на
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №2606/0808/55-010 від
19.08.2008 року.

Не є підставою для скасування рішення
суду відмова в задоволенні клопотання
про зупинення провадження у справі у
зв'язку з розглядом справи за її
позовом до ПАТ «Сведбанк» про визнання
недійсним кредитного договору, та в
задоволенні клопотання про залучення
до участі у справі поручителів у якості
третіх осіб з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні клопотання
про зупинення провадження, суд
підставно виходив з того, що розгляд
справи про визнання кредитного
договору недійсним не перешкоджає
розгляду справи про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Відповідно п. 4 ч.1 ст. 201 ЦПК України, суд
зобов'язаний зупинити провадження у
справі у разі неможливості розгляду
цієї справи до вирішення справи, що
розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що вирішення справи про визнання
кредитного договору недійсним не
перешкоджає розгляду справи про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що законодавством передбачена
наявність інших процесуальних засобів,
зокрема таких як перегляд рішення суду
за нововиявленими обставинами, що
можуть бути застосовані в таких
випадках.

Крім того, відмовляючи в задоволенні
клопотання про зупинення провадження,
судом вірно враховано передбачений
процесуальним законом баланс захисту
прав позивача і відповідача, та
встановлений ст. 157 ЦПК України та ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод обов'язок суду
дотримуватися розумних строків
розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач в травні 2013 року вже
зверталася з таким клопотанням, яке
було задоволено судом, проте
провадження було відновлено у зв'язку з
залишенням позову ОСОБА_2 без розгляду
(а.с.54,59-60,67-68).

Також судом було вірно відмовлено в
задоволенні клопотання про залучення
до участі у справі поручителів у якості
третіх осіб, оскільки предметом спору є
звернення стягнення на предмет
іпотеки, належний на праві власності
відповідачу, тому спір не впливає на
права та інтереси поручителів.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 02 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: