Єдиний унікальний номер 271/3875/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4022/2014
Єдиний унікальний номер 271/3875/13-ц
Справа № 22ц/775/4022/2014
Головуючий I інстанції
Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Новосядлої
В.М.,

суддів Гусєва В.В.,
Кішкіної І.В.,

при секретарі Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, в
інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення
Червоногвардійського районного суду
м.Макіївки від 17 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» про визнання кредитного
договору недійсним,

в с т а н о в и в :

Рішенням Червоногвардійського
районного суду м.Макіївки від 17 березня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про
визнання кредитного договору
недійсним відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась
ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, та
оскаржила його в апеляційному порядку,
в апеляційній скарзі просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що згідно із ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів» продавець не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Зокрема,
несправедливими умовами кредитного
договору вважається встановлення
дискримінаційних стосовно споживача
правил зміни відсоткової ставки. Норми
п.1.4.1.3.1 частини другої кредитного
договору № CM-SME 106/246/2008 щодо права банка
стягнути процентну ставку за кредитом
кожні 11 місяців з дати видачі кредиту,
робить неможливим виконання банком
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» щодо зазначення у
договорі про надання споживчого
кредиту річної відсоткової ставці за
кредитом. Періодичність зміни
процентної ставки встановлена у
договорі не позволяє кредитору
встановити орієнтовану сукупну
вартість кредиту та детальний розпис
сукупної вартості кредиту для
споживача. Отже, пункт договору про
встановлення права банку змінювати
процентну ставку кожні 11 місяців
суперечить нормам чинного
законодавства, в силу чого є
дискримінаційним та таким, що порушує
дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача. Також,
слід зазначити, що договір споживчого
кредиту є недійсним в зв'язку з
відсутністю у сторін договору
укладення на момент його
індивідуальної ліцензії Національного
банку України. У АТ «ОТП Банк», на
момент укладення спірного договору
кредиту індивідуальна ліцензія, видана
НБУ на використання іноземної валюти
при здійсненні платежів за вказаним
договором кредиту, була відсутня. Таким
чином, позичальнику чинним
законодавством не було надано права
здійснювати використання готівкої
іноземної валюті при здійсненні
платежів за спірним договором кредиту
та внесення плати за користування
кредитом на користь АТ «ОТП Банк»
шляхом внесення доларів США в касу АТ
«ОТП Банк». Отже, як вбачається із
вищевказаного, кредитний договір №
CM-SME 106/246/2008 не відповідає нормам
чинного законодавства України та
відповідно до ст. 215 ЦК України підлягає
визнанню його недійсним.

Позивачка ОСОБА_1 та іі представник
ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного
суду не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, про що свідчить телефонограма,
зареєстрована в журналі телефонограм
за № 1457 від 17 квітня 2014 року.

Представник відповідача ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчить
телефонограма, зареєстрована в журналі
телефонограм за № 1458 від 17 квітня 2014
року, надав заяву, згідно якої просить
справу розглянути за відсутності
представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
між позивачкою та банком був укладений
додатковий договір до кредитного
договору з новим графіком погашення
заборгованості та встановлена
процентна ставка за користування
кредитом 13,49% річних на весь строк дії
договору, крім того, починаючи з 10
серпня 2010 року банк припинив
нарахування процентів за кредитним
договором у зв'язку з несплатою
позивачкою тривалий термін кредиту,
тобто, не має підстав вважати, що
встановлення плаваючої річної
процентної ставки за кредитом є
несправедливою умовою кредитного
договору та дискримінаційною по
відношенню до позичальника. Крім того,
правових перешкод для укладання банком
кредитних договорів та видавати
кредити в іноземній валюті немає.

Такий висновок суду є правильним,
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджених
постановою Правління Національного
банку України від 10 травня 2007 року №168,
банки зобов'язані в кредитному
договорі або в додатку до нього
надавати детальний розпис сукупної
вартості кредиту з урахуванням
процентної ставки за ним, вартості всіх
супутніх послуг, а також інших
фінансових зобов'язань споживача,
зазначаючи при цьому значення
процентної ставки та порядок
обчислення процентних доходів
відповідно до вибраного банком методу
згідно з вимогами нормативно-правових
актів Національного банку України.

