Справа № 135/369/14-ц Провадження №
22-ц/772/2111/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Патраманський І. О.Категорія:
69Доповідач: Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного суду
Вінницької області

від 04 липня 2014
року

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів : Пащенко Л.В., Жданкіна В.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.А.,

за участю сторін у справі: заявника
ОСОБА_2 та його представника адвоката
ОСОБА_3, заінтересованих осіб: ОСОБА_4 та
його представника ОСОБА_5, представника
виконавчого комітету Ладижинської
міської ради Власенко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за заявою ОСОБА_2, за
участю заінтересованих осіб
виконавчого комітету Ладижинської
міської ради, ОСОБА_4 про встановлення
факту постійного проживання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Ладижинського міського суду
Вінницької області від 06 травня 2014
року, -

в с т а н о
в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із заявою за участю
заінтересованих осіб виконавчого
комітету Ладижинської міської ради,
ОСОБА_4 про встановлення факту
постійного проживання.

Посилається на те, що він народився у м.
Ладижин Вінницької області. В 1986 році
він разом зі своїми батьками вселився в
квартиру АДРЕСА_1, де продовжує
проживати разом зі своєю сім'єю й до
цього часу. Користується усіма
комунальними послугами та сплачує усі
необхідні платежі. Іншого житла у нього
не має.

Зазначає, що факт його постійного
проживання у зазначеній квартирі
можуть підтвердити як сусіди, так і
знайомі. Тому для належного подальшого
користування вказаною квартирою у
нього виникла необхідність для
встановлення факту проживання в ній.

Рішенням Ладижинського міського суду
Вінницької області від 06 травня 2014 року
заяву ОСОБА_2 задовлено. Встановлено
факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1986 року
по теперішній час проживає за адресою:
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі заінтересована
особа у справі ОСОБА_4 просить рішення
суду першої інстанції від 06 травня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
заявлених вимог. Зазначає, що рішення
суду є незаконним і необґрунтованим
через порушення норм процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, оскільки в даному
випадку існує спір про право.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_4
та його представник ОСОБА_5 апеляційну
скаргу повністю підтримали та просили
її задовольнити, посилаючись на
викладені в ній доводи.

Заявник ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали та
заперечили проти її задоволення,
посилаючись на її безпідставність та
необґрунтованість.

Представник заінтересованої особи
виконавчого комітету Ладижинської
міської ради Власенко Л.В. апеляційну
скаргу повністю підтримала та не
заперечувала проти її задоволення,
посилаючись на її обґрунтованість та
незаконність рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення осіб, що
беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з постановленням
ухвали про залишення заяви без
розгляду, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України,
при ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; наявності інших
фактичних даних, які мають значення для
вирішення справи; правовідносин,
зумовлених встановленими фактами. У
рішенні суду обов'язково повинні бути
зазначені встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Проте, зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2, суд першої
інстанції встановив та виходив з того,
що ОСОБА_2 з 1986 року по теперішній час
проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до копії договорів квартира
АДРЕСА_1 з 1997 по 2006 рік передавалася в
тимчасове користування ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 згідно копії квитанції про
оплату послуг ОСОБА_9 здійснював
платежі за надані комунальні послуги
за адресою: АДРЕСА_1.

Також місцевим судом в якості належних
доказів було прийнято до уваги надані
письмові пояснення ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_7 та ОСОБА_12, згідно яких ОСОБА_2 з
1986 року по теперішній час проживає за
адресою: АДРЕСА_1.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції щодо задоволення зави ОСОБА_2
про встановлення факту постійного
проживання у визначеному місці,
оскільки судом першої інстанції
неповно з'ясовані фактичні обставини
справи, які мають істотне значення для
справи в межах наданих сторонами
доказів, не вірно застосовані норми
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги дають підстави
вважати, що висновки суду не
відповідають обставинам справи та
дають достатні підстави для скасування
рішення суду.

Згідно п.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Розглядаючи даний спір, суд першої
інстанції, як того вимагає ч.4 ст.10 ЦПК
України не достатньо сприяв всебічному
і повному з'ясуванню обставин справи.

Зі змісту ч.1 ст.234 ЦПК України
вбачається, що окреме провадження - це
вид непозовного цивільного
судочинства, в порядку якого
розглядаються цивільні справи про
підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст.243 ЦПК України суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що має юридичне значення.

Частиною 2 статі 256 ЦПК України
визначено, що у судовому порядку можуть
бути встановлені факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Згідно роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України у п.1 постанови
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в
порядку окремого провадження
розглядаються справи про встановлення
фактів, якщо: згідно із законом такі
факти породжують юридичні наслідки,
тобто від них залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав громадян; чинним
законодавством не передбачено іншого
порядку їх встановлення; заявник не має
іншої можливості одержати або
відновити загублений чи знищений
документ, який посвідчує факт, що має
юридичне значення; встановлення факту
не пов'язується з наступним вирішенням
спору про право.

При зверненні до суду із
зазначеною заявою ОСОБА_2 послався на
те, що встановлення факту постійного
проживання у визначеному місці, а саме
в квартирі АДРЕСА_1 має значення для
доведення свого права на користування
вказаною квартирою.

Як вбачається з наявної в
матеріалах справи заяви, а також копії
паспорта громадянина України, виданого
Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій
області 24.11.1995 року серія НОМЕР_1 на ім'я
ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 15.10.2013 року
також зареєстровано ОСОБА_4, який
заперечив щодо задоволення заяви
ОСОБА_2, оскільки як сам заявник, так і
його члени сім`ї перешкоджають йому в
проживанні в спірній квартирі.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про задоволення
даної заяви, порушивши норми
процесуального права, оскільки не
врахував заперечення ОСОБА_4 проти
задоволення вимог ОСОБА_2, а також те, що
від установлення факту постійного
проживання безпосередньо майнові
права заявника не виникають, а також
свідчить про наявність у цих осіб спору
про право, який повинен вирішуватися
саме в порядку позовного, а не окремого
провадження.

Частиною 6 статі 235 ЦПК України
визначено, якщо під час розгляду справи
у порядку окремого провадження виникає
спір про право, який вирішується в
порядку позовного провадження, суд
залишає заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах.

Тому, враховуючи викладене,
колегія суддів прийшла до висновку, що
оскільки в даному випадку має місце
спір про право, який повинен
вирішуватися у порядку позовного
провадження, то рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, а заява
ОСОБА_2 підлягає залишенню без розгляду
на підставі вимог ч.6 ст.235 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.235, 303, 307, 310, 314, 315, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Ладижинського міського суду
Вінницької області від 06 травня 2014 року
скасувати.

Заяву ОСОБА_2, за участю
заінтересованих осіб виконавчого
комітету Ладижинської міської ради,
ОСОБА_4 про встановлення факту
постійного проживання - залишити без
розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_2 його право на
звернення до суду з відповідним
позовом на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :підпис.
В.М. Медяний

Судді :підпис.
Л.В. Пащенко

В.В. Жданкін

З оригіналом вірно.

Суддя :