Справа № 343/1193/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1287/2014
Головуючий у 1 інстанції Монташевич
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Вакарук В.М., Горейко М.Д.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю представника
Яворівської сільської ради, та третьої
особи,-

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Яворівської сільської ради, третя
особа ОСОБА_3, про визнання заповіту
таким, що не був укладений за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Долинського районного суду від 23
квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду
від 23 квітня 2014 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Яворівської сільської ради, третя
особа ОСОБА_3, про визнання заповіту
таким, що не був укладений.

Непогоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу в якій зазначає, що рішення є
незаконним та необґрунтованим, неповно
з'ясовано та не доведено обставини, що
мають значення для справи, судом
порушено і невірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Судом не надано належної оцінки тому
факту, що 12.06.2009 року ОСОБА_4 уклала в
нотаріуса Долинської районної
державної нотаріальної контори
заповіт, згідно з яким майно на випадок
своєї смерті заповіла ОСОБА_2

ОСОБА_2 зобов'язала після оформлення
спадщини вчинити певні дії
матеріального характеру на користь
родичів померлої ОСОБА_5 та третій
особі по даній справі - ОСОБА_6

Судом не надано оцінку тому факту, що
згідно висновку почеркознавчої
експертизи від 27.02.2013 року у 2-х
екземплярах оспорюваного заповіту від
23.07.2010 року, посвідченого від імені
ОСОБА_4 та у книзі реєстрації
нотаріальних дій Яворівської
сільської ради стоять підписи які
виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.
Висновки такої експертизи ніким не
оспорювалися. А тому апелянт вважає, що
відсутність підписів є грубим
порушенням вимог ст. ст. 1257 та 1247 ЦК
України, що стосується форми заповіту і
підтверджує що даний заповіт не був
укладений і є нікчемним.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 1254 ЦК України
заповідач має право у будь-який час
скласти новий заповіт. Заповіт, який
було складено пізніше, скасовує
попередній заповіт повністю або у тій
частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує
попередній і не відновлює заповіту,
який заповідач склав перед ним.

Якщо новий заповіт, складений
заповідачем, був визнаний недійсним,
чинність попереднього заповіту не
відновлюється, крім випадків,
встановлених статтями 225 і 231 цього
Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до заповіту від 23.07.2010 року,
посвідченого секретарем Яворівської
сільської ради, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
випадок своєї смерті зробила таке
розпорядження: все її майно, де б воно
не було, і з чого б воно не складалося, і
взагалі, все те, що буде їй належати, і
на що вона за законом матиме право, вона
заповіла ОСОБА_3

До складання заповіту від 23.07.2010 року
ОСОБА_4 був складений заповіт від 20.06.2009
року,відповідно до якого все своє
майно, де б воно не було, і з чого б воно
не складалося, і взагалі, все те, що буде
їй належати, і на що вона за законом
матиме право, вона заповіла ОСОБА_2, яку
зобов'язала в строк до одного року
після відкриття спадщини сплатити суму
3500,00 гривень ОСОБА_5 та 3000,00 гривень
ОСОБА_3 (а.с. 14).

Позивачка вказала, що заповіт від 23.07.2010
року є предметом оскарження з тих
підстав, що при його складанні порушені
вимоги щодо форми, а також те, що він не
виражає волю заповідачки, оскільки
підписаний не ОСОБА_4, що згідно ст. 1257
ЦК України є підставами для визнання
такого заповіту нікчемним чи
недійсним.

Як встановлено в ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Наслідки недійсності, як нікчемних, так
і недійсних правочинів визначені у ст.
216 ЦК України.

Суд першої інстанції, даючи аналіз
загальним нормам цивільного
законодавства, які стосуються
недійсності правочинів, так і
спеціальним нормам ЦК України щодо
недійсності заповіту, прийшов до
обгрунтованого висновку, що нікчемний
правочин є різновидом недійсного
правочину, підстави недійсності
нікчемного правочину встановлені
нормами ЦК України та іншими
законодавчими актами.

Визнання нікчемного правочину
(заповіту) недійсним в судовому порядку
не вимагається. Позов про визнання
правочину (заповіту) недійсним має бути
пред'явлено заінтересованою особою.
Оскільки в силу ч. 2 ст. 1223 та ч. 4 ст. 1254 ЦК
України у випадку визнання заповіту
недійсним спадкування відбувається за
законом, тому заінтересованими особами
у даному випадку мають бути спадкоємці
за законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не є
родичкою з ОСОБА_4, а тому вона не може
бути спадкоємцем за законом і
відповідно до завдань цивільного
судочинства суд не встановив, порушень
прав ОСОБА_2 даним заповітом. При цьому
суд вказав, що позивачка не має права на
спадкування за законом, а наслідком
недійсного та нікчемного заповіту не є
відновлення дії попереднього заповіту.

Відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" вимога про
визнання правочину (договору)
неукладеним не відповідає можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбачених законом. Суди
мають відмовляти в позові з такою
вимогою. У цьому разі можуть заявлятися
лише вимоги, передбачені главою 83 книги
п'ятої ЦК.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів визначені у ст. 16 ЦК України.

При цьому суд першої інстанції дав
належну правову оцінку твердженням
позивачки та її представника про
тотожність неукладеного і нікчемного
заповіту і правильно зазначив, що дані
поняття є різними. Недійсним
(нікчемним) може бути тільки укладений
правочин. Позивачка обрала спосіб
захисту своїх цивільних прав та
інтересів, який суперечить вимогам
цивільного законодавства.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, що
позивачкою не доведено позовних вимог,
а тому в їх задоволенні позову слід
відмовити за недоведеністю.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування з мотивів, наведених у
апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від
23 квітня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

В.М. Вакарук

М.Д. Горейко