На банки покладається також обов'язок
зазначати в кредитному договорі
сукупну вартість кредиту з урахуванням
процентної ставки за ним, вартості всіх
супутніх послуг та інших фінансових
зобов'язань споживача, які пов'язані з
отриманням, обслуговуванням і
погашенням кредиту, а також зазначити
її в процентному значенні та в
грошовому виразі у валюті платежу за
кредитним договором, у вигляді
реальної процентної ставки, яка точно
дисконтує всі майбутні грошові платежі
споживача за кредитом до чистої суми
виданого кредиту (пункт 3.3 Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, затверджених
постановою Правління Національного
банку України від 10 травня 2007 року №168).

З матеріалів справи вбачається, що 02
червня 2008 року між позивачкою ОСОБА_1 та
закритим акціонерним товариством «ОТП
Банк», який змінив назву на публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк», що
підтверджується витягом із статуту,
був укладений кредитний договір №
CM-SME106/246/2008, згідно з яким позивачка
отримала кредит у сумі 35000 доларів США
строком дії до 02 червня 2016 року з
процентною ставкою за користування
кредитом у розмірі - 5,99%+FIDR, де FIDR -
процентна ставка по строкових
депозитах фізичних осіб у валюті,
тотожній валюті кредиту, згідно п.3 ч. 1
кредитного договору. 11 серпня 2009 року
між банком та позивачкою укладено
додатковий договір №2 до кредитного
договору з новим графіком погашення
заборгованості, згідно з яким
процентна ставка за користування
кредитом встановлена у розмірі 13,49%
річних на весь строк дії кредитного
договору.

З пункту 3 зазначеного кредитного
договору вбачається, що в перші
одинадцять місяців користування
кредитом процентна ставка є фіксованою
та складає 5,99%, після закінчення
вищезазначеного місячного періоду
процентна ставка є плаваючою та
складається з фіксованого відсотку +
FIDR. З урахуванням вимог ст.212 ЦК України
плаваюча процентна ставка за кредитом
змінюється протягом дії цього договору
щоразу після перебігу кожного
календарного місячного періоду, якщо
інше не передбачено цим договором. Про
новий розмір ставки FIDR позичальник
повідомляється шляхом розміщення
відповідної інформації на сайті банку
за адресою: www.оtрbank.соmua, інформація
щодо ставки FIDR також міститься на
інформаційних стендах у відділеннях
банку.

Плаваюча процентна ставка процентна
ставка за середньо- і довгостроковими
кредитами, розмір якої може
змінюватись банком в односторонньому
порядку та в строки, передбачені
умовами кредитного договору. Перегляд
її здійснюється через узгоджені між
банком і кредитором проміжки часу.

У разі зміни договору, як зазначено в
частині третій статті 653 ЦК України,
зобов'язання змінюється з моменту
досягнення домовленості про зміну
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості
згідно із положеннями статей 207, 640 ЦК
України та уклали кредитний договір, в
якому передбачили умови виконання
договору, то вони мають виконуватись і
вважаються такими, що момент
досягнення домовленості настав.

Укладаючи кредитний договір, сторони
домовились, що для розрахунку
процентів за кредитом буде
використовуватись плаваюча процентна
ставка, яка складається з фіксованого
процента (у розмірі 5,99%) + FIDR (процентна
ставка за строковими депозитами
фізичних осіб у валюті, тотожній валюті
кредиту, що розміщені в банку на строк
до 366 днів, з виплатою процентів після
закінчення строку дії депозитного
договору). Протягом дії кредитного
договору позичальник може з'ясовувати
суми нарахованих процентів, що
належать до сплати, у приміщенні банку
філії або відділенні банку.

Крім того, сторони, укладаючи договір,
висловили свою цілковиту згоду щодо
такої зміни плаваючої процентної
ставки, стосовно всієї непогашеної
суми кредиту.

Отже, виходячи з умов кредитного
договору зміна розміру ставки FIDR не є
зміною процентної ставки в
односторонньому порядку, а є зміною
розміру ставки, що прямо передбачено
умовами двостороннього кредитного
договору.

