Справа №333/3328/14-ц
№ провадження 2/333/1713/14
РІШЕННЯ

Іменем України

30 квітня 2014 року

м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді

Герасименко С.Г.,

при секретарі
Андрущук
Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з позовом про розірвання
шлюбу з ОСОБА_2 та стягнення з
останнього аліментів на утримання
дитини. Свої вимоги позивач мотивує
тим, що 11.03.2000 року відділом реєстрації
актів громадянського стану міської
ради м. Запоріжжя зареєстровано шлюб
між сторонами. Від шлюбу мають
неповнолітню доньку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З лютого 2011 року шлюбні
стосунки між сторонами були припинені
через те, що вони мають різні погляди
про спільне життя, тому виникали
постійні непорозуміння та сварки,
просить суд розірвати шлюб оскільки
він існує формально. Враховуючи, що
відповідач добровільно матеріально не
допомагає, просить суд стягнути з
ОСОБА_2 на її користь на утримання
дитини - 1/4 частини доходу останнього,
але не менше 30 % прожиткового мінімуму
на дитину відповідного віку, до
досягнення дитиною повноліття,
починаючи з 01.05.2014 року.

До судового засідання позивач не
з'явилась, про дату, час та місце
слухання справи була повідомлена
своєчасно та належним чином у
встановленому законом порядку. До суду
надала заяву, в якій просить розглянути
справу без її участі, просить позов
задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
слухання справи був повідомлений
своєчасно та належним чином у
встановленому законом порядку. До суду
надав заяву, в якій просить розглянути
справу без його участі, позов визнає в
повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи,
приходить до наступного.

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

11.03.2000 року сторони зареєстрували шлюб,
про що відділом реєстрації актів
громадянського стану міської ради м.
Запоріжжя 11.03.2000 року було видано
Свідоцтво про одруження (актовий запис
№ 122).

Від спільного шлюбу сторони мають
неповнолітню дитину - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
Свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_3, виданого відділом реєстрації
актів громадянського стану Жовтневого
району м. Запоріжжя (актовий запис №370).

Згідно довідки, наданої ЖБК «Моряк» №
41 від 23.04.2014 року, ОСОБА_1 мешкає разом зі
своєю неповнолітньою дитиною - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Також, як встановлено в судовому
засіданні, шлюбні відносини між
сторонами припинені з лютого 2011 року,
спільне господарство вони не ведуть,
взаємини подружжя не підтримують.
Бажання до примирення у позивача
відсутнє, відповідач теж не виявив
наміру зберегти сім'ю, а отже, подальше
спільне подружжя і збереження шлюбу
неможливо.

Дані обставини повністю
підтверджуються дослідженими в
судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 111 СК України суд приймає
міри до збереження шлюбу, якщо це не
суперечить моральним засадам
суспільства. В даному випадку, позивач
вважає неможливим з моральної точки
зору, продовжувати шлюбні відносини,
тому суд не може зобов'язати її
прийняти заходи до примирення.

Відповідно до статті 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, що мають
істотне значення.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції
про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України
при вирішенні будь-яких питань щодо
дітей, суд повинен виходити з
якнайкращого забезпечення інтересів
дітей.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України
передбачено, що при визначенні розміру
аліментів суд враховує наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що шлюб між сторонами не може
бути збережений, оскільки факти,
встановлені у справі, свідчать про те,
що він фактично розпався, спільне життя
подружжя і збереження сім'ї стало
неможливим, його формальне існування
обмежує особисту свободу позивача та
порушує її особисті інтереси, що має
істотне значення.

Приймаючи до уваги інтереси дитини і
позивача, стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, відповідача,
визнання відповідачем позову в повному
обсязі, суд вважає, що розмір аліментів
на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, що
підлягають щомісячному стягненню з
ОСОБА_2 повинен складати 1/4 частину його
заробітку (доходу), але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку з 01.05.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. В зв'язку
з тим, що зазначена вимога відсутня в
позовній заяві, суд вважає за можливе
її не розглядати.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 4, 10, 11, 59, 60, 88, 130, 174, 208, 209, 212, 214-215, 224-226,
292, 294 ЦПК України, ст. ст. 84, 104, 105, 111-115, 181 -
183 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу та стягнення аліментів -
задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 11.03.2000 року відділом
реєстрації актів громадянського стану
міської ради м. Запоріжжя, (актовий
запис № 122) - розірвати.

ОСОБА_1 залишити прізвище «ОСОБА_1», на
яке було змінене під час державної
реєстрації шлюбу між сторонами.

Рішення суду про розірвання шлюбу, яке
набрало законної сили, є документом, що
засвідчує факт розірвання шлюбу судом.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, аліменти
на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний код НОМЕР_2 на
утримання неповнолітньої дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4
частини усього заробітку (доходу), але
не менше 30 % прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, до
досягнення дитиною повноліття,
починаючи з 01.05.2014 року.

Рішення в частині стягнення аліментів
в межах суми платежу за один місяць
підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
С.Г. Герасименко