Справа № 2-498/12 Головуючий у І
інстанції Іванюта Т.Є.Провадження №
22-ц/780/2550/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Савченка С.І., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Кагарлицького районного
суду Київської області від 14 червня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, Кагарлицької районної
державної адміністрації, управління
держкомзему у Кагарлицькому районі,
Головного управління Держземагенства
в Київській області про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку та
скасування його реєстрації, скасування
розпорядження Кагарлицької
райдержадміністрації та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Кагарлицької
міської ради про визнання рішення
міської ради незаконним та скасування
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно та скасування його
реєстрації,-

встановила:

В серпні 2012 року позивач звернулася до
суду з даним позовом посилаючись на те,
що вона 1 березня 2012 року є власником
майнового комплексу - тракторної
бригади у м. Кагарлик, але частина цього
майнового комплексу розташована на
земельній ділянці, яка на праві
власності належить відповідачці.

Позивач не має можливості отримати в
оренду земельну ділянку, в тих межах,
якими вона користується та передбачає,
що відповідачка може вимагати
знесення частини будівель майнового
комплексу.

Вважає, що державний акт на право
власності на земельну ділянку
виготовлений у 2002 році відповідачкою з
порушенням вимог ЗК України і просила
визнати його недійсним та скасувати
його державну реєстрацію та скасувати
розпорядження Кагарлицької
райдержадміністрації № 075 від 5 березня
2002 року в частині передачі у власність
ОСОБА_1 спірної земельної ділянки.

Відповідач подала зустрічний позов, в
якому зазначала, що з 2002 року, тобто
протягом останніх десяти років має
право власності на спірну земельну
ділянку площею 3,36 га, що розташована на
території Кагарлицької міськради, та
здає її в оренду різним
сільськогосподарським підприємствам,
зокрема сім'я позивача ОСОБА_2 5 років
орендувала в неї цю земельну ділянку.

Рішенням виконкому Кагарлицької
міської ради від 29.04.2011 року за № 108
вирішено оформити право власності на
майновий комплекс тракторної бригади
на ім»я ОСОБА_2

Оскільки вказаний комплекс
знаходиться на земельній ділянці
ОСОБА_1, вказаним рішенням порушується
її право власності на вказану земельну
ділянку, тому просила визнати
зазначене рішення Кагарлицької
міської ради від 29.04.2011 року за № 108
незаконним та скасувати його в частині
передачі у власність ОСОБА_2 майнового
комплексу тракторної бригади, визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно,
скасувавши його реєстрацію.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 14 червня 2013 року
позов ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано розпорядження Кагарлицької
райдержадміністрації № 075 від 5 березня
2002 року в частині передачі у власність
ОСОБА_1 земельної ділянки площею 3,36 га
для товарного сільськогосподарського
виробництва, що розташована на
території Кагарлицької міської ради.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії РІ № 257218 від 28 березня 2002 року,
виданий Кагарлицькою
райдержадміністрацією ОСОБА_1 на
земельну ділянку площею 3,36 га для
товарного сільськогосподарського
виробництва, що розташована на
території Кагарлицької міської ради та
скасовано державну реєстрацію
вказаної земельної ділянки.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просила вищевказане рішення скасувати
в частині задоволення первісного
позову і постановити нове, яким
відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги
зазначає, що позивач ОСОБА_2 на час
винесення судом першої інстанції
рішення, не була власником майнового
комплексу тракторної бригади, що
розташований на земельній ділянці
ОСОБА_1, оскільки рішенням Кагарлицької
міської ради № 154 від 8 серпня 2012 року
вилучено та погашено свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від 1
березня 2012 року, видані на ім»я ОСОБА_2
на підставі рішень міської ради від 29
квітня 2011 року № 108 та 21 березня 2012 року
№ 053 та оформлено право власності на
вказане майно на ім»я ТОВ «Віскар
Агро».

Отже, жодних прав ОСОБА_2 існуванням
державного акту ОСОБА_1 не порушено, суд
незаконно задовольнив її позовні
вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційної
скарги та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона підлягає до задоволення
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення вищевказаним
нормам не відповідає.

Судом першої інстанції було
встановлено таке.

Рішенням виконкому Кагарлицької
міської ради від 29.04.2011 року за № 108
позивачці ОСОБА_2 надано дозвіл на
оформлення права власності на майновий
комплекс - тракторну бригаду, що
розташований у АДРЕСА_1 ( а.с.111).

На підставі цього рішення видано
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 1 березня 2012 року,
згідно з яким ОСОБА_2 є власником
майнового комплексу тракторної
бригади ( а.с.6).