Крім того, як вбачається зі змісту
спірного договору та додаткових
договорів, в них передбачені всі
істотні умови такого виду договорів
відповідно до вимог чинного на той час
цивільного законодавства та інших
нормативно-правових актів. Укладаючи
кредитний договір та додаткові
договори, сторони дійшли згоди щодо
укладання договорів на зазначених у
них умовах, а відтак, з власної
ініціативи на момент отримання коштів
сторони з власної волі на свій розсуд
визначили для себе правила подальшої
поведінки, зокрема щодо усіх ризиків,
пов'язаних зі зміною обставин, з яких
вони виходили при укладенні цих
договорів, в тому числі і щодо можливих
економічних змін.

Вся необхідна інформація про умови
отримання кредиту, тип відсоткової
ставки, процедури виконання договорів
тощо, які передують укладенню
договорів була надана позичальнику, що
вбачається з умов кредитної угоди та
додаткових угод, а також графіку
погашення кредиту.

Доводи апеляційної скарги щодо
незаконного надання кредиту в
іноземній валюті безпідставні,
оскільки кредитний договір, предметом
якого є кредит в іноземній валюті,
укладено до набрання чинності Законом
України від 22 вересня 2011 року N 3795-VI «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо врегулювання
відносин між кредиторами та
споживачами фінансових послуг», а
відповідно до прикінцевих положень дія
цього Закону не поширюється на
кредитні договори, укладені до
набрання ним чинності.

Згідно із ст. 99 Конституції України
грошовою одиницею України є гривня.
Вказана стаття визначає правовий
статус гривні, але не встановлює сферу
її обігу, а статтею 192 ЦК України
передбачено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
встановлено, що кошти - це гроші у
національній або іноземній валюті чи
їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього
закону визначають операції банків із
розміщення залучення коштів від свого
імені, на власних умовах та на власний
ризик як кредитні операції незалежно
від виду валюти, яка використовується.
Указані операції здійснюються на
підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на
банківські операції та генеральних
ліцензій установлюється також
Положенням про порядок видачі банкам
банківських ліцензій, письмових
дозволів та ліцензій на виконання
окремих операцій, затвердженим
постановою Правління НБУ від 17 липня 2001
року №275, у п. 5.3 якого зазначено, що
письмовий дозвіл на здійснення
операцій з валютними цінностями, що
перераховані в цьому положенні, є
генеральною ліцензією на здійснення
валютних операцій згідно з Декретом
Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій НБУ. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральна ліцензія) на
здійснення операцій з валютними
цінностями згідно з п.2 ст. 5 цього ж
Декрету.

Аналізуючи наведені норми
матеріального права, апеляційний суд
дійшов висновку, що банк як фінансова
установа, отримавши в установленому
законом порядку банківську ліцензію та
відповідний письмовий дозвіл на
здійснення операцій з валютними
цінностями, який є генеральною
ліцензією на валютні операції, має
право здійснювати операції з надання
кредитів в іноземній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи у
банка наявна відповідна ліцензія
(а.с.45-47), а тому здійснення кредитних
операцій у валюті не суперечить
вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, волевиявлення позивачки
було направлено на отримання грошей,
вона підтвердила свою згоду з умовами
кредитного договору та додаткових
договорів і зобов'язався їх виконувати,
засвідчивши це своїми підписами. Тим
самим, позивачка вчинила правочин у
письмовий формі, з умовами якого була
ознайомлена. Тому не можна вважати цей
договір недійсним. Всі інші доводи
апелянта не доведені.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі
не дають підстав для висновку, що
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального
закону призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору.

Суд першої інстанції повно та всебічно
встановив обставини справи, дослідив
надані сторонами докази, дав їм належну
правову оцінку. Наведені в апеляційній
скарзі доводи не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення про скасування
оскаржуваного рішення. Рішення суду є
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому згідно із
статтею 308 ЦПК України, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах
якої діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Червоногвардійського
районного суду м.Макіївки від 17 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді