Справа № 466/3864/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Мокрицькій А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 ,
Львівської міської ради, Відділу
Держземагентства у м. Львові,
Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради, третя особа
Третя Львівська держнотконтора про
поновлення строку позовної давності,
визнання недійсним заповіту, свідоцтв
про право на спадщину за заповітом,
свідоцтва про право власності на
будинок, скасування рішення, визнання
недійсним Державного Акту про право
власності на земельну ділянку ,-

в с т а
н о в и в :

22.05.13 р. позивач звернувся до суду з
заявою, в якій просив суд постановити
рішення, яким поновити строк позовної
давності, визнати недійсним заповіт
від імені ОСОБА_5 від 02.03.96 р., свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
24.11.05 р., що видані на ім"я ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 , свідоцтва про право власності
на будинок , що виданоі на ім"я ОСОБА_2
та ОСОБА_3 , скасувати ухвалу 5-ї сесії 5
скликання Львівської міської ради за
№ 858 від 24.05.07 р. в частині передачі на
праві приватної власності вказаним
особам земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку на
АДРЕСА_1 та визнати недійсним
Державний Акт про право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 461008 від
24.04.08 р. Заяву мотивує тим, що власником
вказаного будинковолодіння був його
батько ОСОБА_5 З його згоди поз0ивач та
його сім"я постійно проживали у частині
вказаного будинковолодіння. У 2005 р.
його батько раптово помер. Оскільки
позивач є спадкоємцем першої черги,
проживає та зареєстрований за вказаною
адресою, відтак не звертався до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, оскільки вважав,
що прийняв її , вступивши у володіння
спадковим майном. Між тим у 2012 році
його сестра ОСОБА_2 звернулась до суду
з заявою про його виселення з будинку
АДРЕСА_1 і він дізнався про те, що
спадкоємцями по смерті батька згідно
заповіту стали його сестри -
відповідачі по справі. За життя батька
йому нічого не було відомо про
існування такого заповіту. Крім того
ознайомившись із його змістом позивач
вважає, що такий підписано не його
батьком. Також в процесі розгляду
вказаної справи він дізнався про те, що
отримавши свідоцтво про право на
спадщину за заповітом його сестри вже
і поділили спірне будинковолодіння ,
отримавши свідоцтва про право
часткової власності на
будинковолодіння та Державний Акт про
право власності на земельну ділянку.
Оскільки його право порушене, просив
позов задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги
покликаючись на обставини, викладені в
заяві. Крім того пояснила, що у її
довірителя з батьком були хороші
відносини, проте батько ніколи не
висловлював свою волю щодо розподілу
майна після його смерті між його
дітьми. З 1987 р. позивач з сім"єю
постійно проживав за адресою спірного
будинку, між ним та його сестрами
склався порядок користування ним. Його
сім"я утримувала житло, проводила
ремонт, сплачувала витрати за надані
послуги. Про оскаржувані документи її
довіритель дізнався лише у 2012 році .
Просила позов задовольнити, поновивши
строк позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представник в судовому засіданні
заперечили проти позову та пояснили, що
дійсно з 1987 року сім"я їх брата
проживала на АДРЕСА_1. Їх батько вже
тоді визначив в яких приміщеннях буде
проживати чия сім"я. Тимчасово братові
було надано кімнату, яку він зараз
займає та батько дав йому кошти, за які
позивач мав добудувати другий поверх.
Отримавши значну суму коштів брат
витратив їх на свій розсуд, не
проводячи робіт по обладнанню житла
для своєї сім"ї. В подальшому між ним та
батьком ще більше загострився
конфлікт, оскільки неодноразово
позивач влаштовував скандали,
намагався нанести побої батькові. Тому
батько і висловив свою волю та у 1996 році
склав заповіт, відповідно до якого
заповів своє майно донькам. Позивачеві
було відомо про вказану волю батька,
тому він і не звертався до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини. Крім того. у 2007 році позивач
хотів проводити добудову до будинку,
приводив архітектора проте вони , як
власники спірного будинковолодіння, не
дали дозволу на проведення будь-яких
робіт. Відтак, позивач без поважних
причин пропустив строк звернення до
суду та достовірно знав про складений
батьком заповіт.

Представник Львівської міської ради в
судовому засіданні заперечила проти
позову в частині вимог щодо скасування
рішення Львівської міської ради та
пояснила, що таке прийнято у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Представники Відділу Держземагентства
у м. Львові, Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради та
Третої Львівської держнотконтори в
судове засіданні не з"явились повторно,
хоча належним чином повідомлялись про
час та місце судового розгляду.