Реалізовуючи своє право на земельну
частку (пай) ОСОБА_1 на підставі
розпорядження Кагарлицької
райдержадміністрації № 075 від 5 березня
2002 року в частині передачі у власність
ОСОБА_1 земельної ділянки площею 3,36 га
для товарного сільськогосподарського
виробництва, що розташована на
території Кагарлицької міської ради
виготовила та отримала державний акт
на право власності на вказану земельну
ділянку серії Р1 №257218 від 28.03.2002 року.

Сторони визнали, що частина майнового
комплексу позивачки розташована на
земельній ділянці, яка на праві
власності належить ОСОБА_1

Відповідно до положень ч.1 ст. 15, ч.2
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, яке суд захищає у спосіб,
встановлений ч.2 ст. 16 ЦК України або
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Указу Президента
України від 8 серпня 1995 року № 72095 "Про
порядок паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям" право на земельний пай
мають всі особи, які входили до складу
КСП на момент паювання землі і яких
було внесено до списку, що долучався до
державного акту на право колективної
власності на землю, зокрема постійні
працівники - члени КСП та пенсіонери,
які раніше працювали в КСП і залишилися
його членами.

Відповідно до ст. 140 ЗК України
підставами припинення права власності
на земельну ділянку є добровільна
відмова власника від права на земельну
ділянку; смерть власника земельної
ділянки за відсутності спадкоємця;
відчуження земельної ділянки за
рішенням власника; звернення стягнення
на земельну ділянку на вимогу
кредитора; відчуження земельної
ділянки з мотивів суспільної
необхідності та для суспільних потреб;
конфіскація за рішенням суду;
невідчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом.

Вирішуючи справу суд першої інстанції
послався на те, що відповідач ОСОБА_1
порушила права позивачки ОСОБА_2 тим, що
виготовила документи на земельну
ділянку, що знаходиться під майновим
комплексом останньої. Крім того, під
час виготовлення державного акту межі
земельної ділянки на місцевості не
виносились.

Такий висновок суду є хибним з огляду
на таке.

Судом першої інстанції було залишено
поза увагою той факт, що ОСОБА_1 є
власником вищевказаної ділянки з 2002
року, а ОСОБА_2 власником майнового
комплексу, частина якого знаходиться
на території ОСОБА_1 з 2012 року, отже на
час отримання ОСОБА_2 у власність
спірної земельної ділянки будь-які
права ОСОБА_1 не могли бути порушеними.

Крім того, 08 серпня 2012 року рішенням
виконкому Кагарлицької міської ради №
154 було вилучено та погашено свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 01.03.2012 року, серії САС № 673601 та від
27.03.2012 року, серії САС № 673638, видані на
підставі рішень Кагарлицької міської
ради від 29.04.2011 року та від 21.03.2012 року та
було оформлено ТОВ «Віскар Агро» право
власності на майновий комплекс
тракторну бригаду, що знаходиться в
АДРЕСА_1, що стверджується копією
вищевказаного рішення.

Відповідно до даних Реєстру прав
власності на нерухоме майно, наданих
реєстраційною службою Кагарлицького
районного управління юстиції
Київської області 15 травня 2014 року №
146/02/05, майновий комплекс тракторної
бригади що знаходиться в АДРЕСА_1,
належить ТОВ «Віскар-Агро» на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого Кагарлицькою міськрадою та
зареєстрованого 14 серпня 2012 року (
а.с.226).

Отже, на час винесення судом першої
інстанції рішення, яким задоволено
позов ОСОБА_2 з метою захисту її права
власності на майновий комплекс
тракторну бригаду, ОСОБА_2 не була
власником цього майна та не мала
будь-яких прав на вказане майно, що
підлягали захисту судом.

Відтак, розпорядженням Кагарлицької
районної державної адміністрації №075
від 5.03.2002 року в частині передачі у
власність ОСОБА_1 земельної ділянки
площею 3,36 га для товарного
сільськогосподарського виробництва,
виготовленням державного акту з
державною реєстрацією на зазначену
земельну ділянку не порушувались
будь-які права ОСОБА_2, які необхідно
захищати судом.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
наявність підстав для задоволення
первісного позову ОСОБА_2

Крім того, матеріали справи не містять
доказів про те, що державний акт на
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_1 отримала на незаконних
підставах, а приватизація земельної
ділянки проведена з порушенням діючого
законодавства і є підстави для
припинення права власності ОСОБА_1 на
земельну ділянку, передбачені ст. 140 ЗК
України.

Оскільки рішення суду в частині
задоволення первісного позову ОСОБА_2
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи, то в цій частині
необхідно скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 у зв»язку з їх
безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 308, 317, ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного
суду Київської області від 14 червня 2013
року в частині задоволення позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кагарлицької
районної державної адміністрації,
управління держкомзему у
Кагарлицькому районі, Головне
управління Держземагенства в
Київській області про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку,
скасування його реєстрації та
скасування розпорядження Кагарлицької
райдержадміністрації - скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_2.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: