Провадження №2/761/329/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Ляпкало Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання договору
довічного утримання,

в с т а н о в и в:

в червні 2013 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про розірвання договору довічного
утримання, укладеного 19.10.2010 р. між нею
та ОСОБА_2, посвідченого державним
нотаріусом П'ятої Київської державної
нотаріальної контори Войстрік О.В. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що відповідно
до п.1 договору довічного утримання
ОСОБА_2 зобов'язувалась довічно
повністю її утримувати, а саме:
забезпечувати щомісячно грошовими
ресурсами в розмірі 800,00 грн., щомісячно
сплачувати комунальні послуги за
квартиру. Відповідно до п.8 Договору
довічного утримання було погоджено, що
грошові кошти виплачуються до 10 числа
кожного місяця поштовим переказом на
адресу позивачки або готівкою на руки
під розписку, або на особистий рахунок
відкритий у філії ощадбанку. Позивачка
свої зобов'язання за договором
виконала належним чином, а
відповідачка з моменту укладення
договору систематично порушує умови
договору довічного утримання, які
виражаються в неналежному виконанні
грошових зобов'язань та порушенні
строків виконання зобов'язань. Просила
розірвати договір довічного утримання.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю та просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
у судовому засіданні позовні вимоги не
визнали та зазначили, що вимоги є
надуманими та необґрунтованими.
Позивачка виявила бажання самостійно
сплачувати комунальні послуги, які на
момент укладення договору становили 300
грн., про що записано в паспорті до
договору. Позивачка не зверталась до
відповідачки з вимогою про підвищення
розміру платежів за комунальні
послуги, а тому не може стверджувати, що
відповідачка не в повній мірі сплачує
грошові кошти та порушує умови
договору. Вважають, що відповідачка
виконує належно умови договору, а тому
не вбачають підстав для розірвання
договору. Просили у позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, відповідачку та її
представника, дослідивши матеріали
справи, встановив наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи обставини у справі, судом
встановлено що 19.10.2010 р. між позивачкою
ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був
укладений договір довічного утримання,
посвідчений державним нотаріусом
П'ятої Київської державної
нотаріальної контори Войстрік О.В.(а.с.
6-7).

Згідно зі ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього
Кодексу, сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач),
передає у власність другій стороні
(набувачеві) у власність житловий
будинок, квартиру або їх частину, інше
нерухоме майно або рухоме майно, яке
має значну цінність, взамін чого
набувач майна зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Частиною 1 ст.ст. 749, 751 ЦК України,
передбачено, що у договорі довічного
утримання (догляду) можуть бути
визначені всі види матеріального
забезпечення, а також усі види догляду
(опікування), якими набувач має
забезпечувати відчужувача.
Матеріальне забезпечення, яке
щомісячно має надаватися відчужувачу,
підлягає грошовій оцінці. Така оцінка
підлягає індексації у порядку,
встановленому законом.

Як вбачається з п. 1 договору позивачка
ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2
належну їй на праві приватної
власності двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, а остання зобов'язувалась
довічно утримувати ОСОБА_1 на умовах
договору.

Пунктом 7 договору довічного утримання
визначені обов'язки набувача -
відповідачки ОСОБА_2, а саме:
забезпечення відчужувача грошовими
ресурсами для задоволення потреб та
створення умов для нормальної
життєдіяльності, на які відчужував
самостійно буде забезпечувати себе
харчуванням, одягом, лікарськими
засобами, необхідними послугами та
всім необхідним для повноцінного
життя, грошова оцінка яких складає за
згодою сторін 800 (вісімсот) гривень, яка
здійснюється шляхом банківського або
поштового переказу, або готівкою під
розписку щомісяця, не пізніше 10 числа
поточного місяця; щомісячно сплачувати
комунальні послуги за квартиру, до яких
належать послуги по утримання будинку,
плата за газ, теплопостачання,
водопостачання, електроенергію в
обсязі 150 кВт/год, абонентська плата за
телефон, послуги соціального пакету
кабельного телебачення та оплата
домофону.

Отже з зазначеного вище вбачається, що
сторони визначили всі види
матеріального забезпечення, а також
усі види догляду (опікування), якими
набувач має забезпечувати відчужувача.

Підтвердження погодження умов
договору довічного утримання, є
підписання позивачкою паспорту до
договору, в якому відповідно до п. 2
визначено розмір щомісячного платежу
по утриманні в сумі 800 грн. та розмір
комунальних платежів за квартиру в
сумі 300 грн. (а.с. 127).

Позивачка звернулася до суду з
вимогами про розірвання зазначеного
вище договору довічного утримання,
посилаючись на те, що набувач неналежно
виконує грошові зобов'язань та порушує
строки виконання зобов'язань за
договором довічного утримання. При
цьому, набувач - відповідач ОСОБА_2
проти розірвання договору заперечує,
мотивуючи тим, що зобов'язання виконує
належним чином та здійснює всі дії по
утриманню відчужувача квартири,
визначені договором.

Згідно ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду, зокрема,
на вимогу відчужувача або третьої
сторони, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежного від його вини.

Пунктом 13 Договору довічного утримання
передбачено, що договір може бути
розірваний за згодою сторін, а у
випадку невиконання його істотних умов
і відмови від добровільного розірвання
однією із сторін - у судовому порядку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере
до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як на підставу позову, позивачка
посилається на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором,
а саме: допущено порушення зобов'язань
в лютому 2013 року (перераховано 1100,00 грн.,
при необхідних 1186,36 грн.), в березні
(перераховано 1100,00 грн. при необхідних
1167,26 грн.), в квітні (перераховано 1100,00
грн. при необхідних 1180,64 грн.), та в
травні (перераховано 1100,00 грн., при
необхідних 1165,99 грн.)

Разом з тим, з досліджених в судовому
засіданні квитанцій (а.с.9-37, 155-160) та
виписок по рахунку (а.с.38) в період з
лютого по травень 2013 року вбачається,
що позивачці грошові кошти за оплату
комунальних платежів перераховуються
відповідачкою по квитанції в розмірі 300
грн., як передбачено умовами договору
довічного утримання та паспортом до
нього, та грошові кошти на утримання
позивачки в розмірі 800 грн., що в
загальному кожного місяця становить 1100
грн.

Отже, посилання позивача на неналежне
виконання відповідачкою умов договору,
на думку суду є надуманим та
необгрунтованим.

Судом встановлено, що позивачка
самостійно сплачує житлово-комунальні
послуги відповідно до одержаних
квитанцій (а.с.9-37), квитанцій
відповідачці не предявляла.

У судовому засіданні не заперечувалось
стороною позивача ті обставини, що
оплату за житлово-комунальні послуги
по квитанціях здійснює особисто
позивачка, а не відповідачка.

Крім цього, у п.7 договору про довічне
утримання узгоджено сторонами, що у
випадку отримання коштів за оплату
комунальних послуг саме Відчужувач
самостійно несе відповідальність за
сплату комунальних послуг у розмірі
отриманих коштів.

Суд не приймає до уваги посилання
представника позивача про те, що
відповідачка в період з лютого по
травень 2013 року не доплачує грошові
кошти за комунальними платежами,
оскільки такі сплачуються
відповідачкою у тому розмірі, який
визначений умовами договору.

Як встановлено у судовому засіданні
позивачка не зверталась до
відповідачки про збільшення розміру
коштів за оплату комунальних платежів.

Крім того, згідно п.8 Договору довічного
утримання, сума грошового утримання
підлягає індексації в порядку,
встановленому чинним законодавством, а
не проведенні індексації у випадку,
якщо це буде заявлено Відчужувачем, не
вважатиметься істотним порушенням
умов Договору.

Судом установлено, що позивачкою за
весь період виконання Договору ні в
усній, ні в письмовій формі жодним
чином не було заявлено ОСОБА_2 про
проведення індексації щомісячного
грошового утримання та збільшення
коштів на оплату комунальних послуг.

також, у судовому засіданні
встановлено, що несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання, а саме
прострочення платежу за жовтень 2012
року відбулось з вини установи банку,
яка здійснила перерахунок коштів за
жовтень 2012 року лише в листопаді 2012
року, а не з вини відповідачки.

Представник позивачки не заперечував
щодо даних обставин у судовому
засіданні та просив не враховувати їх
при постановленні рішення.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, враховуючи те,
що обставини, на які посилається
позивач ОСОБА_1 у свої вимогах, як на
підставу для задоволення заявленого
нею позову, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
суд прийшов до висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 744, 755, 756 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88,
212, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: