АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3373/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 641/9559/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 26» травня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 13 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням, вселення в
квартиру та зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні власністю, визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2. В
обґрунтування своїх вимог посилався на
те, що з 2004 року він з відповідачкою
проживали разом за адресою: АДРЕСА_1. У
березні 2005 року вони за спільні кошти
купили квартиру АДРЕСА_2. Він за свої
кошти зробив ремонт в спірній квартирі,
купував побутову техніку, провів
кабельне телебачення. З травня 2005 року
стали постійно проживати в спірній
квартирі. 17.06.2006 року вони
зареєстрували шлюб. 20.05.2009 року він
тяжко захворів і став інвалідом ІІ
групи. Зазначив, що з 29.12.2010 року його
зареєстровано в спірній квартирі як
члена сім'ї. У липні 2012 року, коли він
знаходився на черговому лікуванні в 17
міській лікарні м. Харкова,
відповідачка повідомила йому, що
спірну квартиру здала в оренду до
травня 2013 року. Він заперечував, але
зробити нічого не міг. У серпні 2013 року
він вдруге потрапив у лікарню. Вказав,
що 17.08.2013 року, коли він виписався з
лікарні і приїхав до спірної квартири,
виявив, що зникли його особисті речі,
ключі від спірної квартири, однак
відповідачка ключі не повернула і
сказала, що і надалі буде здавати
квартиру в оренду. Оскільки він
позбавлений можливості користуватися
квартирою з вини відповідача, просив
вселити його в спірну квартиру АДРЕСА_2,
зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні жилим приміщенням шляхом
надання йому ключів від спірної
квартири.

ОСОБА_2 позов не визнала та у листопаді
2013 року звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні власністю,
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням. В
обґрунтування своїх вимог посилалася
на те, що квартира АДРЕСА_2 належить їй
на підставі договору купівлі-продажу
від 25. 01. 2005 року, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3,
зареєстрованому в реєстрі за № 1-290.
Вказала, що спірну квартиру вона
придбала за власні кошти, одержані від
продажу квартири АДРЕСА_3, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 12.11.2004 року. З
ОСОБА_1 проживали однією сім'єю з лютого
2006 року. З 17.06.2006 року по 21.10.2013 року
знаходилися в зареєстрованому шлюбі.
Восени 2011 року вони переїхали мешкати у
квартиру АДРЕСА_1 та з цього часу він в
спірній квартирі не з`являвся,
квартирою не цікавився, комунальні
послуги не сплачував. Зазначила, що
йому ніхто не чинив перешкод у
проживанні в спірній квартирі, житлову
площу він залишив добровільно. Просила
усунути їй перешкоди в користуванні
власністю, визнавши ОСОБА_1 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 13 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено,
зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено,
усунуто їй перешкоди в користуванні
власністю, визнавши ОСОБА_1 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду - скасувати, ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги
у повному обсязі, а у зустрічному
позові - відмовити. При цьому посилався
на неповне з`ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважав, що суд не надав належної оцінки
доказам у справі, зокрема поясненням
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
і як доводи апеляційної скарги виклав
позовні вимоги та зазначив, що суд не
звернув уваги на те, що він звертався за
захистом своїх прав в міліцію, тобто
він ніяк не міг добровільно залишити
спірну квартиру.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - відхилити, рішення суду -
залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні
позову та задовольняючи зустрічний
позов ОСОБА_2, суд першої інстанції, з
висновком якого погоджується судова
колегія обґрунтовано виходив з того, що
оскільки ОСОБА_1 не проживав в спірній
квартирі з 2011 року без поважних причин,
він втратив право на користування цим
приміщенням.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що квартира
АДРЕСА_2 з 15.02.2005 року належить ОСОБА_2 на
праві власності. Зареєстрована вона в
цій квартирі 06.04.2005 року. З 17.06.2006 року по
21.10.2013 року сторони знаходилися в
зареєстрованому шлюбі. З 29.12.2010 року
ОСОБА_1, який є інвалідом ІІ групи,
зареєстровано в спірній квартирі. З 2011
року ОСОБА_1 став проживати в квартирі
АДРЕСА_1 у доньки ОСОБА_2, яка з 01.04.2008
року стала інвалідом І групи та
потребувала постійного стороннього
догляду. ОСОБА_1 та його сину ОСОБА_8 на
праві спільної часткової власності
належить 26/100 частин в комунальній
квартирі АДРЕСА_4. Доказів того, що
ОСОБА_1 будь - хто перешкоджав проживати
в спірній квартирі або він її залишив з
поважних причин матеріали справи не
містять і в суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_1 не надала.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
підтвердила, що у 2011 року ОСОБА_1
добровільно залишив спірну квартиру,
став проживати разом з нею та її
донькою в квартирі АДРЕСА_1, а 15.12.2013
року він залишив і цю кавртиру. Будь -
яких перешкод в користуванні спірною
квартирою вона йому не завдавала.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права або обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Частиною 2 статті 405 ЦК України
передбачено, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Оскільки ОСОБА_1 з 2011 року без поважних
причин в спірній квартирі не проживає,
домовленості між ним та ОСОБА_2 щодо
цього не було, суд першої інстанції
правильно зазначив, що ОСОБА_1 втратив
право на користування цим житлом.

Посилання ОСОБА_1 та його представника
на те, що ОСОБА_1 добровільно спірну
квартиру не залишав, оскільки спірна
квартира здавалася в найом і це йому
перешкоджало в користуванні спірною
квартирою, тому він не втратив право на
користування нею, судовою колегією не
приймаються, оскільки доказів щодо
цього матеріали справи не містять, а
той факт, що ОСОБА_1 з 2011 року в спірній
квартирі не проживає без поважних
причин в суді апеляційної інстанції
представником ОСОБА_1 не спростовано.

Із пояснень свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, на які посилається
ОСОБА_1, вбачається, що він не проживав в
спірній квартирі більше року.
Матеріали справи не містять будь - яких
звернень ОСОБА_1 до правоохоронних
органів, на які він посилався в
апеляційній скарзі.

З додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК
України суд першої інстанції,
встановивши обставини справи повно,
надавши їм належну оцінку,
обгрунтовано зазначив у рішенні про
доведеність факту непроживання ОСОБА_1
в спірній квартирі без поважних причин
з 2011 року.

Оскільки ухвалене судове рішення
відповідає зазначеним вимогам та
обставинам справи, судова колегія
вважає, що підстав для його зміни або
скасування не вбачається. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308,
ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 13 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Судді: