Єдиний унікальний номер 219/8605/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3884/2014
Єдиний унікальний номер 219/8605/13-ц
Номер провадження 22ц/775/3884/2014
Головуючий в 1 інстанції: Шевченко
Доповідач: Шевченко В. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«23» квітня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Шевченко В. Ю.

суддів: Агєєва О.В. , Новосьолової Г.Г.,

при секретарі:Стрижак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Артемівського міськрайонного
суду від 06 березня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Артемівського міськрайонного
суду від 06 березня 2014 року частково
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Визнано спільним майном, придбаний в
період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
автомобіль Daewoo Lanos, державний номер
НОМЕР_1, 2003 року випуску.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом матеріального та
процесуального права. В обгрунтування
доводів апеляційної скарги позивачка
зазначає, що незгодна з рішенням суду в
частині відмови у стягненні з
відповідача половини вартості
автомобіля. Відмовляючи у цій частині
позовних вимог у зв»язку з відсутністю
оцінки майна, суд не прийняв до уваги
те, що вартість автомобіля дорівнює
вартості кредиту, оскільки
транспортний засіб було придбано за
кредитні кошти, отримані за договором
кредиту від 14 січня 2008р., укладеним між
позивачкою та ПАТ КБ «ПриватБанк».

В засіданні апеляційного суду
відповідач та його представник
заперечували проти доводів
апеляційної скарги, просили рішення
суду залишити без змін.

Позивачка в судове засідання не
з'явилась, будучи належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи ( а.с.140).

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення відповідача та його
представника, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
автомобіля спільним майном, придбаним
в період шлюбу, ніким не оскаржується,
тому в цій частині в апеляційному
порядку не переглядається ( ч.1ст.303 ЦПК
України).

Судом першої інстанції
встановлені наступні обставини.

Сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 2004р. по
листопад 2011р.

Під час шлюбу придбали автомобіль Daewoo
Lanos, державний номер НОМЕР_1, 2003 року
випуску.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивачки компенсації
вартості 12 частини автомобіля, суд
виходив з того, що доказів на
підтвердження вартості автомобіля під
час розгляду справи не надано, а також
не було доведено, що спірний автомобіль
було придбано сторонами за кредитні
кошти.

Такий висновок суду узгоджується з
матеріалами справи та відповідає
нормам матеріального і процесуального
права, які судом застосовані правильно.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.4 ст.71 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними. Присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно можливе
лише за його згодою, крім випадків,
передбачених Цивільним кодексом
України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
врахував роз»яснення, які містяться у
п.п.22-24,29 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», відповідно
до яких поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372
ЦК України. Вартість майна, що підлягає
поділу, визначається за погодженням
між подружжям, а при недосягненні згоди
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи. Вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановити обсяг спільного нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Звертаючись до суду із вказаним
позовом, позивачка посилалась на те, що
автомобіль було придбано за кошти,
отримані по кредитному договору,
укладеному 14 січня 2008р. між нею та ПАТ
КБ «ПриватБанк», у зв»язку з чим
вартість цього транспортному засобу
дорівнює розміру цього кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення компенсації 12
частки вартості автомобіля, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що позивач не надав належних та
допустимих доказів того, що автомобіль
DAEWOO LANOS D4LM500, номерний знак НОМЕР_1, 2003
року випуску, номер кузова НОМЕР_2,
свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 було
придбано сторонами за кредитні кошти,
не доведена дійсна вартість
автомобіля, договору на придбання
даного транспортного засобу не надано.

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами не досягнуто згоди стосовно
вартості вказаного майна, оскільки
відповідач, заперечуючи проти того, що
автомобіль було придбано за кредитні
кошти, посилався на те, що ці кошти були
витрачені на ремонт будинку позивачки.

Крім того, цільове призначення
кредитних коштів, що було зазначено у
кредитному договорі: придбання
нерухомості/ споживчі цілі ( а.с.30).
Згідно заяви на видачу готівки № 10 від
14.01.2008 року на підставі Кредитного
договору № GOAWGL 00000131 від 14.01.2008 року
ОСОБА_2 видано кредит «Житло в кредит»
(на рос.), про що свідчить
ордер-розпорядження № 36 від 14.01.2008 року
(арк.с.39,40). Довідка від 03.12.2013 року,
видана Банком, також свідчить про те, що
кредит видавався на придбання житла
(арк.с.42). До теперішнього часу кредит не
погашено.

З позовними вимогами про поділ
сплачених за час перебування у шлюбі
кредитних коштів сторони не
звертались.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що судом не враховане те, що
вартість автомобіля дорівнює вартості
наданого кредиту, на правильність
висновків не впливають, оскільки були
предметом дослідження в суді першої
інстанції і повторного дослідження не
потребують.

Разом з тим, враховуючи вимоги
процесуального закону щодо належності
та допустимості доказів, колегія
суддів не може прийняти до уваги
наданий 16 квітня 2014р. представником
позивачки звіт про оцінку
транспортного засобу, виходячи з
наступного.

Згідно ч.2ст.303 ЦПК України апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Як вбачається з матеріалів справи,
справу розглянуто судом першої
інстанції у присутності представників
сторін, які давали пояснення з приводу
заявленого позову, надавали докази на
підтвердження своїх вимог і
заперечень. Під час розгляду справи
позивачка та її представники не
заявляли клопотання про призначення
судової автотоварознавчої експертизи.
Такого клопотання не було заявлено і
під при перегляді справи в
апеляційному порядку.

Таким чином, наданий представником
позивача звіт про оцінку майна не був
предметом дослідження судом першої
інстанції під час ухвалення
оскаржуваного рішення, доказів на
підтвердження того, що неподання цього
звіту було зумовлено поважними
причинами, не надано, у зв»язку з чим
передбачених ч.2ст.303 ЦПК України
підстав для його дослідження судом
апеляційної інстанції не має.

Крім того, судом встановлено і це
підтверджено сторонами, що на час
пред»явлення позову спірний
автомобіль у користуванні сторін не
перебував і не міг бути представлений
для проведення автотоварознавчого
дослідження.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Результати оцінки
доказів суд відображає в рішенні, в
якому наводяться мотиви їх прийняття
чи відмови у прийнятті.

Виходячи з наведеного, установивши
дійсні обставини справи, суд першої
інстанції дав належну оцінку зібраним
доказам, правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, та дійшов до
обгрунтованого висновку про
недоведеність заявлених ОСОБА_2
позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3
компенсації вартості 12 частки
автомобіля.

Зміст апеляційної скарги не дає
підстав для встановлення
неправильного застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308,315 ЦПК України,
апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 06 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: Судді: