Єдиний унікальний номер 0523/9790/2012
Номер провадження 22-ц/775/1276/2014
Єдиний унікальний № 523/9790/12
Справа № 22ц-775/1276/14
Головуючий 1-й інстанції
Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді
Новосядлої В.М.,

суддів Баркова
В.М., Кішкіної І.В.,

при секретарі Козаку
І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку справу за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Уніком-Буд» на рішення Київського
районного суду м.Донецька від 02 грудня
2013 року у цивільній справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Уніком-Буд» до
ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Рішенням Київського районного суду
м.Донецька від 02 грудня 2013 року у
задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю
«Унікум-Буд» до ОСОБА_1 про стягнення
боргу відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився
позивач ТОВ «Уніком-Буд» та оскаржив
його в апеляційному порядку, в
апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що в рішенні суду
першої інстанції жодних посилань на
пояснення та на позицію позивача не
міститься, крім того, суд, пославшись на
те, що начебто у відносинах з ТОВ
«Уніком-Буд» ОСОБА_1 виступав як
представник ПП ОСОБА_2, але ніякими
доказами це не підтверджується. В той
час, як встановлено під час судового
процесу та не заперечується
відповідачем гроші від ТОВ
«Уніком-Буд» отримував особисто
відповідач, ТОВ «Уніком-Буд» ніколи не
мало ніяких домовленостей із ПП ОСОБА_2,
доказів того, що ОСОБА_1 працює чи
представляє ОСОБА_2 відповідачем не
надано. Крім того, у судовому рішенні
вказано, що відповідно до трудової
угоди від 01 червня 2008 року між ПП ОСОБА_2
та ОСОБА_1 останній взяв на себе
зобов'язання реалізувати столярні
вироби, але позивач ніяких столярних
виробів ані у ОСОБА_1, ані у ОСОБА_2 не
замовляв.

Представник позивача ТОВ «Уніком-Буд»
Карапетян А.Р., який діє на підставі
довіреності, в судовому засіданні
апеляційної інстанції підтримав
доводи апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явився, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4, який
діє на підставі довіреності, в судовому
засіданні апеляційної інстанції
просив апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
як вбачається з матеріалів справи, що 05
червня 2008 року ОСОБА_1 отримав від ТОВ
«Уніком-Буд» грошові кошти в розмірі
91000 грн. (а.с.10 т.1).

Згідно акту звірки розрахунків за
згодою сторін сума заборгованості
встановлена на рівні 76895 грн. (а.с.9 т.1).

З трудової угоди, укладеної 01 червня 2008
року між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_5 та ОСОБА_1, вбачається, що
останній взяв на себе зобов'язання
реалізувати столярні вироби (а.с.46 т.1),
крім того, трудова діяльність ОСОБА_1 з
ПП ОСОБА_5 підтверджується довідкою
державної податкової адміністрації
України від 01 липня 2008 року про трудові
відносини фізичної особи з платником
податків (а.с.47 т.1), при цьому з вказаної
довідки вбачається, що ПП ОСОБА_2
займався виготовленням столярних
виробів і роздрібної торгівлею, в тому
числі будівельними матеріалами.

Також судом першої інстанції, виходячи
з матеріалів справи, пояснень сторін та
показів свідчень встановлено, що
ОСОБА_1 домовлявся про реалізацію
матеріалів, мав право підписувати
документи з підприємствами, з якими ПП
ОСОБА_2 вів діяльність.

29 травня 2008 року ПП ОСОБА_2 укладено
усний договір на поставку
пиломатеріалів - бруса лагового і дощок
підлоги з ТОВ «Уніком-Буд» на суму 181000
грн. ОСОБА_1 передав ПП ОСОБА_5 грошові
кошти у сумі 181000 грн., отримані ним від
директора ТОВ «Уніком-Буд» ОСОБА_6, про
що ПП ОСОБА_2 видав квитанції до
прибуткового касового ордеру №1 від 05
червня 2008 року на суму 91000 грн. та №2 від
07 червня 2008 року на суму 90 000 грн. (а.с.48).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що,
оскільки договірні відносини, які
склались між сторонами випливають з
договору поставки, ОСОБА_1 здійснював
підприємницьку діяльність, тобто
ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у
справі, крім того, позивачем не
наведено причин і не надано суду
доказів у підтвердження того, що саме з
відповідача ОСОБА_1 повинно бути
стягнуто борг.

З вказаним висновком погоджується
апеляційний суд.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницький діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Виходячи з аналізу зазначених норм,
апеляційний суд вважає, суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що зобов'язання сторін
виникли з приводу поставки будівельних
матеріалів, а не з приводу повернення
грошових коштів у певний строк за
договором позики, а тому і зазначені
доводи апеляційної скарги позивача є
незаконними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 60 ЦРК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі наданих сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
доказів.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції під час розгляду
зазначеної справи відповідно до ч.4 ст.
10 ЦПК України сприяв всебічному та
повному з'ясуванню обставин справи
щодо уточнення позовних вимог та
наслідків вчинення або не вчинення
процесуальних дій, однак сторони,
розпорядившись своїми правами на
власний розсуд, відмовились від
надання суду інших доказів у
підтвердження своїх вимог, а тому суд
розглянув справу на підставі тих
доказів що містяться у справі, а саме
позов до фізичної особи ОСОБА_1 про
повернення грошових коштів у певний
строк, в той час як останній здійснював
свою діяльність, пов'язану з
підприємницькою діяльністю.

Таким чином, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені правовідносини,
що склалися між сторонами і їм надана
належна оцінка, в судовому рішенні
повно відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Доводи апеляційної про не
відповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, не
знайшли свого підтвердження та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
помилкового судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Уніком-Буд» відхилити.

Рішення Київського районного суду
м.Донецька від 02 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий

Судді