АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 4539 /2014
інстанції - ЛазаренкоВ.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб:
відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою
представником ОСОБА_3

на рішення Солом'янського районного
суду м.Києва від 11 лютого2014 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного
суду м.Києва від 11.02.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено.Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на
утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
щомісяця у розмірі 1/3 частини від усіх
видів доходів відповідача, але не менше
ніж 30% від прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
30.01.2014 року і до досягнення дитиною
повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь держави судовий збір в розмірі
243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_2, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про стягнення з
відповідача на користь позивача
аліментів на утримання дочки в розмірі
1/6 від усіх видів доходів відповідача,
але не менше ніж 30% від прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 30.01.2014 року і до досягнення
дитиною повноліття. Посилається на
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення, неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, ненадання
належної оцінки доказам, наявним в
матеріалах справи.

Апелянт зазначає, що судом першої
інстанції не було з'ясовано та
враховано матеріальне становище
відповідача та наявність у нього
непрацездатної матері, інваліда
третьої групи, постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи, сліпої
жінки, яка не працює та потребує
допомоги відповідача, в тому числі і
матеріальної.

Помилковим, на думку апелянта, є
висновок суду про те, що відповідач не
надає допомоги на утримання дочки,
оскільки він приймає участь у її
вихованні.

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу в
повному обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Позивачка ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явилась, про час
та місце судового розгляду була
повідомлена належним чином, про що
свідчить її розписка (а.с.28). Причини
неявки ОСОБА_4 суду не повідомила.
Колегія суддів розцінила причини
неявки позивача в судове засідання як
неповажні та розглянула справу за її
відсутності, у відповідності до вимог
ч. 2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб
24.04.2012 року. Від шлюбу подружжя має
неповнолітню дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що дитина проживає разом з
позивачкою та знаходяться на її
утриманні. Відповідач проживає окремо.

Згідно ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними і той із батьків
хто проживає окремо від дитини може
брати участь у її утриманні в грошовій
і (або) натуральній формі. За рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Враховуючи вищезазначені обставини,
суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про те, що вимоги
позивачки про стягнення з відповідача
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини підлягають задоволенню
оскільки на відповідача законом
покладено обов'язок утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Що стосується розміру стягнутих
аліментів, то в цій частині колегія
суддів вважає рішення суду законним та
обґрунтованим. Так, відповідач в суді
першої інстанції визнавав позов та
погоджувався сплачувати на утримання
дитини аліменти у розмірі 1/3 частини
від його заробітку (доходів), що
підтверджується журналом судового
засідання та звукозаписом судового
засідання.

Наявність у відповідача матері, яка є
інвалідом третьої групи та особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, не звільняє його від
обов'язку по утриманню дитини до
досягнення нею повноліття, відповідно
до вимог ст.180 Сімейного кодексу
України. Так, його матір отримує
відповідну пенсію і крім того,
відповідач не позбавлений можливості
надавати відповідну допомогу матері,
оскільки після утримання аліментів
йому залишається 2/3 частини його
заробітку(доходів).

Той факт, що відповідач не
проживає за місцем своєї реєстрації, що
він вимушений орендувати житло не
свідчить про те, що суд першої
інстанції невірно визначив розмір
стягнутих з нього аліментів. ОСОБА_2 не
позбавлений можливості вирішувати
свої житлові питання в судовому
порядку.

Апелянт вказує на те, що
відповідач бере участь у вихованні та
утриманні дитини. Зазначена обставина
також не свідчить про те, що суд першої
інстанції невірно визначив розмір
стягнутих з нього аліментів. Рішення
суду, в частині стягнення з нього
аліментів не оскаржується, а
відповідно апеляційною інстанцією не
перевіряється.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, ненадання
належної оцінки доказам, наявним в
матеріалах справи, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлених фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів та з
врахуванням того, що відповідач визнав
пред'явлений до нього позов.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м.Києва від 11 лютого2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: