Справа № 526/274/14-ц
Провадження № 2/526/299/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року Гадяцький районний суд
Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

при секретарі Павленко
Т.І.

з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Гадяч цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
усунення перешкод у здійсненні права
користування житловим приміщенням та
виселення ОСОБА_5 без надання іншого
житлового приміщення, -

в с т а н о в и в:

у лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
усунення перешкод у здійснення права
користування жилим приміщенням та
виселення, вказуючи, що з 31 липня 2004
року по 26 лютого 2013 року він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. Під час
перебування у шлюбі вони придбали
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Квартира після розірвання шлюбу не
розділена в натурі. Після розірвання
шлюбу ОСОБА_4 скориставшись тимчасовою
відсутністю позивача та без його згоди
допустила проживати в квартирі свого
співмешканця ОСОБА_5, який вселився в
квартиру і перешкоджає йому проживати
в помешканні, тому позивач змушений
проживати в своєї матері. В
добровільному порядку колишня дружина
ухиляється усунути перешкоди в
здійсненні користування квартирою,
тому просить усунути перешкоди в
здійснення його права користування
квартири АДРЕСА_1 , шляхом виселення
ОСОБА_5 без надання іншого житлового
приміщення

Ухвалою суду від 28 травня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5
в частині усунення перешкод у
здійснення права користування жилим
приміщенням залишено без розгляду за
клопотанням позивача та його адвоката.

ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив
суду, що під час шлюбу з ОСОБА_4 ними
була придбана однокімнатна квартира, в
якій після розлучення стала проживати
відповідачка, яка змінила замок через
що він не може користуватися житлом.
Також йому стало відомо, що в даній
квартирі став проживати ОСОБА_5 на що
він як власник квартири дозволу не
давав, тому просив виселити його зі
спірного приміщення.

ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила
суду, що під час шлюбу з позивачем вони
придбали однокімнатну квартиру, в якій
вона проживає з дочкою на даний час. З
ОСОБА_5 вона зареєструвала шлюб і з її
згоди він інколи незначний час
проживає в квартирі, оскільки має на
утриманні пристарілу матір в с. Бакути,
яка потребує стороннього догляду.

ОСОБА_5 пояснив суду, що він
зареєстрований та проживає разом з
матір'ю в с. Бакути, так як остання
потребує стороннього догляду. З ОСОБА_4
вони зареєстрували шлюб і з її згоди
він періодично проживає в квартирі, як
член її сім'ї.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі з 31
липня 2004 року по 26 лютого 2013 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 1
грудня 2004 року ОСОБА_3 купив у
власність однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

10 січня 2014 року в відділі ДРАЦС РС
Гадяцького РУЮ ОСОБА_4 зареєструвала
шлюб з ОСОБА_5

Згідно акту обстеження житлового
приміщення (квартири) від 7 травня 2014
року при обстеженні комісією
приміщення квартири АДРЕСА_1 не
виявлено особистих речей, які б
належали ОСОБА_5.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле

приміщення або проживають у будинках,
що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене
іпотекою відповідного жилого
приміщення. Постійне жиле приміщення,
що надається особі, яку виселяють,
повинно бути зазначено в рішенні суду.

Стаття 116 ЖК України передбачає, що якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або

використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших

заінтересованих осіб провадиться
без надання іншого жилого
приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без
надання іншого жилого приміщення за
неможливістю спільного проживання,
може бути зобов'язано судом замість
виселення провести обмін займаного
приміщення на інше жиле приміщення,
вказане заінтересованою в обміні
стороною.

Осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Таким чином, законом визначено
вичерпний перелік випадків, коли особа
може бути виселена з житлового
приміщення без надання іншого житла.

Судом не встановлено і в матеріалах
справи відсутні докази, що ОСОБА_5 псує
або руйнує квартиру, використовує її не
за призначенням та не встановлено
факту неможливості сумісного
проживання.

Ст. 156 цього Кодексу передбачено, що
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку
(квартири), якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї.

В судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_5 користується спірною
квартирою зі згоди ОСОБА_4, також
встановлено, що ОСОБА_3 згоди на
вселення ОСОБА_5 не давав.

Згідно ч.1 ст. 60 Сімейного Кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Ч.1 ст. 61 цього Кодексу передбачено, що
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Таким чином не заслуговує на увагу суду
позиція сторони позивача з приводу
того, що ОСОБА_3 є одноособовим
власником квартири і без рішення суду
про визнання квартири спільною
сумісною власністю ОСОБА_4 не являється
співвласником, так як право спільної
сумісної власності випливає
безпосередньо з закону.

Оскільки квартира не розділена в
натурі та не визначено порядок
користування квартирою, спірне житло
залишається в спільному користуванні
співвласників: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Оскільки ОСОБА_5 періодично проживає в
спірному помешканні зі згоди ОСОБА_4 як
член її сім'ї, що відповідає нормам
закону, підстав для його виселення суд
не вбачає, тому в задоволенні позову
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 109, 116, 156 ЖК України,
ст.ст.60, 61 СК України, ст. 10, 60, 212, 213, 214, 223,
224 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

- позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5
про виселення ОСОБА_5 без надання
іншого житлового приміщення залишити
без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Гадяцький районний суд протягом 10 днів
з дня проголошення рішення.

Головуюча: підпис

Копія:вірно

Суддя Гадяцького

районного суду
Л. В. Максименко