Заслухавши думку учасників процесу,
показання свідків, дослідивши зібрані
по справі докази, з"ясувавши дійсні
обставини справи, суд приходить до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити за безпідставністю з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_5 , що стверджується копією
свідоцтва про смерть .Згідно витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно від 26.09.05 р. на момент смерті йому
належало будинковолодіння АДРЕСА_1.
02.03.96 р. від імені ОСОБА_5 Третьою
Львівською держнотконторою було
посвідчено заповіт, відповідно до
якого все своє майно останній заповів
у рівних частках своїм донькам -
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Як вбачається з даних
спадкової справи, копія якої долучена
до матеріалів справи, 25.07.05 р. ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 звернулись до Третьої
Львівської держнотконтори з заявою про
прийняття спадщини та видачу
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом. В цей же день мати сторін,
ОСОБА_6 подала до нотаріальної контори
заяву про те, що не претендує на
обов"язкову частку в майні померлого
та на видачу свідоцтва про право на
частку в спільному майні подружжя.

24.11.05 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було видано
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом. 27.04.08 р. , на підставі ухвали
5-ї сесії 5 скликання Львівської
міської ради за № 858 від 24.05.07 р.
відповідачам було передано на праві
власності земельну ділянку пл. 0,0789 га
для обслуговування будинку , що
стверджується копією Державного акту
про право власності на земельну
ділянку. В подальшому, на підставі
наказу управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради від
22.09.11 р. вказаним особам було видано
свідоцтва про право власності на
житловий будинок, відповідно до яких
ОСОБА_2 належить 51/100 , а ОСОБА_3- 49/100
часток будинковолодіння АДРЕСА_1.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Відповідно до
вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Статтею 10
ЦПК України передбачено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Як на підставу для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 покликається на
те, що оспорюваний ним заповіт не
підписував його батько.

Між тим, як вбачається з висновку
судово-почеркознавчої експертизи від
29.11.13 р., підпис від імені ОСОБА_5 на
оригіналі заповіту від 02.03.96 р. та у
книзі реєстрації нотаріальних дій
Третьої Львівської держнотконтори за
1996 рік виконано самим ОСОБА_5

Допитаний в судовому засіданні експерт
ОСОБА_7 підтримала висновок та
пояснила, що в її розпорядження було
надано достатньо взірців почерку та
підписів спадкодавця та жодних
сумнівів у тому, що підпис в
оспорюваному заповіті виконаний ним
немає.

Жодних доказів того, що визначений у
заповіті порядок розподілу майна не є
волевиявленням спадкодавця на випадок
його смерті суду не надано.

Відтак, нотаріальною конторою, у
відповідності до вимог ст.ст.1268, 1269 1296,
1297 ЦК України правомірно видано
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом.

Враховуючи ту обставину, що
відповідачі правомірно набули на праві
власності будинковолодіння АДРЕСА_1,
права позивача в частині передачі на
праві власності відповідачам
земельної ділянки та видачі свідоцтв
про право власності на житловий
будинок не порушені. Крім того, на
думку суду, вирішуючи дані питання
Львівська міська рада , Відділ
Держземагентства у м. Львові та
Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради діяли в межах
наданих їм повноважень. Порушень вимог
чинного законодавства допущено не
було.

На думку суду, позивачем без
поважних на те причин пропущено строк
позовної давності, оскільки
враховуючи ту обставину, що спадщина
відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1, він не був
позбавлений можливості у визначений
законом строк звернутись з заявою про
прийняття спадщини, відтак довідатись
про наявність заповіту чи у інший
спосіб дізнатись про приналежність
будинку, де проживає він та члени його
сім"ї. Проте враховуючи ту обставину,
що вимоги позивача є безпідставними по
суті , суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити за
безпідставністю.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57,60, 61, 209 , 214
ЦПК України , ст.ст. 1233, 1235 ,1236 , 1268, 1269,
1296, 1297 ЦК України, Законом України „
Про місцеве самоврядування" , суд , -

в
и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 , Львівської міської ради,
Відділу Держземагентства у м. Львові,
Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради, третя особа
Третя Львівська держнотконтора про
визнання недійсним заповіту від імені
ОСОБА_5 від 02.03.96 р., свідоцтв про право
на спадщину за заповітом від 24.11.05 р.,
виданих на ім"я ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
свідоцтва про право власності на
будинок , виданого на ім"я ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 , скасування ухвали Львівської
міської ради за № 858 від 24.05.07 р.,
визнання недійсним Державного Акту про
право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 461008 від 24.04.08 р. відмовити за
безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів після
його оголошення через Шевченківський
районний суд м. Львова.

Суддя: І. Є. Зима