Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" травня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Відділ громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Дніпровського району м. Києва про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах
малолітнього ОСОБА_4, звернулися до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом, в якому просять суд: визнати
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив
право на користування жилим
приміщенням в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1; всі витрати по справі покласти
на відповідача.

Свої позовні вимоги позивачі
обґрунтовують тим, що ОСОБА_3 являється
сином ОСОБА_1 та рідним братом ОСОБА_2
Відповідно до ордера № 103 від 03 березня
1972 року, виданого Міністерством
оборони СРСР на сім'ю із трьох осіб була
надана в користування двокімнатна
квартира за адресою: АДРЕСА_2.
Відповідно до цього ордеру квартиру
було надано на: ОСОБА_1, ОСОБА_5 (який
помер ІНФОРМАЦІЯ_10) та ОСОБА_3,
відповідача по справі. ОСОБА_5 був
виписаний з даної квартири в зв'язку зі
смертю, а вона, ОСОБА_2 була
зареєстрована за даною адресою у 1993
році та малолітній ОСОБА_4 у 2007 році
відповідно. Спірна квартира
складається із двох кімнат загальною
площею - 43,72 кв.м., жилою площею - 27,70 кв.м.,
власником особистого рахунку
являється ОСОБА_1 На даний час
відповідно до довідки Ф-3 № 1094 від 04
жовтня 2013 року в квартирі
зареєстровано четверо осіб, а саме:
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 - власник
особистого рахунку; ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, син; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
дочка; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, онук.
Починаючи з квітня 1993 року по
сьогоднішній час відповідач по справі
не проживає в спірній квартирі, не
сплачує комунальні послуги за
користування квартирою, не несе
додаткові витрати по утриманню житла,
оскільки він десять років проживав в
зареєстрованому шлюбі в квартирі
першої дружини та вже майже десять
років проживає в зареєстрованому шлюбі
з другою дружиною в двохкімнатній
квартирі, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3. Також, жодних особистих речей
відповідача в спірній квартирі не
зберігається. Крім того, на
відповідача, як на особу, яка
зареєстрована в спірній квартирі
нараховуються додаткові комунальні
платежі, які вони за нього сплачують.
Вони, не перешкоджали відповідачу
користуватися жилим приміщенням та не
змінювали замків від вхідних дверей.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, просила позов задовольнити.
Пояснила суду, що проживає у спірній
квартирі одна, в квартирі також
прописані її діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а
також онук - ОСОБА_4 У зв'язку з її
маленькою пенсією у розмірі 1400 гривень,
вона хотіла виписати дітей з квартири
та отримати субсидію, оскільки
комунальні послуги нараховуються на
всіх осіб, що зареєстровані в квартирі.
Донька одразу погодилася. Зустрівшись
випадково з сином та його другою
дружиною, приблизно рік назад, вона
йому також запропонувала виписатись,
на що син спочатку погодився, а в
подальшу, під впливом дружини,
відмовився виписуватись та
запропонував приватизувати квартиру
та поділити її. Зазначила, що її син
зареєстрований у спірній квартирі з 1990
року. В 1993 році він одружився вперше та
проживав десять років зі своєю
дружиною в іншій квартирі. Після цього
в травні 2003 році він розлучився і в
листопаді 2003 року одружився вдруге і
став проживати у квартирі другої
дружини. Лише декілька разів син
ночував у неї в спірній квартирі з 2003
року. Пояснила також, що плату за
комунальні послуги відповідач не
сплачує, не допомагає їй жодним чином,
вони навіть не бачаться та не
розмовляють. Жодних речей сина у
квартирі немає, відповідач ніколи не
намагався вселитися до квартири,
жодних розмов про те, що бажає
проживати у квартирі не заводив. Крім
того, зазначила, що замків до спірної
квартири не міняла та сину не
