Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/5748/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Широкової Л.В.,

суддів
Борисю
ка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за апеляційною скаргою приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 27 лютого 2014 року

по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» в особі
Житомирської філії приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» про
стягнення невиплаченого страхового
відшкодування,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до
приватного акціонерного товариства
(далі ПАТ) "Українська пожежно-страхова
компанія» в особі Житомирської філії
приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія"
та ОСОБА_3 про стягнення страхового
відшкодування, пені, інфляційних
нарахувань, відсотків, відшкодування
шкоди завданої внаслідок ДТП та
моральної шкоди.

Ухвалою Корольовського
районного суду м. Житомира суду від
12.02.2014 року провадження у справі в
частині позову до ОСОБА_3 закрито у
зв'язку з відмовою позивача від позову.

Згідно заяви про уточнення
позовних вимог (а.с. 152-154), позивачка
просила суд стягнути на її користь з
ПАТ "Українська пожежно-страхова
компанія» в особі Житомирської філії –
26513,00 грн. страхового відшкодування,
3117,84 грн. пені в розмірі подвійної
ставки НБУ, 655,82 грн. - три процента
річних за прострочення виплати
страхового відшкодування та 5000,00 грн.
моральної шкоди.

Свої позовні вимоги
мотивувала тим, що 16.11.2012 року в м.
Житомирі на перехресті вул. Шелушкова -
Шевченко відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2, власником
якого є позивач, під керуванням ОСОБА_4.
Постановою Корольовського районного
суду м. Житомира від 06.12.2012 року ОСОБА_3
визнано винним за ст. 124 КУпАП..
Оскільки, цивільно-правова
відповідальність особи застрахована
згідно полісу АВ/3851213 від 07.07.2012 року,
ОСОБА_4 19.11.2012 року звернувся до
Житомирської філії ПАТ "Українська
пожежно-страхова компанія» із заявою
про виплату відповідного страхового
відшкодування. Проте, ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія», станом на
18.02.2013 року так і не прийняла рішення
про здійснення страхового
відшкодування та його виплату. 11.04.2013
року позивач звернулася із заявою до
ПАТ «Українська пожежно-страхова
компанія», в якій просила надати копію
висновку експертизи та повідомити про
розмір та дату повної виплати
страхового відшкодування, однак,
відповіді на зазначену заяву не
отримала. 12.04.2013 року ПАТ «Українська
пожежно-страхова компанія»
перерахувала на рахунок ОСОБА_2 22987,00
грн. страхового відшкодування, крім
того, зі звіту №6678 оцінки
транспортного засобу від 30.01.2013 року
вбачається, що відновлювальний ремонт
автомобіля позивачки є недоцільним.
Позивачка зазначала, що оцінка була
проведена без її згоди, її не
повідомляли про оцінку автомобіля,
вона не надавала його для огляду
оцінювачу, не була присутня при
проведенні оцінки та не була
ознайомлена із нею. Оскільки, позивачу
не було відомо про те, що ремонт
автомобіля був економічно недоцільним,
остання розпочала ремонт свого
автомобіля. Згідно акту виконаних
робіт №аПІБ13030 від 25.09.2013 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
становить 55187,00 грн.. А тому, позивачка
вважає, що відповідач повинен
виплатити їй страхову виплату з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, а також три проценти річних від
прострочення суми та моральну шкоду.

Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 27 лютого
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з приватного акціонерного
товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" в особі
Житомирської філії ПАТ "Українська
пожежно-страхова компанія" на користь
ОСОБА_2 26512,33 грн. страхового
відшкодування та 265,12грн. витрат по
сплаті судового збору. В задоволенні
решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі
приватне акціонерне товариство
"Українська пожежно-страхова компанія"
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позову.

На обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що рішення суду є
незаконним, необґрунтованим та таким,
що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Судом не встановлено усіх обставин, що
мають значення для справи, не
досліджено та не надано належної
оцінки доказам по справі, висновки суду
не відповідають обставинам справи.
Апелянт зазначає, що в межах строків
передбачених ст.36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" Товариство виплатило
потерпілій ОСОБА_2 страхове
відшкодування, що підтверджується
платіжним дорученням та підстави для
доплати відсутні.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, що 16.11.2012 року в м. Житомирі
на нерегульованому перехресті
нерівнозначних доріг вул.
Шелушкова-Шевченко, ОСОБА_3,
керуючи автомобілем НОМЕР_1 та
рухаючись по другорядній дорозі не
надав дорогу автомобілю НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_4, який рухався по
головній дорозі, внаслідок чого
сталося зіткнення та автомобілі
отримали механічні пошкодження.

Із матеріалів справи
вбачається, що власником автомобіля
НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с. 16).

Постановою Корольовського
районного суду м. Житомира від 06.12.2012
року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення (а.с.7).

Згідно полісу АВ/3851213 від
07.07.2012 року, Житомирською філією
приватного акціонерного товариства
"Українська пожежна-страхова компанія",
було застраховано цивільно-правову
відповідальність власника автомобіля
НОМЕР_1 ОСОБА_3, страхова сума
за шкоду, заподіяну майну становить 50
000,00 грн., франшиза – 500,00 грн. (а.с.10).

ОСОБА_4 19.11.2012 року звернувся
до Житомирської філії ПрАТ "Українська
пожежно-страхова компанія" із
заявою-повідомленням про факт ДТП за
участю застрахованого транспортного
засобу (а.с. 43). 20.11.2012 року, з аналогічною
заявою-повідомленням до Житомирської
філії ПрАТ "Українська
пожежно-страхова компанія" звернувся
ОСОБА_3 (а.с. 42).

З наданої позивачем довідки
- виписки з особового рахунку
вбачається, що 12.04.2013 року Житомирською
філією ПАТ "Українська
пожежно-страхова компанія" позивачу
було перераховано страхову виплату у
розмірі 22987,67 грн., що також підтвердив
представник позивача у судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 979 ЦК
України, за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначену у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК
України, страховик зобов'язаний у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
договором. Страхова виплата за
договором майнового страхування і
страхування відповідальності
(страхове відшкодування) не може
перевищувати розміру реальних збитків.
Інші збитки вважаються застрахованими,
якщо це встановлено договором.

У матеріалах справи
міститься звіт №6678, згідно якого
здійснювалася страхова виплата на
підставі оцінки транспортного засобу
від 30.01.2013р., якою визначено, що
відновлювальний ремонт автомобіля
НОМЕР_2 є недоцільним з економічної
точки зору, а тому автомобіль є фізично
знищеним, та на підставі звіту №7367-зал.
від 18.03.2013 року - утилізаційна вартість
автомобіля НОМЕР_2 становить 36942,84 грн..

Для визнання автомобіля
фізично знищеним необхідно було
провести експертизу, а не оцінку
транспортного засобу, крім того,
необхідно було отримати згоду власника
щодо визнання автомобіля фізично
знищеним.          В матеріалах
справи відсутні відомості щодо
проведення відповідачем експертизи та
отримання згоди власника.

Колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції щодо
звіту оцінювача, як неналежного доказу.

При розгляді даного спору,
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що договір (поліс) обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів був укладений між
ОСОБА_3 та Житомирською філією ПАТ
"Українська пожежно-страхова компанія"
07.07.2012 року, тобто до внесення змін до
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" згідно Закону
України "Про внесення змін до деяких
законів України щодо обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" від 05.07.2012 року
№5090.

Згідно п.2 Прикінцевих та
перехідних положень Закону №5090, норми
цього Закону не застосовуються до
договорів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладених до набрання
чинності цим Законом.

Відтак, відповідно до ст. 30.1.
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" в редакції
чинній на момент укладання договору
страхування, транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням його фізично знищеним.
Ремонт вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з експертизою, проведеною
відповідно до законодавства, витрати
на ремонт транспортного засобу
перевищують вартість транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди.

Як видно з матеріалів
справи, 11.04.2013р. позивачка звернулася
до відповідача із заявою, в якій
просила надати їй розрахунок вартості
відновлювального ремонту автомобіля
із зазначенням конкретної суми виплати
(а. с.11) проте, відповіді не отримала.
Позивачем самостійно було проведено
відновлювальний ремонт автомобіля
НОМЕР_2. З акту виконаних робіт №а ПІБ
13030 від 25.09.2013р. та квитанції до
прибуткового касового ордера №1 від
25.09.2013р. виданого ФОП ОСОБА_5 видно, що
вартість ремонту склала 55187,00 грн. (а.с.
155).

Визначаючи розмір
страхового відшкодування в сумі 26512,33
грн., суд першої інстанції правильно
виходив з вартості ремонту автомобіля,
згідно акту виконаних робіт №а ПІБ 13030
від 25.09.2013р., з урахуванням ліміту
відповідальності, згідно договору від
07.07.2012 року, який становить 50000,00 грн.,
суми виплаченого страхового
відшкодування, яка вказана позивачем
та становить 22987,67 грн., та з урахуванням
франшизи в розмірі 500,00 грн..

Посилання апелянта на те, що
підстави для доплати страхового
відшкодування відсутні,
спростовуються матеріалами справи та
доказами наданими позивачем, а саме
актом виконаних робіт №а ПІБ 13030 від
25.09.2013 року, згідно якого, позивачем
було здійснено заміну пошкоджених
деталей автомобіля, які співпадають з
переліком деталей, що підлягали заміні
та були вказані в акті огляду
пошкодженого транспортного засобу від
26.12.2012 року та в додатковому акті огляду
пошкодженого транспортного засобу від
28.12.2012року, які були складені
представниками відповідача та
позивача (а.с. 52,53).

Наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду першої інстанції,
рішення суду є законним, обґрунтованим,
та таким, що ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, підстави для його зміни чи
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307,
308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, –

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія» відхилити.

Рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 27 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: