Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Кеміня М.П.,

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 24 вересня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу та поділ майна
подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу та поділ майна
подружжя.

Позов обґрунтовувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 вона уклала з відповідачем
шлюб під час якого народилася донька
ОСОБА_4.

На даний момент їхній шлюб носить суто
формальний характер, а тому просила
його розірвати, а дитину залишити на її
виховання.

За час перебування у шлюбі ними набуто
таке майно: житловий будинок, що
розташований за адресою АДРЕСА_1;
автомобіль марки Volkswagen Passat B4; трактор;
чотири коні породи «шотландські поні».

Оскільки відповідач пішов з сім'ї і
нічим не допомагає, то весь тягар
утримання будинку, попереднього
власника, який наразі проживає в ньому,
а також неповнолітньої доньки ляг на
неї.

Посилаючись на ст. 70 СК України вважає,
що в даному випадку суд може відступити
від засади рівності часток подружжя та
збільшити її частку, оскільки з нею
проживає дитина.

Враховуючи вищенаведене просила суд
поділити спільне майно виділивши їй: 2/3
частини житлового будинку та земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1; автомобіль
марки Volkswagen Passat B4; двох коней
«шотландські поні». Відповідачеві
виділити: 1/3 частини житлового будинку
та земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1; двох коней «шотландські поні»;
трактор.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 24.09.2013 року позов задоволено
частково. Шлю зареєстрований між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - розірвано. Дитину
ОСОБА_5 залишено на вихованні матері. В
задоволенні решти вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про задоволення позову.
Зокрема зазначає, що рішення суду в
частині відмови в поділі спільного
майна подружжя є незаконним.
Правовстановлюючі документи на
трактор автомобіль та коней у неї
відсутні так як їх забрав відповідач.
Факт наявності трактора
підтверджується показами сусідів.
Підтвердженням наявності чотирьох
коней є також заяви сусідів та стаття з
газети «Новини Закарпаття». Щодо
належності житлового будинку та
земельної ділянки , то наявний договір
купівлі-продажу від 2009 року. Дитина
знаходиться на її утриманні, а
відповідач сплачує лише 500 грн.
аліментів. Вважає, що наявність
спільного майна доведено належними
доказами, а тому враховуючи інтереси
дитини її позовна вимога щодо поділу
майна підлягає задоволенню.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторони,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що
вона підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Оскільки рішення суду першої інстанції
фактично оскаржується лише в частині
відмови в задоволенні позовної вимоги
про поділ майна подружжя, то колегія
суддів, згідно приписів ст. 303 ЦПК
України, перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в цій частині.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб (а.с.4).

Згідно ч.2 ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Відмовляючи в задоволенні позовної
вимоги щодо поділу майна подружжя суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не надано будь-яких доказів
наявності спірного майна та його
вартості.

Однак з даним висновком суду першої
інстанції не може погодитись колегія
суддів виходячи з наступного.

ОСОБА_3 купив у ОСОБА_6 домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку
за даною адресою (а.с.6,35).

Крім того, як слідує з довідки Центру
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів з обслуговування м. Ужгород,
Ужгородського, Перечинського та
Великоберезнянського районів УДАІ
УМВС України в Закарпатській області
за №8/р-205Д від 29.11.2013 року за ОСОБА_2
зареєстрований автомобіль марки
Фольксваген-Пассат, 1989 року випуску, д/н
НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2.

Таким чином даний будинок та
автомобіль є спільною сумісною
власністю подружжя, яка може бути
поділена між подружжям.

Що стосується інших об'єктів вказаних
позивачкою, а саме чотирьох коней
«шотландські поні» та трактора, то
дійсно факт належності даних об'єктів
до спільного майна подружжя є
недоведений належними та допустимими
доказами.

При цьому відповідні заяви сусідів та
стаття з газети не є такими доказами,
оскільки відповідно до п.п.3, 5 Постанови
КМ України від 8 липня 2009 р. № 694
трактор підлягає обов'язковій
реєстрації інспекцією сільського
господарства області з видачею
відповідного свідоцтва. Також
відповідно до п.п.1.2-1.5, 2.1 Положення про
ідентифікацію та реєстрацію коней, яке
затверджене Наказом Міністерства
аграрної політики України від 31.12.2004 р.
№ 496 з метою підтвердження права
власності кінь підлягає обов'язковій
реєстрації з видачею відповідного
паспорту. Матеріали справи не містять
відповідних свідоцтва та паспорта, а
також жодних доказів щодо реєстрації
трактора та коней.

За таких обставин колегія суддів
виходить з того, що по даній справі
належними та допустимими доказами
встановлена належність до спільного
сумісного майна подружжя лише
домоволодіння, земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1 та автомобіль марки
марки Фольксваген-Пассат , і саме це
майно підлягає поділу між сторонами.

При цьому в позовній заяві позивачка
вказує на наявність підстав для
відступлення від рівності часток.

З даного приводу колегія суддів
констатує наступне.

Згідно ч.ч.2, 3 ст. 70 СК України при
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Однак, в даному випадку, як стверджує
позивачка, ОСОБА_3 сплачує аліменти на
утримання доньки у розмірі 500 грн. і
такий розмір на думку колегії суддів не
є недостатнім. Також матеріали справи
не містять жодних доказів, які б
підтверджували наявність обставин
зазначених в ч.2 ст. 70 СК України. За
таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що відсутні
підстави для відступлення від засади
рівності часток, у зв'язку з чим,
відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, слід
виходити з того, що частки подружжя є
рівними.

Відповідно до п.25 роз»яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України №11
від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на
шлюб,розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» вирішуючи питання про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№117/05-14 поділ вищевказаного
домоволодіння та земельної ділянки
відповідно до часток співвласників по
1/2 частині або в частках близьких до
ідеальних є технічно неможливим
(а.с.108-134). Що стосується автомобіля, то
дана річ є неподільною в будь-якому
разі.

За таких обставин, оскільки відсутня
реальна можливість поділити
відповідне домоволодіння та
автомобіль і жодна із сторін не давала
своєї згоди на отримання грошової
компенсації, то колегія суддів
приходить до висновку, що слід
визначити ідеальні частки подружжя в
даному майні, що не позбавляє жодну із
сторін звернутися до суду із позовом в
порядку ст. 365 ЦК України.

Зазначеного суд першої інстанції не
враховував, допустив неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для справи, у зв'язку з чим
дійшов помилкового висновку щодо
недоведеності позовної вимоги про
поділ майна подружжя.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині вирішення позовної
вимоги щодо поділу майна подружжя,
відповідно до п. 1 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підлягає скасування з ухваленням в цій
частині нового рішення про часткове
задоволення даної позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 60, 70, 71 СК України,
ст.ст. 10, 60, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 24 вересня 2013 року в частині
відмови в задоволенні позовної вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким дану позовну
вимогу - задовольнити частково.

Визначити ідеальні частки ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в: домоволодінні, земельній
ділянці, що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1 та у автомобілі марки
Фольксваген-Пассат, 1989 року випуску, д/н
НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 у розмірі по ?
частини кожному.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, після чого
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Суддя-доповідач

Судді