перешкоджала в користуванні квартирою,
при цьому ключів від квартири
відповідач не має, оскільки не бажав їх
отримувати. За останні десять років
відповідач два-три рази привозив їй
продукти харчування, один раз відвіз до
лікаря, а коли вона близько шести років
назад їздила до Росії, допоміг
фінансово разом із сестрою.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, просила позов задовольнити.
Пояснила суду, що її мати - ОСОБА_1
дійсно просила її з відповідачем
виписатися із спірної квартири. Дане
питання постало у зв'язку з тим, що її
брат, відповідач по справі, не
допомагає матері взагалі, не сплачує
комунальні, додаткові послуги за
квартиру. Вона ж допомагає матері в
усьому, і фінансово також. Вона зі своїм
чоловіком купували до спірної квартири
побутову техніку, також вони робили там
ремонт. Її чоловік працює воротарем
збірної по хокею, деякий час він не
отримував заробітну плату та вони не
могли допомагати матері як раніше, у
зв'язку з чим мати і вирішила виписати
їх з квартири та приватизувати її.
Зазначила, що відповідач ніколи не
намагався вселитися до спірної
квартири, не говорив, що бажає
проживати там. Останні рік-півтора він
навіть не приходив до матері у гості по
святам. Щодо проживання його у спірній
квартирі після розлучення у 2003 році, їй
нічого не відомо. В той же час, коли він
сварився зі своєю дружиною, то ночував
він декілька разів у неї, а не в спірній
квартирі. До 2012 року він декілька разів,
один - два рази в рік, приїздив до матері
в гості.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, з підстав викладених у
позовній заяві, просив позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав, просив відмовити у його
задоволенні. Пояснив суду, що спірну
квартиру отримував його покійний
батько на сім`ю з трьох осіб: батько,
мати та син. Він же зареєстрований у
квартирі з 1990 року. Постійно став не
проживати у спірній квартирі з 2003 року,
проте в 2012-2013 роках, один - два тижні
проживав у спірній квартирі у зв'язку з
тим, що сварився з дружиною. Зазначив,
що матері він завжди допомагав, возив
мати до лікаря, допомагав фінансово,
при цьому чеків не вимагав, також він
допомагав матері продуктами
харчування, з сестрою разом робили
ремонт. З осені 2013 року мати
відмовилася брати у нього кошти та
запропонувала виписатися із квартири.
В грудні місяці 2013 року він прийшов до
квартири та намагався її відкрити, так
як в нього були ключі, але йому не
вдалося це зробити, так як, вважає, що
мати замінила замки. Зазначив, що не
бажає виписуватися, оскільки боїться
щоб мати не залишилася без квартири.
Раніше ніколи не виникало питань, що
він не допомагає матері та не сплачує
за комунальні послуги, у зв`язку з чим
вважає, що даний позов виник у зв`язку з
тим, що його хочуть позбавити житла, на
яке він має законне право. Іншого житла
він не має, а його сестра з дітьми
забезпечена житлом. Крім того, у нього
народився син.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити у його задоволенні. Пояснив
суду, що жодних доказів не проживання
відповідача у квартирі позивачами не
було надано, дані докази тільки
підтверджували відсутність
відповідача в конкретний період часу.
Зазначив, що відповідач проживав у
спірній квартири у вересні 2013 року,
коли посварився з дружиною, проживав
близько двох тижнів. В грудні 2013 року,
коли він намагався потрапити до
квартири та відкрити її своїм ключем,
йому це не вдалося, так як замки від
вхідних дверей квартири були замінені.
В кватирі знаходять речі відповідача:
штани, куртка, спортивний костюм, а
також спідня білизна. Коли він проживав
у спірній квартирі, то жив у маленькій
або великій кімнаті. Зазначив, що
відповідач постійно надавав кошти на
сплату комунальних послуг. Останній
раз кошти були надані у вересні 2013 року.
Загалом, відповідач проживав у
квартирі сім - вісім - дев'ять разів на
рік по 1-3 днів або і тиждень. Зазначив,
що відповідач немає іншого нерухомого
майна, житла, у зв`язку з чим у разі
задоволення позову може стати
безхатьком.

Уповноважений представник третьої
особи в судове засідання не з'явився,
про день, час та місце судового
розгляду повідомлявся належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріли справи,
оцінивши зібрані у справі докази в їх
сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_2 була надана для
проживання ОСОБА_5 та його сім'ї, яка
складалася з: дружини - ОСОБА_1 та сина -
ОСОБА_3, що підтверджується ордером № 103
від 03 березня 1972 року, виданого
Міністерством оборони СРСР Київського
району (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.12).

В подальшому розпорядженням № 712
Дарницької районної державної
адміністрації м. Києва від 15 грудня 1999
року «Про надання житлової площі,
прийняття на квартирний облік,
переоформлення особистих рахунків та
по різних квартирних питаннях», було
змінено договір найму жилого
приміщення на гр. ОСОБА_1, 2-кімнатної
квартири АДРЕСА_2, за смертю наймача
жилого приміщення її чоловіка - ОСОБА_5
Склад сім'ї: вона, син - ОСОБА_3, дочка -
ОСОБА_3 (а.с. 21).

Статтею 64 ЖК УРСР передбачено, що члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки,
що випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Згідно довідки форми 3 № 1094 від 04 жовтня
2013 року, виданої Житловою
ремонтно-експлуатаційною організацією
№ 420, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані:
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 18 квітня 1972 року;
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 (син) - з 18 грудня 1990
року; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (донька) - з 16
листопада 1993 року; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9
(онук) - з 09 жовтня 2007 року (а.с.7).

Відповідно до акту від 02 жовтня 2013 року,
складеного комісією у складі: майстра
т/д № 6 ОСОБА_6 та мешканців-сусідів:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, затвердженого
начальником ЖРЕО - 420, зі слів сусідів
ОСОБА_3 дійсно не проживає за адресою:
АДРЕСА_2. На момент складання акту на 19
годину 20 хвилин ОСОБА_3 не перебував в
квартирі 94 по вул. Ентузіастів в м.
Києві. Зі слів сусідів ОСОБА_3 не
проживає за даною адресою з 1993 року
(а.с.8).

Відповідно до ст.71 ЖК УРСР, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Згідно ч. 1 ст. 78 ЖК УРСР, тимчасово
відсутній наймач зберігає права і несе
обов'язки за договором найму жилого
приміщення.

В розумінні ст.71 ЖК УРСР, при вирішенні
питання про визнання особи такою, що
втратила право користування слід
встановити, що особа не проживає в
жилому приміщенні понад шість місяців
без поважних причин, що цій особі
перешкоди в користуванні житлом ніхто
не чинив і така особа не цікавилася
житлом, і не несла витрати з утримання
житла за себе.

Відповідно до ст. 57 Цивільного
процесуального кодексу України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Будучи допитаною в судовому засіданні,
свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що є
сусідкою позивачів по будинку. ОСОБА_1
знає близько сорока років. ЇЇ син,
ОСОБА_3, давно не проживає у спірній
квартирі, останні роки вона навіть не
бачила його в даному районі. Останній
раз вона бачила відповідача близько
п'яти років назад випадково. Також
зазначила, що з ОСОБА_1 вона спілкується
часто, приходить до неї в гості два-три
рази у тиждень. Жодних чоловічих речей
у квартирі вона не бачила, бачила лише
речі ОСОБА_1 та її онука, його іграшки. У
спірній квартирі інколи проживає її
донька ОСОБА_2, коли її чоловік
від'їжджає по роботі. Зазначила, що у
ОСОБА_1 є проблеми зі здоров'ям, та вона
просила відповідача допомогти грошима,
але він відмовив, сказавши, що грошей у
нього немає. Жодного разу ОСОБА_1 не
говорила їй, що син чимось допомагає,
привозить продукти. Щодо заміни замків
у вхідних дверях спірної квартири, їй
нічого не відомо. Також вона не
запитувала ОСОБА_1 про те, чи приїздив
син на її день народження в 2012, 2013 роках.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснила суду, що є сусідкою по будинку
позивача ОСОБА_1, знає її близько сорока
років, часто зустрічається з нею на
вулиці. У спірній квартирі вона також
часто бувала, але сина ОСОБА_3 не бачила,
лише бачила онуків позивача. Жодних
чоловічих речей у квартирі не було.
Сама ж ОСОБА_1 говорила їй, що син не
проживає у квартирі, а сплачувати
комунальні послуги за нього вона має.
Також зазначила, що близько трьох,
чотирьох років назад ОСОБА_1 говорила
їй, що з сином вона не спілкується, він
не допомагає їй. Крім того, зазначила,
що бачила взимку доньку ОСОБА_1 - ОСОБА_2
з коляскою, яка везла матері продукти,
так як остання хворіла.

Будучи допитаною в судовому засіданні
свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що
являється сусідкою позивача ОСОБА_1 по
будинку та знає ОСОБА_1 з моменту
народження нею доньки - ОСОБА_2 Крім
того, їй відомо що її син - ОСОБА_3 довго
не проживає у спірній квартирі, близько
двадцяти років вона його не бачила.
Коли він був одружений з першою своєю
дружиною, то він приходив до матері в
гості, а останні десять років не
приходить. Коли позивач ОСОБА_1 хворіла,
то вона жалілася, що син не цікавиться
нею. Натомість, зазначила, що донька
приймає участь в житті своєї матері -
ОСОБА_1, а її син - ОСОБА_3 - ні.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що працює
майстром технічної дільниці ЖРЕО № 420,
працює у даній житловій
ремонтно-експлуатаційній організації
з 2004 року. Зазначила, що вона складала
акт про не проживання відповідача у
квартирі АДРЕСА_2 зі слів сусідів по
будинку. Сама ж вона ніколи відповідача
не бачила, їй не відомо, чи проживає він
у квартирі, чи ні. Під час складання
акту, вона заходила до даної квартири
та сусіди в її присутності підписали
акт про не проживання відповідача. Крім
того, зазначила, що не дивилася
наявність чоловічих речей у шафах, а
просто засвідчила підписи сусідів.

Як роз'яснено в п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12
квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України», у
справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив
право користування жилим приміщенням
(ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача
понад встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо)
суд може продовжити пропущений строк.

При цьому під тимчасовою відсутністю
розуміються такі випадки, коли особа
протягом певного часу не проживає в
жилому приміщенні, але інтересу щодо
користування ним не втрачає в силу
закону. Тимчасова відсутність повинна
нести безперервний характер. Якщо
особа повертається на місце
проживання, вважається, що
переривається і строк тимчасової
відсутності. Разом з тим, обставиною,
яка перериває шестимісячний строк, не
може вважатися епізодичні появи особи
не з метою постійного проживання, а з
метою лише утримати за собою житло.

Як було встановлено в судовому
засіданні, відповідач ОСОБА_3 проживав
періодично у квартирі АДРЕСА_2 . Даний
факт не спростовується позивачем
ОСОБА_1, яка зазначила, що син декілька
разів ночував у неї, коли сварився з
дружиною. Також позивач ОСОБА_2
зазначила, що відповідач на протязі 2012
року декілька разів приїздив до ОСОБА_1

Крім того, під час розгляду справи
судом встановлено, що визнання
відповідача таким, що втратив право
користування житловим приміщенням,
необхідно позивачу ОСОБА_1 не з метою
реалізації закріплених в ст. 71 ЖК УРСР
положень, а з метою отримання пільг по
сплаті коштів за комунальні послуги та
приватизації спірної квартири без
участі відповідача.

В той же час, суд не може погодитись з
такими підставам позову, оскільки вони
суперечать закріпленим в Конституції
України положенням щодо права особи на
житло. Так, Конституція України у ст.47
закріплює, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше, як
на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу
УРСР, ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Однією з підстав виникнення
суб'єктивного права на житло, тобто
набуття права користування конкретним
жилим приміщенням, є вселення у нього в
установленому порядку в якості члена
сім'ї наймача, члена ЖБК або власника
квартири чи будинку (статті 64,65, 145, 156
Житлового кодексу України).

Крім того, Конституційний суд України в
мотивувальній частині свого Рішення
від 14 листопада 2001 року №1-31/2001 №15-рп/2001
(справа щодо прописки) констатував:
«Право на свободу пересування і вибору
місця проживання в межах держави як
невід'ємне право кожної людини
закріплено також Загальною
декларацією прав людини 1948 року
(частина перша статті 13), міжнародним
пактом про громадянські та політичні
права 1966 року (стаття 12), протоколом №4
до Конвенції про захист прав людини та
основних свобод 1950 року (сттатя2) та
іншими міжнародно-правовими актами.

Вільне пересування і вибір місця
проживання є суттєвою гарантією
свободи особистості, умовою її
професійного і духовного розвитку. Це
право, як інші права і свободи людини, є
невідчужуваними та непорушним (стаття
21 Конституції України)».

Тимчасова відсутність особи може бути
безперервною, але не повинна
перевищувати шести місяців. Початок
відліку часу відсутності визначається
від дня, коли особа залишила
приміщення. Повернення особи до
житлового приміщення, яке вона займала,
перериває строк тимчасової
відсутності. Таким чином, у разі
встановлення судом факту лише
тимчасової відсутності наймача за
місцем мешкання, строк якого не
перевищує шести місяців, підстав для
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням немає.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь в справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В той же час, стороною позивача в
судовому засіданні не було надано
жодних доказів того, що відповідач
якимось-чином відмовляється від сплати
коштів за комунальні послуги по
утриманню квартири АДРЕСА_2, не
цікавиться житлом. Натомість, сам
відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
зазначив, що він надавав кошти ОСОБА_1
до вересня 2013 року, крім того зазначав,
що проживав у спірній квартирі і в 2012, і
в 2013 роках, коли сварився з дружиною.

Також в судовому засіданні позивачами
зазначено, що відповідач не надає
ніякої допомоги позивачу ОСОБА_1, як
матері, не допомагає з лікуванням. В той
же час, будь-яких відомостей, що
підтверджують даний факт позивачами
надано не було, відомостей, що
підтверджують, що позивач ОСОБА_1
зверталася з позовом про стягнення з
відповідача аліментів, коштів на
утримання житла, також надано не було.

Факт відсутності звернень відповідача
до ЖРЕО №420, Дніпровського РУ ГУ МВС
України в м. Києві з приводу чинення
йому перешкод у користуванні спірною
квартирою, не підтверджує факт його не
проживання в спірній квартирі та
незацікавленості в житлі. В той же час,
як встановлено судом, відповідачу не
перешкоджали в користуванні спірною
квартирою до грудня 2013 року, до моменту
звернення позивачів до суду з даним
позовом, у зв`язку з чим і заяв про
перешкоджання в користуванні
квартирою відповідачем подано не було.

Крім того, в судовому засіданні було
встановлено, що позивач ОСОБА_2
періодично проживає у спірній
квартирі, при цьому жодних прав ОСОБА_2
в частині користування даною спірною
квартирою з боку відповідача порушено
не було.

Також, суд критично ставиться до
пояснень свідка ОСОБА_6, яка є майстром
технічної дільниці в ЖРЕО № 420 та яка
засвідчувала акт про не проживання
відповідача у спірній квартирі,
оскільки майстром були лише засвідчені
підписи сусідів зі слів яких і було
складено даний акт. Жодних дій щодо
перевірки факту не проживання
відповідача у спірній квартирі,
здійснено не було, відомості, викладені
сусідами перевірені не були.

У відповідності до ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на вищевикладене, судом не
вбачається підстав для задоволення
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: Відділ громадянства, імміграції
та реєстрації фізичних осіб
Дніпровського району м. Києва про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням.

Враховуючи, що суд дійшов
обґрунтованих висновків, щодо відмови
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, то з урахуванням положень
статті 88 Цивільного процесуального
кодексу України, відшкодування
судового збору, у разі відмови у позові
не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 21, 47 Конституції України, ст.ст. 9,
64, 71, 78 ЖК УРСР, ст.ст. 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 88, 208,
209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: Відділ громадянства, імміграції
та реєстрації фізичних осіб
Дніпровського району м. Києва про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: