У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів:
Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом кредитної
спілки «Довіра» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
договорами, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Бродівського районного суду
Львівської області від 18 червня 2013
року, ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 4 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2008 року кредитна спілка
«Довіра» (далі - КС «Довіра») звернулась
до суду з указаним позовом, із
урахуванням уточнених позовних вимог
просила стягнути з ОСОБА_3
заборгованість за договором позики від
13 жовтня 2003 року у розмірі 101 176 грн 12
коп., а також за договором позики від 2
липня 2004 року - 53 240 грн 27 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13
жовтня 2003 року та 2 липня 2004 року ОСОБА_3
отримав у кредитній спілці позику у
розмірі 15 000 грн та 8 000 грн відповідно.

Відповідач повернув лише частину боргу
за договором позики.

Станом на 26 лютого 2013 року
заборгованість ОСОБА_3 за договором
позики від 13 жовтня 2003 року становить 101
176 грн 12 коп., з яких основна сума боргу -
12 000 грн, проценти - 59 784 грн 42 коп., пеня -
29 391 грн 70 коп., а за договором позики від
2 липня 2004 року - 53 249 грн 27 коп., з яких
основна сума боргу - 5 990 грн, проценти - 32
282 грн 33 коп., пеня - 14 976 грн 94 коп.

Рішенням Бродівського районного суду
Львівської області від 18 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 4 листопада 2013 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь КС «Довіра» заборгованість
за договором позики від 13 жовтня 2013
року у розмірі 71 784 грн 42 коп. та за
договором позики від 2 липня 2004 року - 38
272 грн 33 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4 просить скасувати судові
рішення у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 13 жовтня 2003 року
та 2 липня 2004 року між КС «Довіра» та
ОСОБА_3 було укладено договори позики,
відповідно до яких останній отримав 15
000 грн та 8 000 грн відповідно.

Відповідно до п. 3.2 договорів позики при
несвоєчасному поверненні позики,
проценти нараховуються у розмірі 6% на
місяць від суми позики.

Згідно із п. 3.4 договорів за
прострочення графіку погашення позики
та процентів нараховується пеня у
розмірі 0,1 % від загальної суми
несплаченого боргу і процентів за
кожен день прострочення.

Відповідно до аудиторського висновку
приватного підприємства «Аудиторська
фірма «Наталія Аксьонова - Аудит» від 19
лютого 2010 року, джерелом видачі коштів
за договорами позики є власні кошти
кредитної спілки «Довіра» (а.с. 196-203, т.2).

Станом на 26 лютого 2013 року
заборгованість ОСОБА_3 за договором
позики від 13 жовтня 2003 року становить 101
176 грн 12 коп., з яких основна сума боргу -
12 000 грн, проценти - 59 784 грн 42 коп., пеня -
29 391 грн 70 коп., а за договором позики від
2 липня 2004 року - 53 249 грн 27 коп., з яких
основна сума боргу - 5 990 грн, проценти - 32
282 грн 33 коп., пеня - 14 976 грн 94 коп.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із умов
договорів і дійшов висновку, що
стягненню з відповідача підлягає
заборгованість за основними сумами
боргу, а також процентами. Відмовляючи
в позові в іншій частині, суд виходив із
того, що позивач пропустив визначений
ст. ст. 71, 72 ЦК Української РСР та п. 1 ч. 2
ст. 258 ЦК України строк звернення до
суду із вимогами про стягнення пені.

Апеляційний суд погодився із
висновками суду першої інстанції та
залишив ухвалене ним рішення без змін.

За змістом ст. 3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства,
зокрема, є: свобода договору; судовий
захист цивільного права та інтересу;
справедливість, добросовісність та
розумність.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про кредитні спілки» (у редакції,
чинній на час укладення договорів
позики) (далі - Закон) Кредитна спілка -
це неприбуткова організація,
заснована фізичними особами на
кооперативних засадах з метою
задоволення потреб її членів у
взаємному кредитуванні та наданні
фінансових послуг за рахунок
об'єднаних грошових внесків членів
кредитної спілки. Кредитна спілка є
фінансовою установою, виключним видом
діяльності якої є надання фінансових
послуг, передбачених цим Законом.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону кредитна
спілка відповідно до свого статуту
надає кредити своїм членам на умовах їх
платності, строковості та
забезпеченості в готівковій та
безготівковій формі.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону визначено,
що ліцензуванню в кредитній спілці
підлягає діяльність по залученню
внесків (вкладів) членів кредитної
спілки, на депозитні рахунки, а також
інші види діяльності відповідно до
закону.

Встановивши, що КС «Довіра» видала
ОСОБА_3 грошові кошти за рахунок
власних грошових коштів, суди дійшли
правильного висновку про те, що така
діяльність кредитної спілки не
потребує ліцензії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Спір між сторонами виник з приводу
виконання договорів позики, тому з
огляду на характер правовідносин між
сторонами та їх суб'єктний склад, суди
дійшли обґрунтованого висновку про те,
що вказаний спір має розглядатись у
порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

З огляду на те, що суди відмовили в
позові КС «Довіра» у частині стягнення
пені, а розмір процентів за договорами
не може бути зменшений судом, не
заслуговують на увагу доводи
касаційної скарги про те, що суди при
вирішення спору порушили положення ч. 3
ст. 551 ЦК України.

Вирішуючи спір, суди дали належну
оцінку умовам укладених між сторонами
договорів позики, дійшли
обґрунтованого висновку про
відсутність порушень при їх укладенні.
Позивач не довів і не спростував
висновки судів у цій частині, доводи
касаційної скарги представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 не ґрунтуються на доказах.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішення чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряв
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
в межах доводів касаційної скарги.

Висновки судів відповідають вимогам ЦК
України, Закону України «Про кредитні
спілки» та встановленим у справі
обставинам.

З огляду на викладене, рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду необхідно залишити
без змін відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бродівського районного суду
Львівської області від 18 червня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 4 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С.
Олійник

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

І.К. Парінова

В.О. Савченко