Єдиний унікальний номер 248/8682/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3449/2014
Головуючий в 1 інстанції Демидова В.К.
Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Мірута О.А., Янчук Т.А.

при секретарі Чекіній А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Перша Харцизька державна
нотаріальна контора про визнання
недійсним договору дарування
житлового будинку та земельної
ділянки, визнання права власності на
житловий будинок та земельну ділянку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 12 березня 2014
року,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 12 березня 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено: визнано
недійсним договір дарування житлового
будинку та земельної ділянки,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1,
посвідчений 06 вересня 2012 року
державним нотаріусом Першої
Харцизької державної нотаріальної
контори, зареєстрований в реєстрі за №
1-848. Визнано за ОСОБА_3 право власності
на житловий будинок, який розташований
за адресою АДРЕСА_1, загальною площею
56,70 кв.м., жилою площею 28,30 кв.м.,
зазначений на плані під літ. А. літню
кухню під літ. Б,В, гараж під літ.Г,
уборну під літ. Е, колодязь № 1, огорожу
№ 2-3, та земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1, площею 0,0606 га в межах від А до Б
- будинковолодіння АДРЕСА_4 від Б до В -
будинковолодіння АДРЕСА_3 від В до Г
будинковолодіння АДРЕСА_2, від Г до
землі міської ради.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду скасувати, ухвалити нове,
яким в задоволені позову відмовити в
повному обсязі, оскільки вважає
рішення незаконним: не було надано
доказів того, що на момент укладення
договору сторона не уявляла суб»єкт,
предмет або інші важливі умови
правочину, які вплинули на її
волевиявлення, суд не врахував, що
позивачу був роз»яснений зміст
договору.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_4 підтримали доводи
апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5
заперечувала проти апеляційної скарги.

ОСОБА_1 до суду не з»явилась, про
день та час розгляду справи
повідомлядась належним чином -
телефонограмою, яка передана 26 травня
2014 року та зареєстрована в Журналі
телефонограм №1 за №869.

Представник третьої особи Першої
Харцизької державної нотаріальної
контори до суду не з»явився, надав суду
заяву з проханням розглянути справу
без їх участі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення присутніх
осіб, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
волевиявлення позивача на укладання
договору дарування не відповідало її
внутрішній волі, при підписанні угоди
вона вважала, що підписує договір
довічного утримання, тобто помилялася
щодо обставин, які мають істотне
значення: вона бажала, щоб відповідач
доглядав її до смерті, надавав
допомогу, купував продукти, ліки,
допомагав у побуті, так як вона хвора,
без сторонньої допомоги не може ходити,
не може себе обслуговувати, тобто ці
обставини були для неї істотними при
укладанні договору, а відповідач
виконував обов»язок по утриманню
позивача, надаючи їй допомогу саме
внаслідок укладеного договору.

Судом першої інстанції при розгляді
справи було встановлено, що 6 вересня 2012
року між сторонами було укладено
договір дарування, за яким позивач
подарував, а відповідач прийняв в дар
жилий будинок з надвірними будівлями
до нього та приватизовану земельну
ділянку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,0606 га.,
сторони зареєстровані за даною
адресою.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

Воля особи до вчинення правочину і
результат правочину не узгоджуються в
разі помилки, якщо вона має істотне
значення. Такими є помилки щодо
правової природи правочину, його
змісту, предмета, ціни, сторони, якості
об'єкта тощо. Істотною може вважатись
помилка, наслідки якої взагалі
неможливо усунути або для їх усунення
стороні, яка помилилася, необхідно
здійснити значні витрати. Найчастіше
хибне сприйняття стосується правової
природи та предмета правочину, що може
виникнути при визначенні тотожності
предмета або його якості.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також, що
вона має істотне значення.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно, яке
має значну цінність, взамін чого
набувач зобов'язується забезпечувати
відчужувача утриманням та (або)
доглядом довічно.

Відповідно до статті 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК
України договір дарування вважається
укладеним, якщо сторони мають повну
уяву не лише про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування, правовою метою
якого є передача власником свого майна
у власність іншої особи без отримання
взаємної винагороди.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач посилалась на те, що вона
потребує сторонньої допомоги, не може
ходити самостійно, не може себе
обслуговувати, тому погодилася
переписати будинок на відповідача з
тією метою, щоб він доглядав за нею до
смерті, надавав постійно матеріальну
допомогу, купував продукти харчування,
зберігав за нею житло.

Таким чином, суд першої інстанції
встановивши факт відсутності
волевиявлення позивача під час
укладення нею договору на безоплатну
передачу у власність відповідача
будинку, який є її єдиним житлом, те, що
позивач як особа похилого віку, яка за
станом здоров'я потребує стороннього
догляду та матеріальної допомоги,
погоджувалась на передачу нерухомого
майна у власність відповідача лише за
умови довічного утримання й, укладаючи
спірний договір, помилялася щодо
правової природи правочину, прав та
обов'язків, які виникнуть після його
укладення між нею і відповідачем,
дійшов вірного висновку про
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги в своїй
більшості стосуються оцінки доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду
відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Виходячи з вказаної норми закону,
до компетенції суду апеляційної
інстанції не входять повноваження щодо
переоцінки доказів, досліджених судом
першої інстанції з додержанням
встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи
відповідача про неправильну оцінку
досліджених судом першої інстанції
доказів є необґрунтованими. Нових
доказів, які б давали підстави для
відмови в задоволенні позовних вимог, у
дослідженні яких судом першої
інстанції було неправомірно
відмовлено або їх неподання було
зумовлено поважними причинами,
відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що з
пояснень позивача вбачається
укладання саме договору дарування,
необгрунтовані.

На підставі вимог ст.57ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач не була допитана в якості
свідка, тому її пояснення по справі не є
доказами.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення.

Рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому апеляційний суд на підставі ст.308
ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 12 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Судді