Справа № 450/773/13
Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський
Провадження № 22-ц/783/2869/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді -
Копняк С.М.

суддів -
Мацея М.М., Монастирецького Д.І.

секретар -
Олексів О.А.

з участю позивачів -
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою позивачів
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 06 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7
про усунення від спадкування, визнання
права власності, визнання державного
акту недійсним та встановлення факту,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення від
спадкування, визнання права власності,
визнання державного акту недійсним та
встановлення факту.

Рішенням Пустомитівського
районного суду Львівської області від
06 лютого 2014 року позов задоволено
частково.

Встановлено факт родинних
стосунків мати-діти, а саме, що ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5
року, була матір'ю ОСОБА_16, 1958 року
народження, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5

В обґрунтування апеляційної
скарги апелянти посилаються на те, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
порушенням норм як матеріального, так і
процесуального права.

Зазначають, що на підставі
рішення виконкому Пустомитівської
районної ради народних депутатів
Львівської області від 20.11.1987 року № 505,
апелянту, ОСОБА_4, дружині ОСОБА_8 було
виділено земельну ділянку, площею 800
кв.м для будівництва житлового будинку
під АДРЕСА_1 Видано будівельний паспорт
на забудову земельної ділянки з актом
виносу в натуру меж земельної ділянки.
За час спільного проживання вони
побудували житловий будинок, який
придатний для експлуатації та в якому
апелянти проживають і на теперішній
час. 25.09.2012 року було виготовлено
технічний паспорт на цей будинок.
ОСОБА_8 не встигла здати в експлуатацію
та оформити право власності на нього,
оскільки ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла. За
життя ОСОБА_8 частки подружжя не були
визначені. ОСОБА_4 вважає, що має право
на 1/2 частку на будинок та
господарських будівель, споруд.

Мотивують апеляційну скаргу
також і тим, що суд не надав належної
оцінки рішенню виконкому
Пустомитівської районної ради
народних депутатів Львівської
області від 20.11.1987 року № 505.

Крім того, зазначають, що у
спадщині ОСОБА_8 залишились: 1/2 частки
житлового будинку, господарських
будівель, споруд під АДРЕСА_1 половина
земельної ділянки, загальною площею
0,0799 га, земельні ділянки площею 0,3706 га,
0,1488 та 0,25 га. Своїм майном померла не
розпорядилася, відповідно апелянти
вважають, що спадкують майно за
законом, оскільки є спадкоємцями
першої черги. Суд першої інстанції
безпідставно відмовив їм у визнанні за
ними права власної на спадкове майно в
порядку спадкування.

У померлої є також ще дві дочки:
ОСОБА_10 та ОСОБА_7, апелянти просили
усунути їх від права спадкування за
законом з тих підстав, що вони не
приймали участі в наданні допомоги
своїй матері, однак суд першої
інстанції у задоволенні цих позовних
вимогах також безпідставно відмовив.

Просять рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
06 лютого 2014 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задоволити.

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідачі
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, будучи належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи, до суду не з'явилися,
що відповідно до вимог ст.305 ЦПК України
не перешкоджає розглядові справи у їх
відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
підтримання мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів погоджується з
правильністю висновків суду першої
інстанції, оскільки вони зроблені на
підставі правильного встановлення
існуючих правовідносин між сторонами,
а доводи апеляційних скарг
правильності оскаржуваного рішення не
спростовують. До такого висновку
колегія суддів дійшла з врахуванням
наступних обставин.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Обставини визнані
сторонами, не підлягають доказуванню.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно положень ст.ст.57,64 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які що мають
значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала у
с.Солонка Пустомитівського району
Львівської області. Згідно Державного
акту на право приватної власності на
землю серії ЛВ №11462, з 1997 року остання
була власником земельної ділянки
площею 0,0799 га, що знаходиться за
адресою с.Солонка, АДРЕСА_1 на якій
розміщений незавершений будівництвом
житловий будинок, про який відсутні
дані щодо його здачі в експлуатацію
чи реєстрацію на праві власності.

Докази про те, що покійна ОСОБА_8
була власником незавершеного
будівництвом житлового будинку по
АДРЕСА_1 та набула (створила) таке майно
у шлюбі з позивачем ОСОБА_4 в матеріалах
справи відсутні, не надано таких
сторонами ні суду першої, ні суду
апеляційної інстанції. А відтак, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що на 1/2
частину такого не може бути визнано
право власності як на майно подружжя за
ОСОБА_11, та що дане майно не може
вважатися спадковим.

Також судом вірно встановлено,
що покійна ОСОБА_8 була власником 3-х
земельних ділянок, які знаходяться на
території с.Солонка, зокрема:
земельної ділянки площею 0,3706 га,
згідно Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯГ №0043166, виданого
22.03.2002р.; земельної ділянки площею 0,1485
га, згідно Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯК №233464 , виданого
29.02.2012р.; та земельної ділянки площею
0,2500 га, згідно Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯК №2334645, виданого 29.02.2012
року. Державні акти зареєстровані в
Книзі записів реєстрації державних
актів Солонківської сільської ради
Пустомитівського району ( а.с.29-32).

Згідно свідоцтва про смерть
та актового запису про смерть, ОСОБА_8
померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року у с.Солонка
у віці 77 років.

Встановлено, що 22.08.2012 року
Пустомитівською державною
нотаріальною конторою заведена
Спадкова справа №25812012 до майна
покійної ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 року. З такої вбачається,
що 22.08.2012 року дочка покійної ОСОБА_6
звернулася у нотаріальну контору з
заявою про прийняття спадщини після
смерті її матері ОСОБА_8 З
аналогічною заявою 12.09.2012р. звернулася
у нотаріальну контору і друга дочка
покійної - ОСОБА_7

03.10.2012 року державний
нотаріус повідомив ОСОБА_2, що у
зв»язку із спливом шестимісячного
терміну після смерті його матері
ОСОБА_8, будуть видаватися свідоцтва
про право на спадщину.

08.10.2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 подали нотаріусу заяву про те,
що ними подана до суду заява про
усунення від права на спадщину дочок
померлої ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у зв»язку з
чим просять утриматися від видачі їм
свідоцтва про право на спадщину за
законом до вирішення справи в суді.

В матеріалах спадкової
справи відсутні дані про звернення
позивачів у нотаріальну контору з
заявами про прийняття спадщини.

Відмовляючи в позовній вимозі про
визнання права власності на земельні
ділянки, суд першої інстанції вірно
керувався приписами Глав 84-86 ЦК
України, якими визначено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом (ст.1217); для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини (ст.1270); якщо
спадкоємець протягом 6-тимісячного
строку не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв спадщину (ч.1 ст.1272); за позовом
спадкоємця, який пропустив строк для
прийняття спадщини, суд може
визначити йому додатковий строк,
достатній для подання ним заяви про
прийняття спадщини( ч.3 ст.1272).

Порядок оформлення права на
спадщину встановлений главою 89 ЦК
України, зокрема, таке оформляється
шляхом видачі нотаріусом свідоцтватва
про право на спадщину (ст.ст.1296-1298). З
огляду на положення вищезазначених
статей ЦКУкраїни, для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв, а саме вчинив певні
передбачені законом дії, які свідчать
про його волевиявлення на прийняття
спадщини. У протилежному випадку
спадкоємець вважається таким, що не
прийняв спадщину, і може порушувати в
суді питання лише про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини.

Таким чином, позивачі, будучи
синами спадкодавця, є спадкоємцями
першої черг за законом, однак із заявам
про прийняття спадщини в нотаріальну
контору не звертались, доказів про те,
що існували перешкоди у вчиненні ними
таких дій суду не надали, а відтак їх
позовні вимоги про визнання за ними в
порядку спадкування за законом права
власності на незавершений
будівництвом житловий будинок та
земельні ділянки є безпідставними і
судом першої інстанції вірно
відмовлено у їх задоволенні.

Суд першої інстанції також
прийшов до правильного висновку про
відмову в задоволенні позовної вимоги
про визнання частково недійсним
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ЛВ №11462,
виданого 23.07.1997 року на ім»я
спадкодавця ОСОБА_12 за її
недоведеністю та безпідставністю.

Згідно ст.202 СК України повнолітні
дочка, син зобов»язані утримувати
батьків, які є непрацездатними і
потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України,
за рішенням суду особа може бути
усунена від права на спадкування за
законом, якщо буде встановлено, що
вона ухилялась від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Встановлено, що ОСОБА_8
протягом останніх років свого життя
в силу похилого віку (77 років) та
хвороби, не могла самостійно
забезпечити умови свого проживання,
тому про неї піклувалися її сини
ОСОБА_2 та ОСОБА_13, оскільки такі
залишалися проживати разом з нею та
мали можливість забезпечити
підтримку і допомогу своїй матері у
створенні умов її життя.

Однак, в судовому засіданні не
знайшло свого підтвердження те, що
спадкодавець перед смертю знаходилась
у безпорадному стані, та що
відповідачки ОСОБА_14 і ОСОБА_7 умисно
ухилялись від надання допомоги своїй
матері. Тому суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
відмову у задоволенні позовної вимоги
про усунення від спадкування.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовної вимог про
встановлення факту сторонами не
оскаржується і тому судом апеляційної
інстанції в цій частині не
перевіряється.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що оскаржуване рішення
ухвалене судом на підставі наявних у
справі доказів, оцінених судом
належним чином, кожного окремо на їх
достовірність, допустимість та
достатність, взаємний зв'язок у їх
сукупності, встановлених судом
обставин справи. Висновки суду
ґрунтуються на аналізі зібраних у
справі доказів.

З висновками суду слід погодитись,
оскільки ним правильно визначено
характер спірних правовідносин та
встановлено дійсні обставини справи,
вірно застосовано матеріальний закон
та дотримана процедура розгляду,
передбачена ЦПК України. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, а тому підстави для її
задоволення та скасування рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 06 лютого 2014 року
відсутні.

Керуючись ст.ст.209 ч.3, 303,307 ч.1 п.1,308,313,314
ч.1 п.1,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 06 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом 20-ти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Мацей М.М.

Монастирецький Д.І.