АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
19 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Печерського районного відділу
Головного управління в м. Києві
Державної міграційної служби України,
третя особа: служба у справах дітей
Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

у лютому 2013 року ОСОБА_1, яка діє в
інтересах доньки ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просила визнати
останніх такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
посилаючись на те, що відповідачі понад
шість місяців без поважних причин не
проживають у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 19.12.2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, суд
не взяв до уваги, що відповідачі ніколи
не проживали у спірній квартирі та
ОСОБА_7 за життя намагалася вирішити
питання про зняття їх з реєстрації у
цій кватирі, подавала про це заяви до КП
«Печерська брама». Укладення ОСОБА_7
договору на обслуговування також
свідчить про те, що відповідачі не
проживали у квартирі разом з нею. Суд не
звернув уваги на те, що квартира не
перебуває у приватній власності,
оскільки не приватизована. Також
вважає, що суд безпідставно відмовив у
допиті свідків.

Справа № 22-ц-796/4820/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Соколов О.М.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.У
судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
просив апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Інші сторони в судове засідання не
з`явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку. Печерський районний
відділ Головного управління в м. Києві
Державної міграційної служби України
подав заяву про розгляд справи у їх
відсутності. Інші особи причини неявки
не повідомили, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у їх відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
відповідача ОСОБА_3, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_6 з 03.05.2007 року зареєстрована у
двокімнатній кв. АДРЕСА_1.

Згідно довідки форми 3 у цій квартирі
зареєстровані також ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
неповнолітні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив, з того, що
позивач не надала належних та
допустимих доказів не проживання
відповідачів у спірній квартирі понад
шість місяців без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам та нормам
матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 цього Кодексу
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, проводиться в
судовому порядку.

Наймачем спірної була ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_4. За життя остання
не зверталася до відповідачів з
позовом про визнання їх такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням. Доводи апелянта про те, що
ОСОБА_7 зверталася з питання зняття з
реєстрації відповідачів до КП по
утриманню житлового господарства
«Печерська брама» спростовуються як
заявою від 26.03.2009 року (а.с. 34 т.1), так і
листом даного підприємства від 02.02.2010
року (а.с.6 т. 1), з яких вбачається, що
звернення стосувалося зменшення плати
за житлово - комунальні послуги, а не
зняття з реєстрації відповідачів у
спірній квартирі. Крім того, ОСОБА_3 був
зареєстрований у спірну квартиру у 2011
році, що свідчить про те, що ОСОБА_7 та
інші члени сім`ї надавали дозвіл на
вселення його у спірну квартиру.

Доводи апелянта про те, що судом не було
допитано свідків колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки апелянт чи
її мати ОСОБА_8, яка була законним
представником апелянта на час розгляду
справи у суді першої інстанції ( ОСОБА_6
виповнилося 18 років - ІНФОРМАЦІЯ_5) у
судове засідання при розгляді
апеляційної скарги не з`явилися,
клопотання про допит свідків не
заявили.

Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи у віці від
десяти до чотирнадцяти років є місце
проживання її батьків або одного з них,
з ким вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров`я тощо, в
якому вона проживає, якщо інше місце
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

У позовній заяві ОСОБА_1
зазначає, що її донька ОСОБА_6 проживає
у спірній квартирі з 03.05.2007 року, тобто з
11 років, проте доказів про існування
домовленості щодо місця проживання
неповнолітньої окремо від батьків не
надано, про дані обставини не
зазначено.

Укладення ОСОБА_7 договору на соціальне
обслуговування не свідчить про не
проживання відповідачів у спірній
квартирі без поважних причин більше
визначеного законом строку, а тому
доводи апеляційної скарги в цій
частині висновків суду не
спростовують.

Суд ухвалюючи рішення виходив з
наданих сторонами доказів у їх
сукупності, при цьому з урахуванням
запису у довідці ф. 3 про те, що спірна
квартира не приватизована та правильно
керувався вимогами ст. ст. 71,72 ЖК
України.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим і не може бути скасоване
з підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 19 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді