Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/3305/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.Б., Косигіної Л.М.

секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок злочину

за апеляційними скаргами
представників ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Богунського районного суду міста
Житомира від 25 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року позивач звернувся з
позовом до відповідачів, в якому просив
стягнути на його користь в солідарному
порядку 40 000,00 грн. на відшкодування
моральної шкоди завданої внаслідок
ушкодження здоров'я.

Рішенням Богунського районного суду
міста Житомира від 25 лютого 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 в солідарному порядку 30 000,00 грн.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
представники ОСОБА_6 посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просять скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Зазначають, що суд першої
інстанції безпідставно вважав
доведеною вину відповідачів у вчинені
злочину відносно ОСОБА_1 Крім того, на
думку апелянтів, позивачем не доведено
розмір моральної шкоди.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Судом встановлено, що 08.03.2006 року
близько 19 год. 15 хв. відповідачі,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, відпочиваючи у приміщенні
кафе «У папи Карло», що по вул. Перемоги,
55 в м. Житомирі, не бажаючи припинити
свої хуліганські дії, висловлюючи свою
зневагу до існуючих правил і норм
поведінки в суспільстві, грубо
порушуючи громадський порядок з
мотивів явної неповаги до суспільства,
що супроводжувалось особливою
зухвалістю, почали наносити численні
удари по голові та тулубу ОСОБА_1 та
заподіяли останньому як легкі тілесні
ушкодження без короткочасного розладу
здоров'я, так і тілесні ушкодження
середнього ступеню тяжкості, що
призвели до довготривалого розладу
здоров'я (а.с. 4-5).

По даному факту було порушено
кримінальну справу і постановою
Черняхівського районного суду
Житомирської області від 11.03.2011 р.
кримінальну справу відносно ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 за ст. 296 ч. 3 КК України
закрито у зв'язку із закінченням
строків давності та звільнено від
кримінальної відповідальності.

Пленум Верховного Суду України в п. 7
постанови від 18 грудня 2009 р. №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»
роз'яснив, що відповідно до частини
четвертої статті 61 ЦПК України при
розгляді справи про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок, що набрав законної
сили, або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення, цей
вирок або постанова обов'язкові для
суду лише з питань, чи мали місце ці дії
та чи вчинені вони цією особою. Тому
розглядаючи позов, який випливає із
кримінальної справи чи зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі обговорювати вину відповідача,
а може вирішити питання лише про розмір
відшкодування. Інші прийняті в рамках
кримінальної справи, чи справи про
адміністративне правопорушення
постанови оцінюються судом згідно з
положенням статті 212 ЦПК. На
підтвердження висновку суду щодо
розміру відшкодування збитків у
рішення, крім посилання на вирок у
кримінальній справі чи постанову про
адміністративне правопорушення,
необхідно також зазначити докази,
подані сторонами при розгляді
цивільної справи.

Виходячи із наведеного, судова колегія
приходить до висновку, що хоча
кримінальна справа відносно
відповідачів і закрита в зв'язку із
закінченням строків давності, але
відповідно до п. 4 ч.1 ст. 6 КК України
таке закриття не є реабілітуючою
обставиною, а їх вина доведена
матеріалами кримінальної справи.

В силу ч.4 ст.61 ЦПК України вирок суду,
який набрав законної сили, звільняє від
доказування лише з питань чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої в наслідок порушення її
прав, а згідно ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків
встановлених частиною другою цієї
статті.

За змістом ст. 1190 ЦК України особи,
спільними діями або бездіяльністю яких
було завдано шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим.

Стягуючи на користь позивача 30 000,00 грн.
на відшкодування спричиненої
моральної шкоди, суд першої інстанції
правильно врахував тяжкість тілесних
ушкоджень ОСОБА_1 та тривалість
лікування. З матеріалів справи
вбачається, що у ОСОБА_1 було виявлено:
два садна по тильній поверхні в ділянці
проксимальних міжфалангових суглобів
2, 3 пальців лівої кисті, синці на задній
поверхні обох ліктьових суглобів, 2
синці на лівій сідниці, синці по задніх
поверхнях в ділянці обох колінних,
синці по передній поверхнях в ділянці
обох колінних суглобів, які є легкими
тілесними ушкодженнями без
короткочасного розладу здоров'я, а
також закриту черепно-лицеву травму у
вигляді синців та садна в ділянці
лівого лобного горба, синця та садна в
ділянці спинки носа, перелому кісток
спинки носа та забою головного мозку,
яка відноситься до категорії тілесних
ушкоджень середнього ступеню тяжкості,
як така що не є небезпечною для життя,
але призвела до довготривалого розладу
здоров'я (акт № 635 судово-медичного
освідування від 09.03.2006 року та висновок
експерта № 671 від 19.05.2006 року). Внаслідок
отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1
знаходився на стаціонарному лікуванні
з 09.03.2006 року по 24.03.2006 року, а також
проходив амбулаторне лікування з 25.03.2006
року по 03.04.2006 року. Тілесні ушкодження
з короткочасним розладом здоров'я
отримала і дружина позивача ОСОБА_7

Крім того, визначаючи розмір
морального відшкодування, суд першої
інстанції правильно взяв до уваги
тривалий час розгляду кримінальної
справи, протягом якого відповідачі не
вчиняли жодних дій на відшкодування
спричиненої шкоди позивачу та його
родині, а також те, що злочин вчинено у
присутності малолітньої дитини
відносно її батьків.

При вирішенні питання щодо
відшкодування моральної шкоди, з
урахуванням обставин справи,
характеру, обсягу та глибини душевних
страждань, їх негативного наслідку,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції і
вважає розмір відшкодування моральної
шкоди у сумі 30 000,00 грн. достатнім для
відновлення немайнових втрат позивача,
що відповідає положенню п.п. 8,9
постанови Пленуму Верхового Суду
України №4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Таким чином, доводи апеляційних скарг
не спростовують висновки суду та не
впливають на правильність прийнятого
рішення, оскільки суду не було надано
інших доказів, на які апелянти
посилаються на підтвердження обставин,
крім тих, на які суд послався в своєму
рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представників
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богунського районного суду
міста Житомира від 25 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді