справа № 361/1010/14-ц
провадження № 2/361/828/14
РІШЕННЯ

Іменем України

03 червня 2014 року
м.
Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого-судді Телепенька А.Д.,при
секретарі Балабан І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до приватного нотаріуса Броварського
міського нотаріального округу
Київської області, треті особи:
Міністерство юстиції України, Головне
управління юстиції у Київській області
про захист порушеного права, визнання
договору недійсним, розірвання
укладеного договору, відшкодування
збитків та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що 11
липня 2011 року у будинку АДРЕСА_1 було
знайдено мертвою її матір ОСОБА_4, про
що її повідомили працівники міліції.

Припускаючи, що її мати померла
неприродною смертю, вона звернулася за
допомогою до свого знайомого ОСОБА_5,
який порадив їй детально оглянути
будинок та перевірити чи всі документи
та цінності в наявності. Ранком уже 12
липня 2011 року вона із своїм чоловіком
знайшли всі документи та деякі золоті
вироби. Пізніше через деякий час вона
знайшла й інші золоті вироби, які
вважала зниклими.

Цього ж дня зранку до неї додому
приходила незнайома жінка, яка просила
передати їй свідоцтво про смерть
матері та повідомила, що вона за
власний рахунок буде займатися
похоронами матері ОСОБА_4, при цьому
запропонувала їй (позивачу) 100000 доларів
США за все спадкове майно. Під час
спілкування з цією жінкою, вона
дізналась, що остання працює ріелтором
і допомагала двом молодим хлопцям у
пошуках оренди житла, яких було
поселено у будинок матері, один із яких
у ніч з 11 на 12 липня 2011 року приходив до
будинку матері. Пропозиції та
поведінка цієї незнайомої
жінки-ріелтора їй не сподобались і тому
вона її прогнала.

Приблизно о 15.30 год. цього ж дня, 12 липня
2011 року, вона знову зателефонувала
ОСОБА_5 із проханням допомогти їй
вияснити у нотаріуса чи ніхто не
переоформляв спадкове майно після
смерті її матері ОСОБА_4 Останній
порадив їй взяти необхідні документи
та гроші і запропонував поїхати до
приватного нотаріуса ОСОБА_6, якого
вона знала і раніше, тому погодилась на
цю пропозицію та зустріч з цим
нотаріусом.

Знаходячись у приміщенні приватного
нотаріуса ОСОБА_6, що знаходиться по
АДРЕСА_3, останній, оглянувши всі надані
нею документи на спадкове майно після
смерті матері, пояснив, що вони в
порядку та повідомив, що все оформлення
спадщини буде трохи дорожчим ніж у
державного нотаріуса, але вартість
своїх послуг спочатку не назвав. Потім
він пояснив, що спадкову справу він
відкриє після оплати нотаріальних
послуг у розмірі 3000 грн. Оскільки в неї
на той момент були відсутні кошти, вони
ні про що з нотаріусом ОСОБА_6 не
домовлялися.

Під час розмови з приватним нотаріусом
ОСОБА_6 до них у кабінет заходив

ОСОБА_5, з яким вона тривалий час
перебувала у дуже близьких дружніх
відносинах, який поцікавився у неї, чи
не має вона наміру продавати спадкове
нерухоме майно.

Щоб дізнатись про розмір вартості
послуг нотаріуса при оформленні
спадкового майна, вона зі своїм
чоловіком зайшла до іншого приватного
нотаріуса, від якого дізналася, що таке
оформлення буде коштувати 600 грн.

Незважаючи на велику різницю в розмірі
оплати нотаріальних послуг при
оформленні спадкового майна, вона все ж
таки вирішила звернутися з цим
питанням до приватного нотаріуса
ОСОБА_6, оскільки знала його давно, та й
ОСОБА_5 також порадив їй цього
нотаріуса.

15 липня 2011 року приблизно о 11 год. вона
разом із чоловіком ОСОБА_7 прийшли до
приватного нотаріуса ОСОБА_6 та
передала йому у його службовому
кабінеті гроші в сумі 3000 грн., з яких 500
грн. дрібними купюрами. Відповідач
ОСОБА_6, отримавши від неї передоплату в
розмірі 3000 грн., будь-якого письмового
документа, який би підтверджував факт
отримання ним цих коштів та укладення
угоди їй не надав, обмежившись лише
усною гарантією.

Після цього відповідач ОСОБА_6
повідомив їй, що вона має заплатити ще
150 грн. його секретарю за оформлення
заяви про прийняття спадщини. Вона
передала вказані 150 грн. секретарю, яка
на її прохання видала їй квитанцію про
оплату цієї суми коштів та копію заяви
про прийняття спадщини.

Письмову угоду з приватним нотаріусом
ОСОБА_6 про надання їй нотаріальних
послуг по оформленню спадкового майна
між останнім та нею, ОСОБА_3, її
чоловіком ОСОБА_7 у письмовій формі
вони не оформляли, а домовились тільки
в усній формі.

Оскільки до складу спадкового майна
входили грошові вклади в російських
рублях, нотаріус на той час не міг
вирахувати яку суму збору, яку їй
необхідно було додатково сплатити.
Проте, вона вважає, що він умисно не
вияснив суму грошей на рахунку
померлої матері у банку.

19 липня 2011 року відповідач зробив витяг
із спадкового реєстру, відкрив
спадкову справу та зробив запити на
будинок і земельну ділянку.

Протягом всього часу вона належним
чином виконувала умови їхньої усної
угоди.

Під час оформлення спадкового майна
вона особисто виготовляла технічний
паспорт на спадковий житловий будинок,
займалась переоформленням
прибудинкової книги, здійснювала
оплату послуг, робила витяг із
технічної документації щодо земельної
ділянки, самостійно займалась
приватизацією спадкової земельної
ділянки та надала відповідачу ОСОБА_6
усі необхідні йому документи, які
раніше сама заламінувала ще до
звернення до нотаріуса. Також
з'ясовувала про наявність іншого
спадкового майна у місті Артемівськ.
Постійно цікавилася про хід оформлення
спадкового майна.

У грудні 2011 року вона зрозуміла, що
відповідач ОСОБА_6 її обманює.

25 січня 2012 року нотаріус ОСОБА_6 видав
їй свідоцтво про право на спадщину на
спадковий житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1. При
цьому вона сплатила ще 200 грн., але
розписки знову не отримала.

Вважаючи, що дії відповідача під час
оформлення її спадкових прав є
неправомірними вона зверталася із
скаргами до Головного управління
юстиції у Київській області та
Міністерство юстиції України. Проте
результатами цих перевірок вона
незадоволена, оскільки, на її думку,
представники Управління юстиції та
Міністерства юстиції під час
здійснення перевірок нотаріальної
діяльності відповідача домовились із
останнім про позитивний висновок цих
перевірок.

13 серпня 2012 року приватний нотаріус
ОСОБА_6 виніс постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії - видачі їй,
ОСОБА_3, свідоцтва про право на спадщину
за законом на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене вище, вважає, що
відповідач ОСОБА_6 неналежним чином
виконував обов'язки нотаріуса та умови
укладеного між ними усного договору
від 15 липня 2011 року про надання їй
нотаріальних послуг, оскільки не видав
свідоцтв про право на спадщину на
земельну ділянку і грошові вклади в
Ощадному банку на радянські рублі та
порушив строки видачі цих свідоцтв, так
як шестимісячний строк після матері
сплив 11 січня 2012 року.

При укладенні з відповідачем усної
угоди про надання їй нотаріальних
послуг вона сплатила ОСОБА_6 кошти в
сумі 3000 грн. У подальшому на виконання
умов цього усного договору нею
сплачено 150 грн. за вчинення
нотаріальних дій при зверненні до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини після смерті матері та видачі
свідоцтва про право на спадщину, а
також витратила при оформленні своїх
спадкових прав кошти в сумі 850 грн.,

у зв'язку із придбанням канцелярських
товарів для написання скарг на
відповідача до Управління юстиції і
Міністерства юстиції України,
ксерокопіювання необхідних документів
при оформленні спадкових прав. Всього
нею витрачено 4000 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 повинен
відшкодувати їй збитки в розмірі 4000
грн.

