Справа № 2/369/2744/13 Головуючий у І
інстанції Ковальчук Л.М.Провадження №
22-ц/780/1338/14 Доповідач у 2 інстанції
Волохов Категорія 44
РІШЕННЯ

Іменем України

05 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво - Святошинського районного суду
Київської області від 30 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Петропавлівсько
- Борщагівської сільської ради Києво -
Святошинського району Київської
області, Відділу Держземагентства у
Києво - Святошинському районі
Київської області, Реєстраційної
служби Києво - Святошинського
районного управління юстиції
Київської області про визнання рішень
сільської ради, державних актів на
право власності на земельні ділянки
недійсними, визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, скасування
державної реєстрації земельних
ділянок,-

встановила:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що вона є власником земельної
ділянки площею 0,3755 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй на
підставі державного акту на право
приватної власності від 30 березня 2002
року. Зазначала, що 14 лютого 2011 року
вона звернулась до ТОВ «Земля і право»
із заявою про встановлення
(відновлення) в натурі (на місцевості)
межі земельних ділянок для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд та для
ведення особистого селянського
господарства. У ході виготовлення
технічної документації було виявлено,
що її земельна ділянка накладається на
сусідні земельні ділянки, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3 та належать відповідно ОСОБА_2
та ОСОБА_3

З урахуванням уточнення позовних вимог
позивачка просила визнати недійсним та
скасувати: державний акт на право
власності на земельну ділянку, площею
0,2000 га, яка знаходиться за
адресою:АДРЕСА_2, виданий на ім'я ОСОБА_2
22 січня 2008 року;

рішення Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради 8 сесії 24

скликання від 22 травня 2003 року № 5/15, на
підставі якого виданий

вищевказаний державний акт в частині,
яка стосується ОСОБА_2;

державний акт на право власності на
земельну ділянку, площею 0,1487 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,
виданий на ім'я ОСОБА_7 22 січня 2008 року;

рішення Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради 5 сесії 5

скликання від 23 листопада 2006 року,
№15/1, на підставі якого ОСОБА_7 видано
вищевказаний державний акт, в частині,
що стосується ОСОБА_7;

державний акт на право власності на
земельну ділянку, площею 0,1487 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,
виданий на ім'я ОСОБА_3 4 лютого 2009 року.

Просила визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом після померлої ОСОБА_7, видане
Першою обласною державною
нотаріальною конторою 20 серпня 2008 року,
а саме, в частині, яка стосується
земельної ділянки, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3, а також просила
скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки, що має кадастровий
№ :01:036:0060 та знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3, а також скасувати
державну реєстрацію земельної ділянки,
що має кадастровий № :01:036:0061 та
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 30
грудня 2013 року у задоволенні позову
було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу та просила скасувати рішення
суду першої інстанції як ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення її позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу, які брали
участь у розгляді справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає
зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції у своєму судовому рішенні
послався на те, що доводи позивача
ОСОБА_1 та її представника про
накладання саме земельних ділянок
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її земельну
ділянку, не підтверджені безспірними
доказами, а також на те, що ОСОБА_1,
приватизуючи належну їй земельну
ділянку та отримавши державний акт на
право власності на неї, не встановила
на місцевості меж земельної ділянки,
сільською радою встановлення
зовнішніх меж на місцевості,
погодження зовнішньої межі та
перенесення в натуру не проводилось,
відповідний акт не складався.

Проте колегія суддів вважає, що такі
висновки суду не відповідають
обставинам справи та вимогам діючого
на час виникнення правовідносин
законодавства.

Статтею 41 Конституції України
проголошено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб
можуть користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх
вартості допускається лише в умовах
воєнного чи надзвичайного стану.
Конфіскація майна може бути
застосована виключно за рішенням суду
у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Зазначена вище конституційна норма
кореспондується із ст.321 ЦК України, як
визначає, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Примусове відчуження об'єктів
права власності може бути застосоване
лише як виняток з мотивів суспільної
необхідності на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього та повного відшкодування
їх вартості, крім випадків,

Так, судом встановлено та ніким не
оспорюється, що позивач є власником
земельної ділянки загальною площею
0,3775га. (00,2356га - для ведення особистого
селянського господарства та 0,1410га. -
для будівництва і обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель), що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, відповідно до державного акта
серії III-КВ №089305 на право приватної
власності на землю, виданого 30 березня
2002 року на підставі рішення виконкому
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради №701 від 30 листопада 2001
року та зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №1792
(а.с.11).

У відповідності до ч.1 ст.116 ЗК України (у
редакції, діючій на дату прийняття
спірного рішень сільської ради від 23
листопада 2006 року) громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування та
державних органів приватизації щодо
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації, в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Частинами 1, 2 ст.118 ЗК України (станом на
дату прийняття спірних рішень
сільської ради) передбачено, що
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Відповідно до ст.155 ЗК України
проголошено, що у разі видання органом
місцевого самоврядування акта, яким
порушуються права щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною особі земельною ділянкою,
такий акт визнається недійсним.

Згідно із ч.1 ст.59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» рада
в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

На час розгляду справи апеляційним
судом рішення виконкому
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради №701 від 30 листопада 2001
року та державний акт серії III-КВ №089305
на право приватної власності на землю,
виданого 30 березня 2002 року на ім'я
ОСОБА_1 на підставі цього ж рішення, є
чинними.

Також встановлено, що відповідачем
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (матір'ю відповідача
ОСОБА_3) було за спільною згодою
розділено земельну ділянку, що
перебувала у їх спільному
користуванні, внаслідок чого за ОСОБА_2
було закріплено земельну ділянку
площею 0,2000га., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, а за ОСОБА_7 було
закріплено земельну ділянку площею
0,1487га., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3. Земельну ділянку площею
0,0057га., було визначено, як двір
загального користування, що вбачається
зі схеми, підписаної ОСОБА_7, ОСОБА_2 та
землевпорядником
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради (т.1 а.с.54).

22 січня 2008 року відповідачу ОСОБА_2
відповідно до рішення 8 сесії 24
скликання
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради від 22 травня 2003 року №5/15
було видано державний акт Серії ЯЕ
№973011 на право власності на земельну
ділянку площею 0,2000га., кадастровий
номер :01:036:0061, цільове призначення
- для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, зареєстрований у Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №72 (т.1
а.с.40).

22 січня 2008 року ОСОБА_7 відповідно до
рішення 5 сесії 5 скликання
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради від 23 листопада 2006 року
№15/1 було видано державний акт Серії ЯЕ
№973012 на право власності на земельну
ділянку площею 0,1487га., кадастровий
номер :01:036:0060, цільове призначення
- для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3, зареєстрований у Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №75.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Її син -
ОСОБА_3 прийняв у спадщину зазначену
земельну ділянку (т.1 а.с.73-74) і 04
лютого 2009 року йому було видано
державний акт Серії ЯЖ №690069 на право
власності на земельну ділянку площею
0,1487га., кадастровий номер :01:036:0060,
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,
зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 12 (т.1
а.с.87).

Сторони у справі визнавали в суді, що
межі земельних ділянок з позивачкою не
узгоджувались.

Також встановлено судом, що 14 лютого 2011
року позивач звернулась до ТОВ «Земля і
Право» із заявою встановити (відновити)
в натурі (на місцевості) межі земельних
ділянок для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд та для
ведення особистого селянського
господарства щодо вищевказаної її
земельної ділянки (т.1 а.с.20).
Товариство виконало замовлення та ним
було встановлено (відновлено) в натурі
(на місцевості) межі двох земельних
ділянок позивача, наданих їй для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд та для ведення особистого
селянського господарства (т.1 а.с21-27).

09 березня 2011 року Управління
Держкомзему в Києво-Святошинському
районі Київської області надало ТОВ
«Земля і Право» відповідь за №2682,
згідно з якою при визначенні
кадастрового номера на земельну
ділянку позивача було виявлено
технічну помилку, а саме: земельна
ділянка ОСОБА_1 накладається на
земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.1
а.с.39).

19 січня 2012 року позивачем,
представником ТОВ «Земля і Право»,
головою земельної комісії та
землевпорядником
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради було складено Акт
виїзду земельної комісії та про
встановлення в натурі (на місцевості)
меж земельних ділянок, відповідно до
якого було встановлено, що суміжні
землевласники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
погоджували з позивачем межі своїх
ділянок під час процедури
приватизації; межі земельних ділянок
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 «накладаються» на
межі земельної ділянки позивача на
площу відповідно 0,0272га., та 0,0174 га ( т. 1
а.с.28-31).

11 червня 2010 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_4
та ОСОБА_5 земельну ділянку площею
0,1487га на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
та зареєстрованого за реєстровим №2947
(т.1 а.с.42-43).

Відповідно до ст.3 ЦПК України та ст.15
ЦК України кожна особа має право в
порядку, встановленому ЦПК України,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Статтями 10 та 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши докази у справі, колегія
суддів дійшла висновку, що, оскільки
державний акт, який посвідчує право
власності позивача на земельну
ділянку, та рішення сільської ради, на
підставі якого цей державний акт було
видано, не скасовувалися і не
визнавалися недійсними чи незаконними,
позивачка є законним власником
земельної ділянки площею 0,3775га.

Жодного доказу про те, що будь-яка
частина земельної ділянки, що
перебувала у власності, користуванні
позивача вилучалась органами
місцевого самоврядування у
встановленому законом порядку у
матеріалах не міститься, а тому колегія
суддів вважає, що
Петропавлівсько-Борщагівською
сільською радою було незаконно
передано у власність відповідачу
ОСОБА_2 та спадкодавиці відповідача
ОСОБА_3 частину земельної ділянки,
належної позивачу та незаконно
включені до складу земельних ділянок
ОСОБА_2 та матері (спадкодавця)
відповідача ОСОБА_3, яким в подальшому
було одержано державні акти на право
власності на ці земельні ділянки.

Колегія суддів також вважає, що рішення
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області 8 сесії 24
скликання від 22 травня 2003 року №5/15, в
частині, яка стосується передачі у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки, та
рішення Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області 5 сесії 5
скликання від 23 листопада 2006 року №15/1,
в частині, що стосується передачі у
власність ОСОБА_7 земельної ділянки, є
недійсними та підлягають скасуванню.
Оскільки вказані рішення сільської
ради були правовою підставою для
виготовлення та видачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 державних актів на право
власності на земельні ділянки, ці
державні акти також є недійсними та
підлягають скасуванню. Крім того,
зв'язку із скасуванням державного акта
на право власності на земельну ділянку,
виданого на ім'я ОСОБА_7, на час її
смерті не виникло права власності на
всю цю земельну ділянку, а тому
свідоцтво про право на спадщину за
законом після померлої ОСОБА_7, видане
відповідачу ОСОБА_3 Першою Київською
обласною державною нотаріальною
конторою 20 серпня 2008 року, є недійсним
та підлягає скасуванню у частині, що
стосується земельної ділянки, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Колегія суддів вважає, що позивач надав
належні, допустимі докази того, що
суміжні землевласники ОСОБА_2 та ОСОБА_3
не погоджували з позивачем межі своїх
ділянок під час процедури
приватизації, а також ті обставини, що
межі земельних ділянок ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 «накладаються» на межі
земельної ділянки позивача на площу
відповідно 0,0272га., та 0,0174 га, про що
свідчать зазначені вище докази, у тому
числі і акт, складений відповідними
фахівцями та представниками органу
місцевого самоврядування і
відповідачами, відповідно до вимог ст.60
ЦПК України, не надано інших належних,
допустимих доказів щодо спростування
зазначених обставин.

У частині позову щодо скасування
державної реєстрації земельних
ділянок, які мають кадастровий №
:01:036:0060 і № :01:036:0061 та
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3, колегія суддів дійшла
висновку про необґрунтованість та
недоведеність цих позовних вимог, а
тому відмовляє у позові в цій частині.

З огляду на те, що ухвалюючи рішення,
суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
допустив невідповідність висновків
суду обставинам справи, судове рішення
не може бути залишене без змін і
відповідно до ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог у межах,
зазначених вище.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 30
грудня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати недійсними та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,2000га., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
виданий на ім'я ОСОБА_2 22 січня 2008 року.

Визнати недійсним та скасувати рішення
Петропавлівсько - Борщагівської
сільської ради Києво - Святошинського
району Київської області 8 сесії 24
скликання від 22 травня 2003 року №5/15, на
підставі якого виданий вищевказаний
державний акт в частині, яка стосується
ОСОБА_2

Визнати недійсним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1487га., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,
виданий на ім'я ОСОБА_7 22 січня 2008 року.

Визнати недійсним та скасувати рішення
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво - Святошинського
району Київської області 5 сесії 5
скликання від 23 листопада 2006 року №15/1,
на підставі якого ОСОБА_7 виданий
вищевказаний державний акт в частині,
що стосується ОСОБА_7

Визнати недійсним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1487га., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,
виданий на ім'я ОСОБА_3 04 лютого 2009 року.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом після
померлої ОСОБА_7, видане Першою
Київською обласною державною
нотаріальною конторою 20 серпня 2008 року,
а саме: в частині, яка стосується
земельної ділянки, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :