АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3647/14
Головуючий 1-ої інст.:
Справа № 644/4751/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Маміної О.В.

суддів - Крилової Т.Г., Трішкової І.Ю.,

при секретарі - Шрамко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 08 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: управління служб у
справах дітей Харківської міської ради
про позбавлення батьківський прав,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Позивач, ОСОБА_1
звернулась до суду з зазначеним
позовом. В обґрунтування вимог
зазначала, що відповідач, ОСОБА_2 після
розлучення в 2009 році ухиляється від
своїх батьківських обов'язків щодо їх
сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жодним чином
не піклується про його фізичний та
духовний розвиток та взагалі не
спілкується з ним. Просила позбавити
ОСОБА_2 батьківських обов'язків щодо
сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 08 квітня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції від 08
квітня 2014 року скасувати, позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.
Посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
не знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що
сторони по справі є батьками ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу 26
вересня 2011 року, між сторонами склалися
неприязливі стосунки. Дитина після
розлучення мешкає з матір'ю. Заявляючи
вимоги щодо позбавлення відповідача
батьківських прав, позивачка
посилається на ухилення його від
виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового
будинку або з іншого закладу охорони
здоров'я без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або
наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного
злочину щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень, даних у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується поясненнями свідків,
наданими в суді першої інстанції, та
визнано позивачкою, що відповідач, який
фактично мешкає в м. Київ, до 2013 року
регулярно відвідував сина, приймав
участь в його вихованні та
матеріальному забезпеченні. Проте
після цього ОСОБА_2 заборонила
відповідачу відвідувати дитину, і
відмовилась брати для нього подарунки.

Відмовляючи в задоволенню позовних
вимог, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
відсутні докази винної поведінки
відповідача, свідомого нехтування ним
своїми обов'язками та байдужого
ставлення до дитини.

При цьому суд дав належну оцінку
доказам, зокрема довідкам з медичних
установ про те, що стоматолога та
терапевта дитина відвідує тільки з
матір'ю, оскільки такі довідки не
можуть свідчити про відсутність у
батька бажання спілкуватись з сином та
брати участь в його вихованні.

Відповідач весь час розгляду справи у
суді наголошував на своєму бажанні
брати участь у вихованні дитини,
регулярно сплачує аліменти на
утримання дитини у визначеному
розмірі, має постійну роботу, позитивно
характеризується, дані про зловживання
алкоголем або наркотичними речовинами
відсутні.

За таких обставин судова колегія
вважає, що висновок суду першої
інстанції про відсутність на даний час
підстав для позбавлення відповідача
батьківських прав, є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 08 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -

Судді -