№ 2/0202/294/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 травня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді:
Бєсєди Г.В.

при секретарі:
Марченко М.Г.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя та за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ спільного майна
подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська звернулась
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з позовною заявою про
поділ спільного майна подружжя, в якій
просила суд визнати за нею право
власності на 3/4, однак не менше ? частини
квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею
право власності на 3/4, однак не менше ?
частини нежитлового приміщення
АДРЕСА_2

В обґрунтування своїх вимог позивачем
зазначено, що об'єкти нерухомості, які є
предметом її позовних вимог були
придбані нею та відповідачем в період
шлюбу. На підставі рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 19.12.2005 року
квартира АДРЕСА_2 була зареєстрована за
відповідачем ОСОБА_2 та в подальшому
була переведена в нежитловий фонд.
Просить суд застосувати ст. 70 СК
України та відступити від рівності
часток при поділі майна на її користь,
оскільки їх неповнолітня донька ОСОБА_3
фактично проживає та буде проживати з
нею. Крім цього, зазначає, що ОСОБА_2
переобладнавши квартиру АДРЕСА_2 у
нежитлове приміщення без погодження з
нею фактично пошкодив зазначене майно,
оскільки воно стало непридатним для
проживання, що також є підставою для
відступлення від засади рівності
часток на її користь.

В судове засідання з'являлись позивач
та її представники, які підтвердили
викладені в позовній заяві обставини
та вимоги, просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
також з'являлись в судові засідання,
заперечували проти задоволення
позовної заяви. Подали до суду письмові
заперечення, які підтримали в судовому
засіданні. В письмових запереченнях
ОСОБА_2 зазначив, що підстави для
відступлення від рівності часток на
користь позивача відсутні, оскільки
ОСОБА_1 не є громадянкою України, роками
не перебуває на території України, а
діти переважний час мешкають навпаки з
ним та він їх виховує та утримує
матеріально. Що стосується нежитлового
приміщення АДРЕСА_2 вважав, що
зазначений об'єкт взагалі не підлягає
поділу, оскільки використовується
ОСОБА_2 як фізичною особою - підприємцем
та відповідно є його власністю.

Також до Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська звернувся
ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою
до ОСОБА_1, в якій просив суд поділити
спільне сумісне майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1, визнавши за ним право
власності на ?, однак не менше ніж ?
квартири АДРЕСА_1 та виділити в натурі.

В обґрунтування зустрічної позовної
заяви ОСОБА_2 зазначив, що їх з
відповідачем діти постійно проживають
разом з ним та знаходяться на його
утриманні. Майно, що є об'єктом поділу
утримується тільки ним, тому вважає
необхідним відступити від засад
рівності часток, зазначаючи, що його
частка у майні повинна складати ?
частини квартири АДРЕСА_1

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник підтримали викладені в
зустрічній позовній заяві обставини та
вимоги, просили суд позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 просив суд
відмовити в задоволенні зустрічної
позовної заяви в повному обсязі. Надав
також суду письмові заперечення, які
підтримав в судовому засіданні,
зазначаючи, що відсутні будь-які
обставини, які можуть бути підставою
для того, щоб суд відступив від засад
рівності часток подружжя на користь
ОСОБА_2. Позивач та відповідач і по цей
час проживають спільно в одній
квартирі та в рівних частинах дбають
про матеріальне забезпечення сім'ї.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши фактичні обставини справи
та перевіривши їх наявними у справі
доказами, вважає, що позовна заява
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя та зустрічна позовна
заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя підлягають
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24
червня 1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був
укладений шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про укладання шлюбу серії
НОМЕР_3, виданим відділом реєстрації
актів цивільного стану Самарської
районної ради м. Дніпропетровська (а.с.
5).

У шлюбі у позивача та відповідача
народилось двоє дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.
6, 50).

30 липня 1996 року ОСОБА_1 була придбана
квартира АДРЕСА_1 що підтверджується
договором купівлі-продажу, посвідченим
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу та
зареєстрованим в реєстрі за № 81 (а.с.
53-54). Технічний паспорт на квартиру
АДРЕСА_1 виданий 30 травня 2005 року
Комунальним підприємством
Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації (а.с. 56-59).

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2005 року визнано за ОСОБА_2 право
власності на квартиру, що розташована
за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 167).

Рішенням Дніпропетровської міської
ради від 15 червня 2006 року № 2470
виключено квартиру АДРЕСА_2 з житлового
фонду міста та дозволено власнику
переобладнання квартири під перукарню
згідно з проектною документацією,
узгодженою з ГоловАПУ міської ради (а.с.
221-222).

14 листопада 2011 року Комунальним
підприємством «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради ОСОБА_2 виданий технічний
паспорт на громадський будинок в
житловому будинку А-5 на 1 поверсі
нежитлового приміщення АДРЕСА_2,
власником якого є ОСОБА_2 (а.с. 38-41).

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 03 грудня
2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 24 червня 1995 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану виконавчого комітету Самарської
районної ради народних депутатів м.
Дніпропетровська, актовий запис № 179 -
розірвано (а.с. 146).

Розділ VII «Прикінцеві положення» СК
України передбачає, що цей Кодекс
набирає чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним кодексом України,
тобто з 31.01.2004 року.

Відносини між подружжям, що виникли до 1
січня 2004 року, регулюються Кодексом про
шлюб та сім'ю України. До відносин
подружжя, що виникли після 01 січня 2004
року, застосовується СК України.

Згідно зі ст. 22 КпШС України (чинному на
час придбання квартири) майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Судом встановлено, що спірна квартира
АДРЕСА_1 була придбана за час шлюбу між
сторонами та є спільною сумісною
власністю подружжя.

Відповідно до абзацу 1 ст. 28 КпШС
України (чинному на час придбання
квартири) в разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
їх частки визнаються рівними.

Згідно з абзацом 2 ст. 29 КпШС України
(чинному на час придбання квартири)
поділ спільного майна подружжя може
бути проведений як під час перебування
в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.ст. 22, 61 КпШС, що діяв у
період набуття подружжям спільного
майна, майно набуте за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку.

Що ж стосується способів та порядку
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суд керується нормами Сімейного
кодексу України, який діє на момент
вирішення спору про поділ майна.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дійсно підтверджували
факт того, що в на протязі декількох
останніх років переважно утриманням та
вихованням ОСОБА_4, який на даний час
взагалі є повнолітньою особою,
займався ОСОБА_2. Однак, як було
встановлено в судовому засіданні з
ОСОБА_1 проживала в цей час друга
сумісна їх дитина донька ОСОБА_3. І
тільки з лютого 2013 року ОСОБА_3 проживає
та навчається у м. Дніпропетровську.

Надані ОСОБА_2 чеки про оплату ним
послуг щодо утримання майна за 2013 - 2014
рік не можуть свідчати про те, що ОСОБА_1
не дбала про матеріальне забезпечення
сім'ї, що в свою чергу не може бути
підставою для відступлення від засади
рівності часток подружжя.

ОСОБА_2 не надано доказів того, що
ОСОБА_1 не дбала про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховала, знищила
чи пошкодила спільне майно, витрачала
його на шкоду інтересам сім'ї.

Також ОСОБА_1 не надано належних та
допустимих доказів для підтвердження
своїх позовних вимог в частині
збільшення її частки у спільному майні
подружжя, а обставини, які зазначає
ОСОБА_1 щодо фактичного та подальшого
проживання з нею доньки не можуть бути
безперечною підставою для визнання за
нею права власності на ? квартири
АДРЕСА_1

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_2 про
виділ частки квартири АДРЕСА_1, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя в натурі, суд
враховуючи положення ст. 71 СК України
вважає необхідним в даному випадку
визначити ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишити майно у їх спільній частковій
власності.

При вирішення питання щодо поділу
нежитлового приміщення, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2 суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на підставі
спільної сумісної власності, незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку.

Нежитлове приміщення, яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_2 та придбано 24
травня 2005 року ОСОБА_2 є також спільною
сумісною власністю подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності передбачено ст. 69 СК України.

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи ОСОБА_2 є дійсно фізичною особою
- підприємцем, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця серії
НОМЕР_4, виданим виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради 27 січня
2005 року та витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, виданим 25
грудня 2014 року (а.с. 37, 123).

Однак, доводи позивача ОСОБА_2 щодо
того, що нежитлове приміщення АДРЕСА_2
не є об'єктом спільної сумісної
власності суд не може прийняти до
уваги, оскільки зазначене майно ОСОБА_2
було придбано в період перебування у
шлюбі, а використання зазначеного
нерухомого майна для зайняття
підприємницькою діяльністю не змінює
статус цього майна як спільного
сумісного майна подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна частки дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором. При вирішенні спору
про поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

При вирішенні спору щодо визначенні
часток при поділі даного об'єкту
нерухомості - нежитлового приміщення
АДРЕСА_2, суд також виходить з того, що
ОСОБА_1 не надано належних та
допустимих доказів для підтвердження
своїх позовних вимог в частині
збільшення її частки у спільному майні
подружжя.

Суд не може погодитися з доводами
ОСОБА_1 та її представників щодо
пошкодження спільного сумісного майна
ОСОБА_2 шляхом переобладнання квартири
АДРЕСА_2 в нежитлове приміщення, що є
підставою для відступлення від засади
рівності часток.

Частиною 2 ст. 70 СК України передбачена
можливість відступлення від засад
рівності часток подружжя у випадку
пошкодження спільного майна, однак в
розумінні цієї норми з врахуванням
доводів ОСОБА_1 та її представників,
наданих на підтвердження цих доводів
доказів, суд не вважає переобладнання
квартири в нежитлове приміщення
обставиною та підставою для
застосування зазначеної статті.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відсутність передбачених законом
підстав для визнання за ОСОБА_1 право
власності на ? частини нежитлового
приміщення АДРЕСА_2, а поділ майна
необхідно здійснити у рівних частках.

Керуючись ст. ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб
та сім'ю України, ст. ст. 60-62, 69-70 СК
України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 72, 169, 209, 212-215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя -
задовольнити частково.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ спільного майна
подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ІПН НОМЕР_1, право
власності на ? частину квартири АДРЕСА_1
та за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2,
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН
НОМЕР_1 право власності на ? частину
нежитлового приміщення АДРЕСА_2 та за
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2 право
власності на ? частину
нежитлового приміщення АДРЕСА_2

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції.

Суддя:
Г.В. Бєсєда