Посилаючись на вимоги Закону України
«Про захист прав споживачів»,
відповідач ОСОБА_6 не виконав умови
укладеного між ними усного договору
від 15 липня 2011 року, тобто допустив
нечесну підприємницьку діяльність, яка
полягає у його безпідставному ухиленні
від виконання своїх обов'язків, а також
введенні її в оману при укладенні
спірної усної угоди щодо повного її
виконання, тому вона понесла збитки у
вигляді упущеної вигоди.

Також зазначила, що розмір упущеної
вигоди є теоретичним, побудований на
можливих очікуваннях одержання
певного доходу та не підтверджений нею
відповідними документами, які б
свідчили про конкретний розмір
прибутку, який вона могла б отримати
внаслідок використання спадкового
майна.

Зі своєї сторони вона належним чином
виконала умови усного договору від 15
липня 2011 року, передавши нотаріусу
обумовлену ним суму грошових коштів у
розмірі 3000 грн., проте відповідач своїх
зобов'язань згідно із спірною усною
угодою не виконав, тому цей договір
вважає недійсним та підлягає
розірванню.

Сплачені нею кошти відповідач ОСОБА_6
добровільно повертати не бажає, що
стало причиною її звернення до суду за
захистом порушених прав.

Крім цього, протиправними діями ОСОБА_6
їй завдана ще й моральна шкода, яка
полягає у душевних переживаннях і
стражданнях внаслідок не виконання
відповідачем належним чином взятих
зобов'язань відповідно до укладеної
угоди від 15 липня 2011 року, яку вона
оцінює в розмірі трьох мінімальних
заробітних плат в сумі 3654 грн.

З урахуванням уточнення позовних
вимог, просила:

- захистити її порушене право шляхом
визнання дій приватного нотаріуса
Броварського міського нотаріального
округу у Київській області ОСОБА_6
неправомірними;

- визнати недійсним та розірвати усний
договір про надання нотаріальних
послуг від

15 липня 2011 року, укладений між нею і
ОСОБА_6;

- стягнути з відповідача ОСОБА_6 на її
користь 4000 грн. завданих їй збитків та
моральну шкоду в розмірі 3654 грн.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала, дала
пояснення аналогічні викладеному вище,
просила суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 до суду не з'явився,
направив суду письмові пояснення на
позов, у яких зазначав, що позов не
визнає, просив розглянути справу без
його участі.

У письмових поясненнях на позов
зазначив, що 19 липня 2011 року до нього
звернулася позивач ОСОБА_3 із заявою
про прийняття спадщини за законом
після смерті її матері ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі чого
було заведено спадкову справу за №
05/2011.

До складу спадщини входило нерухоме та
рухоме майно, у тому числі земельна
ділянка площею 0,0701 га, що розташована
по АДРЕСА_1.

При підготовці до видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на
земельну ділянку позивач ОСОБА_3 надала
йому державний акт на право власності
на земельну ділянку серії ЯК № 110441,
виданий на ім'я померлої ОСОБА_4 26
серпня 2010 року відділом Держкомзему у
м. Броварах, який був заламінований, що
унеможливлювало проставляння на ньому
відповідної відмітки про перехід права
власності та порушувало вимоги ст. 47
Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до Порядку здійснення
відмітки про перехід права власності
на земельну ділянку, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 06 травня 2009 року № 439 та чинної на
момент видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року № 20/5, при видачі
свідоцтва про право на спадщину на
земельну ділянку нотаріус проставляє
на державному акті відмітку про
перехід права власності на земельну
ділянку.

Згідно із п. 22 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, нотаріуси не приймають для
вчинення нотаріальних дій документи,
які не відповідають вимогам
законодавства. На заламінованому
державному акті про право власності на
земельну ділянку неможливо було
проставити відмітку про перехід права
власності, тому цей державний акт не
відповідав вимогам чинного на той час
законодавства України, що він
роз'яснював ОСОБА_3

Особисто на прийом до нотаріальної
контори позивач не з'являлась, тому 13
серпня 2012 року їй рекомендованим
листом було надіслано постанову про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
від 13 серпня 2012 року, що
підтверджується поштовою квитанцією.

Також зазначив, що у зв'язку з поданням
позивачем необхідних документів для
оформлення спадкових прав ним частково
на спадкове майно було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом.

Договору на продаж товару із ОСОБА_3 не
укладав. Він неодноразово звертався до
ОСОБА_3 з листами щодо необхідності
з'явитися до нотаріальної контори, але
остання по теперішній час до
нотаріальної контори так і не
з'явилася. Просив у задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_8 у
судове засідання теж не з'явилася,
направила до суду заяву, у якій просила
у задоволенні позову відмовити та
розглянути справу без її участі.

Треті особи: Міністерство юстиції
України, Головне управління юстиції у
Київській області до суду не з'явилися,
подали до суду заяви про розгляд справи
без їхньої участі.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив такі факти та відповідні їм
правовідносини.

У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

У ч. 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_4, після її смерті
відкрилася спадщина на все належне їй
майно. Спадкоємцем першої черги за
законом після смерті останньої є
позивач ОСОБА_3, яка 15 липня 2011 року
подала приватному нотаріусу
Броварського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 заяву про прийняття
спадщини та про видачу їй свідоцтво про
право на спадщину за законом після
смерті матері.

У цій же заяві позивач зазначала, що
документи, які стосуються оформлення
спадкових прав, нею будуть подані
додатково.

Із квитанції № 57, виданої приватним
нотаріусом ОСОБА_6 видно, що позивачем
ОСОБА_3 15 липня 2011 року сплачено 150 грн.
за вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до витягу про реєстрацію у
Спадковому реєстрі № 29439032 спадкова
справа № 05/2011 щодо майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заведена 19 липня 2011
року приватним нотаріусом
Броварського міського нотаріального
округу Київської області ОСОБА_6 за
заявою спадкоємця ОСОБА_3

25 січня 2012 року приватний нотаріус
ОСОБА_6 видав ОСОБА_3 свідоцтво про
право на спадщину за законом на
нерухоме майно - житловий будинок -
«А-1», та надвірні будівлі: гараж - «Б»,
вбиральня - «В», колодязь - «К», тротуар -
«Т», огорожа - «N», що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване

в реєстрі за № 110.

У судовому засіданні встановлено, що
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯК № 110441,
виданий на ім'я ОСОБА_4, заламінований
після її смерті позивачем ОСОБА_3

Із листа першого заступника начальника
головного управління юстиції у
Київській області Красавіної Т.М. від 17
травня 2012 року № Б-702-14, адресованого
ОСОБА_3, вбачається, що за результатами
перевірки, проведеної з витребуванням
пояснень від приватного нотаріуса
ОСОБА_6 та копій документів, спадкове
майно після смерті ОСОБА_4 складається
з житлового будинку із надвірними
будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1,
грошових вкладів з відповідними
відсотками та компенсаціями, земельної
ділянки площею 0,0701 га за вказаною
адресою, житлового будинку із
господарськими будівлями і спорудами
та земельної ділянки площею 589,45 м.2, що
розташовані у АДРЕСА_2.

Цією ж перевіркою встановлено, що
наданий ОСОБА_3 оригінал державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯК № 110441, виданий на ім'я
її матері ОСОБА_4 є заламінованим, тому
у нотаріуса відсутня можливість
проставити на ньому відмітку про
перехід права власності.

25 січня 2012 року відповідачем ОСОБА_6 за
№ 05/01-16 був направлений запит до
Комунального підприємства
«Артемівське бюро технічної
інвентаризації» про надання витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно - на вказаний вище житловий
будинок у місті Артемівську Донецької
області, проте відповідь та
правовстановлюючі документи на це
майно йому не були надані.

01 грудня 2011 року нотаріус ОСОБА_6 за вих.
№ 74/01-16 направляв запит до Відкритого
акціонерного товариства «Державний
ощадний Банк України» (далі - Ощадбанк)
щодо надання довідки про залишок
грошових вкладів померлої ОСОБА_4 та
наявність заповідального
розпорядження, на який 21 грудня 2011 року
відділенням Ощадбанку нотаріусу була
направлена довідка із зазначеною
інформацією.

Також у вказаному листі позивачу
ОСОБА_3 роз'яснено, що для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом на грошові вклади їй необхідно
звернутися до приватного нотаріуса
ОСОБА_6 із заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину за законом на
грошові вклади.

У листі заступника начальника
Головного управління юстиції
Київської області Коновал Н.Ю. від 23
серпня 2012 року за № Б-1365 позивачу за
результатами додаткової перевірки,
проведеної з урахуванням фактів та
обставин, викладених у її скарзі,
повідомлено, що оплата за вчинення
нотаріальних дій приватними
нотаріусами врегульовано ст. 31 Закону
України «Про нотаріат», якою
передбачено, що приватні нотаріуси за
вчинення нотаріальних дій справляють
плату, розмір якої визначається за
домовленістю між нотаріусом і
громадянином або юридичною особою.
Оплата додаткових послуг правового
характеру, що надаються приватними
нотаріусами і не належать до
вчинюваної нотаріальної дії,
провадиться за домовленістю сторін.

Що стосується отримання свідоцтв про
право на спадщину на грошові вклади,
облігації та житловий будинок, що
знаходиться у м. Артемівську, то у
матеріалах спадкової справи відсутні
заяви позивача ОСОБА_3 про видачу їй
свідоцтв про право на спадщину на це
спадкове майно, а також необхідні для
видачі цих свідоцтв належні документи.

Також у даному листі вказано, що в ході
додаткової перевірки не встановлено
підстав, визначених ст. 12 Закону
України «Про нотаріат», які давали б
право анулювати свідоцтво про право на
зайняття нотаріальною діяльністю
ОСОБА_6

13 серпня 2012 року приватним нотаріусом
ОСОБА_6 винесено постанову про відмову
позивачу ОСОБА_3 у вчиненні
нотаріальних дій щодо видачі їй
свідоцтв про право на спадщину за
законом на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯК № 110441 заламінований,
що унеможливлює проставляння на ньому
відмітки про перехід права власності
та порушує ст. 47 Закону України «Про
нотаріат».

Оскільки правовідносини виникли у
липні 2011 року та продовжують існувати
на даний час при вирішенні цього спору
застосування підлягають норми закону
які діяли на момент їх виникнення.

У ст. 1216 ЦК України визначено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

За змістом положень ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
нотаріат» правовою основою діяльності
нотаріату є Конституція України, цей
Закон, інші законодавчі акти України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 цього ж Закону
нотаріус зобов'язаний: здійснювати
свої професійні обов'язки відповідно
до цього Закону і принесеної присяги.

За змістом ст. 31 Закону України «Про
нотаріат» приватні нотаріуси за
вчинення нотаріальних дій справляють
плату, розмір якої визначається за
домовленістю між нотаріусом та
громадянином або юридичною особою.

Оплата додаткових послуг правового
характеру, що надаються приватними
нотаріусами і не належать до
вчинюваної нотаріальної дії,
провадиться за домовленістю сторін.

Згідно із п. п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 49 даного
Закону нотаріус або посадова особа, яка
вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у
вчиненні нотаріальної дії, якщо:
вчинення такої дії суперечить
законодавству України та не подано
відомості (інформацію) та документи,
необхідні для вчинення нотаріальної
дії.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє
нотаріальні дії, не приймає для
вчинення нотаріальних дій документи,
якщо вони не відповідають вимогам,
встановленим у статті 47 цього Закону,
або містять відомості, передбачені
частиною третьою статті 47 цього Закону.

Відповідно до п. 216 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України затвердженої
наказом Міністерства юстиції України 03
березня 2004 року за № 20/5, видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно, яке підлягає реєстрації,
провадиться нотаріусом після подання
правовстановлювальних документів про
належність цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна.

Згідно із п. 4.18 глави 10 розділу ІІ
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 року за

№ 296/5 (далі - Порядок), якщо до складу
спадкового майна входить нерухоме
майно, що підлягає реєстрації (за
винятком земельної ділянки), нотаріус
вимагає, крім правовстановлюючого
документа, витяг з Реєстру прав
власності.

У пункті 4.20 цього ж Порядку
передбачено, що видача свідоцтва про
право на спадщину на земельну ділянку
нотаріусом проводиться на підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку, витягу з Державного
земельного кадастру про відсутність
обмежень на земельну ділянку, витягу з
Поземельної книги, а також витягу з
технічної документації з нормативно
грошової оцінки земель. Про видачу
свідоцтва про право на спадщину
нотаріус проставляє відмітку у
верхньому лівому куті державного акта
на право власності на земельну ділянку
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про деякі питання
посвідчення права власності на
земельну ділянку» від 06 травня 2009 року
за № 439.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
дії приватного нотаріуса Броварського
міського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_6 щодо
оформлення спадкових прав ОСОБА_3
відповідали вимогам закону, тому
позовні вимоги щодо захисту порушеного
права позивача шляхом визнання дій
приватного нотаріуса ОСОБА_6
неправомірними задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття,зміну або припинення цивільних
прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми
та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

У ч. 1 ст. 206 ЦК України передбачено, що
усно можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової має наслідком їх
недійсність.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 26,
27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» роз'яснив, що під час
судового розгляду предметом
доказування є факти, якими
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше юридичне
значення для вирішення справи (причини
пропуску позовної даності тощо) і
підлягають встановленню при ухваленні
рішення. Суд не бере до розгляду докази,
які не стосуються предмета
доказування. Виходячи з принципу
процесуального рівноправ'я сторін та
враховуючи обов'язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається, необхідно в судовому
засіданні дослідити кожний доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів (ст.ст. 58, 59 ЦПК
України)

в порядку, передбаченому ст. ст. 85, 187, 189
ЦПК України.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК
України належними доказами є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень.

Будь-яких належних і допустимих
доказів того, що 15 липня 2011 року між
приватним нотаріусом ОСОБА_6 і
позивачем ОСОБА_3 в усній формі було
укладено договір, за умовами якого
відповідачу було передано 3000 грн. і
відповідно до умов якого останній взяв
на себе зобов'язання щодо оформлення
всіх необхідних документів щодо
оформлення спадкових прав, позивачем
суду не надано та судом не здобуто, тому
позов у частині визнання недійсним і
розірвання договору, а також
відшкодування збитків задоволенню не
підлягає.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 3,
5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснив, що при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди з'ясуванню
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Оскільки таких обставин судом не
встановлено, не підлягають задоволенню
і вимоги про стягнення на корись ОСОБА_3
моральної шкоди.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. При цьому,
згідно ч. 2 ст.22 ЦК України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Аналізуючи в сукупності викладені
обставини, суд вважає, що підстави для
стягнення із ОСОБА_6 упущеної вигоди
відсутні, оскільки позивачем не надано
жодних доказів, що підтверджували б
розмір доходів які реально ОСОБА_3
могла б одержати за звичайних обставин,
тому посилання останньої з приводу
упущеної вигоди є безпідставними.

Не ґрунтуються на вимогах закону і
посилання позивача ОСОБА_3 на
застосування судом при вирішенні
даного спору положень про деліктну
відповідальність.

На підставі викладеного вище,
керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 212 - 215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
приватного нотаріуса Броварського
міського нотаріального округу
Київської області, треті особи:
Міністерство юстиції України, Головне
управління юстиції у Київській області
про захист порушеного права, визнання
договору недійсним, розірвання
укладеного договору, відшкодування
збитків та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Броварський
міськрайонний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Телепенько А. Д.