ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/3501/14-ц
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача
ОСОБА_1;

представника позивача
ОСОБА_2;

відповідача
ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання права власності в порядку
поділу майна

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
(далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3) про
визнання права власності в порядку
поділу майна.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що з 24 січня 1996 року
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі. Від даного шлюбу вони мають
неповнолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки сторони не
дійшли згоди стосовно користування та
розпорядження набутим під час шлюбу
майном, позивач звернулася з вимогою
про його поділ у судовому порядку.
Також позивач зазначає, що відповідач
постійно перешкоджає їй у користуванні
квартирою, не працює, а вона
матеріально забезпечує сина, у зв'язку
з чим просить суд відступити від засад
рівності часток подружжя при поділі
майна та виділити їй 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1, а відповідачу - 1/3 її
частини.

Ухвалою суду від 13 березня 2014 року
відкрито провадження у даній справі та
призначено її до розгляду у судовому
засіданні.

У відбувшихся судових засіданнях
позивач та її представник підтримали
позовні вимоги, вважали їх
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідач проти задоволення вимог
заперечив, вважав їх необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Суд, вислухавши у відбувшихся судових
засіданнях пояснення сторін та
представника позивача, повно, всебічно
та об'єктивно дослідивши матеріали
справи, вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом 24 січня 1996 року між
позивачем та відповідачем укладено
шлюб, який був зареєстрований Відділом
реєстрації актів громадянського стану
Харківського району м. Києва, актовий
запис №38. Від даного шлюбу мають
неповнолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про його народження серії
НОМЕР_3

Судом також встановлено, що відповідно
до договору купівлі-продажу квартири
від 16 вересня 1998 року, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
під час перебування у шлюбі сторонами
придбано майно двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, власником якої є відповідач,
що не заперечувалось ними під час
судового розгляду.

За змістом ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

У відповідності зі ст. 60 Сімейного
кодексу України (далі по тексту - СК
України) майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один із них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено,
що об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 Цивільного
кодексу України (далі по тексту - ЦК
України) майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом. За
рішенням суду частка співвласника може
бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Позивач просить суд при поділі спірної
квартири відступити від засад рівності
часток подружжя, посилаючись на те, що
вона оплачує навчання сина у
Київському радіо механічному коледжі
НАУ та матеріально його забезпечує,
вважає що дана обставина має істотне
значення при поділі майна. Також вказує
на те, що відповідач - її чоловік
знаходиться на її утриманні, що також є
підставою для відступлення від засад
рівності часток подружжя.

Однак, відповідно до вимог частини 2 ст.
70 СК України при вирішенні спору про
поділ майна, суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. А за змістом ч. 3 цієї статті за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Крім того, у п. 30 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» (далі по
тексту - постанова Верховного Суду
України), роз'яснено, що при вирішенні
спору про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.
70 СК України в окремих випадках може
відступити від засади рівності часток
подружжя, враховуючи обставини, що
мають істотне значення для справи, а
також інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дітей (за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування). Під
обставинами, що мають істотне значення
для справи, потрібно розуміти не тільки
випадки, коли один із подружжя не дбав
про матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї, але і випадки коли один із
подружжя не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК України).

Тобто, законом передбачено, що
відступлення від засад рівності часток
подружжя при поділі майна можливе
тільки у виключних випадках, а
посилання позивача на вищевказані
обставини такими не є, оскільки з
матеріалів не вбачається обставин, що
мають істотне значення, котрі є
підставою для відступлення від засади
рівності часток подружжя. Зокрема,
відсутні докази про те, що один із них
не дбав про матеріальне забезпечення
сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив
спільне майно, витрачав його на шкоду
інтересам сім'ї, тощо.

Пунктом 22 зазначеної вище постанови
Пленуму Верховного Суду України
встановлено, що поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372
ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено,
що у разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

Таким чином, враховуючи, що набута
сторонами в період шлюбу та ведення
спільного господарства квартира
АДРЕСА_1 є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, доказів про
наявність підстав для відступлення від
засад рівності часток подружжя
позивачем не надано, суд дійшов
висновку про її поділ між сторонами
виходячи з правил рівності часток
подружжя в спільному майні, визнавши за
позивачем і відповідачем право
власності, за кожним, на 1/2 частину
вказаної квартири.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд
присуджує з відповідача на користь
позивача судові витрати пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 372 Цивільного кодексу України, ст. 22
Кодексу про шлюб та сім'ю України, стст.
60, 61, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України,
стст. 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1;
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) право власності на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 55,1
кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1;
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) право власності на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 55,1
кв.м.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1;
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1;
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) витрати по сплаті судового
збору в сумі 1 500 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.