АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3807/14
інстанції: Сітбаталова Н.І.
Доповідач: Бурлака І. В.
« 26» травня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:
Головуючого судді: Бурлака І.В.,
Суддів: Карімової
при секретарі: Кривошеіної
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 20 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Харківському
районі Харківської області про
призначення одноразової страхової
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з зазначеним позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Харківському
районі Харківської області. При цьому
посилалася на те, що з 1945 року по 1957 року
вона працювала дояркою в колгоспі
імені Кірова (нині - радгосп
«Циркунівський»), який розташовано в с.
Циркуни Харківського району
Харківської області. 28.07.1952 року стався
з нею нещасний випадок, але акт форми Н -
1 складено тільки у 1983 році, який
підтвердив виробничу травму. Після
отримання акту Н-1 вона була оглянута
МСЕК та їй було встановлено ІІІ групу
інвалідності у зв'язку з трудовим
каліцтвом. З 1983 року по 03.10.2012 року вона
отримувала пенсію по інвалідності.
Проте від відповідачів жодних виплат
вона не отримала. Після повторного
огляду обласною медико - соціальною
експертною комісією № 2 з 03.10.2012 року їй
встановлено першу групу інвалідності
по загальному захворюванню та 40%
стійкої втрати професійної
працездатності первинно з 27.07.2012 року -
безстроково. Вона звернулася до
відповідача з заявою про призначення
їй страхових виплат, однак 01.11.2012 року
їй було відмовлено у їх призначенні та
наданні соціальних послуг. На підставі
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 14 січня 2013 року
вона почала отримувати страхові
виплати з квітня 2013 року. Однак
відповідач відмовився їй сплачувати
одноразову страхову виплату,
посилаючись на те, що стійка втрата
професійної працездатності настала ще
в 1983 році. Просила зобов'язати
відповідача призначити та виплатити їй
одноразову страхову виплату, суму якої
визначити із розрахунку її
середньомісячного заробітку за кожний
відсоток втрати її працездатності.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 20 березня 2014
року в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просила рішення - скасувати,
задовольнити її позов. При цьому
посилалася на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
на недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, на невідповідність
висновків суду обставинам справи, на
порушення норм матеріального та
процесуального права. Вважала, що суд
не надав належної оцінки доказам у
справі, не звернув уваги на те, що їй
первинно встановлено стійку втрату
професійної працездатності тільки у 2012
році, тому вона має право на отримання
одноразової страхової виплати.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_2 необхідно відхилити, рішення
суду - залишити без змін з наступних
підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погоджується судова
колегія, обґрунтовано виходив з того,
що підстав для призначення ОСОБА_2
одноразової страхової виплати не
вбачається.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що з 1945 року по 1957
року ОСОБА_2 працювала дояркою у
колгоспі імені Кірова (нині - радгосп
«Циркунівський»). 28.07.1952 року з нею
стався нещасний випадок, однак
розслідування цього випадку проведено
тільки у 1983 році та за результатами
розслідування та перевірки складено
акт форми Н-1, який підтвердив травму на
виробництві. 22.04.1983 року ОСОБА_2 за
результатами огляду МСЄК встановлено
ІІІ групу інвалідності від трудового
каліцтва - безстроково. 03.10.2012 року
ОСОБА_2 за рішенням МСЄК № 2 встановлено
першу «Б» групу інвалідності від
загального захворювання та
встановлено 40% втрати працездатності
безстроково за наслідками травми від
28.07.1952 року. За рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
14.01.2013 року ОСОБА_2 призначено щомісячні
страхові виплати, які вона почала
отримувати з квітня 2013 року. 09.10.2013 року
за заявою ОСОБА_2 змінено причину
інвалідності із «загального
захворювання» на «трудове каліцтво»
без перегляду відсотків втрати
працездатності.

Посилання ОСОБА_2 на те, що оскільки їй
стійку втрату професійної
працездатності встановлено МСЄК
первинно у 2012 року, тому вона має право
на отримання одноразової страхової
виплати, судовою колегією не
приймаються, оскільки як вбачається з
матеріалів справи стійку втрату
професійної працездатності за
наслідками виробничої травми від 28.07.1952
року позивачці встановлено 22 квітня 1983
року, тому і право на отримання
одноразової страхової виплати виникло
у неї 22 квітня 1983 року.

Статтею 11 Закону України «Про охорону
праці» від 14.10.1992 року вбачається, що
власник зобов'язаний відшкодувати
працівникові шкоду, заподіяну йому
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків у повному розмірі
втраченого заробітку відповідно до
законодавства, а також сплатити
потерпілому (членам сім'ї та утриманцям
померлого) одноразову допомогу, тобто
на момент встановлення ОСОБА_2 стійкої
втрати професійної працездатності
такої виплати як одноразова допомога
не існувало. Виплати по відшкодуванню
шкоди здійснювали роботодавці, а не
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Харківському районі Харківської
області. При цьому пенсії та інші
доходи, одержані працівником, не
враховувалися. Розмір одноразової
допомоги встановлювався колективним
договором (угодою, трудовим договором).
Якщо відповідно до медичного висновку
у потерпілого встановлено стійку
втрату працездатності, ця допомога
повинна бути менше суми, визначеної з
розрахунку середньомісячного
заробітку потерпілого за кожен процент
втрати ним професійної працездатності.
Порядок, строки призначення та виплат
закріплені в «Правилах відшкодування
шкоди власником підприємства, установи
і організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків, які
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України від 23.06.1993 року № 472.
Відповідно до ст. 21
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які причинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 року із
змінами та доповненнями у разі
настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні одноразову допомогу в разі
стійкої втрати професійної
працездатності або смерті потерпілого.
Стійкою втратою професійної
працездатності вважається будь - яка її
втрата, а саме встановлення групи
інвалідності, встановлення групи
інвалідності та ступеня втрати
професійної працездатності, а також
встановлення лише ступеня втрати
професійної працездатності, визначена
уповноваженим на це медичним органом
на обумовлений термін або безстроково.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 первинно встановлено ІІІ групу
інвалідності 22.04.1983 року.

Підпунктом 3.3.7 розділу 3 «Порядку
призначення та здійснення страхових
виплат потерпілим (членам їх сімей),
затвердженого постановою Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
31.01.2002 року № 7 передбачено, що у разі
встановлення МСЄК стійкої втрати
професійної працездатності
потерпілому до 24.11.1992 року цей
потерпілий не має права на призначення
одноразової допомоги.

Виходячи з наведеного суд першої
інстанції правильно визначився, що
ОСОБА_2 не мала право на отримання
одноразової допомоги, а тому
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову. Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.
Підстав для скасування або зміни
рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.
ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,-

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 20 березня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Судді: