Справа № 357/1656/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Федисько К. П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Біла Церква цивільну
справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_1, Реєстраційної служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції Київської області
про надання права щодо отримання акту
на право власності на земельну ділянку,
-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
вказаним позовом посилаючись на те, що
20.06.2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № KIA3GK00830002, згідно
якого відповідачу були надані кредитні
кошти у розмірі 117 250, 00 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 10,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення
20.06.2022року. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1
21.06.2007року було укладено договір
іпотеки, згідно якого в іпотеку було
надано нерухоме майно у вигляді
житлового будинку з господарськими
спорудами, та земельна ділянка. На
даний час відповідачем порушені умови
договору, а тому позивач має намір за
рахунок предмета іпотеки задовольнити
забезпечені нею вимоги за основним
зобов'язанням, але так як право
власності на земельну ділянку
іпотекодавець набуває з моменту
отримання державного акту, який вона
так і не отримала - позивач просить суд
визнати за ПАТ КБ «Приватбанк» право
на отримання Державного акту на право
власності на земельну ділянку
загальною площею 0,0812га, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язати
Реєстраційну службу Білоцерківського
МУЮ Київської області видати позивачу
на ім'я ОСОБА_1 свідоцтво про право
власності на земельну ділянку
розміром 0, 0703 в АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судовому засіданні
позов не визнала.

Заслухавши пояснення сторін по
даній справі, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає до задоволення.

Встановленим є те, що 30.04.2009 року
рішенням загальних зборів акціонерів
було змінено найменування позивача ЗАТ
КБ "Приватбанк" на Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк».

В судовому засіданні встановлено,
що 20.06.2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк»
та відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № KIA3GK00830002, згідно
якого відповідачу були надані кредитні
кошти у розмірі 117 250, 00 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 10,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення
20.06.2022року. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1
21.06.2007року було укладено договір
іпотеки, згідно якого в іпотеку було
надано нерухоме майно, а саме: житловий
будинок з господарськими будівлями
загальною площею 67,40 кв.м., який
розташований за адресою АДРЕСА_1,.

Право власності ОСОБА_1 на житловий
будинок з надвірними будівлями та
земельну ділянку підтверджується
договором купівлі-продажу , укладеним
19.06.2007року між нею та ОСОБА_2,
посвідченим Державним нотаріусом
другої Білоцерківської міської
державної нотаріальної контори,
зареєстрованим в реєстрі нотаріальних
дій № 1-3003.

Відповідно до Договору Іпотеки,
укладеного між ОСОБА_1 та позивачем в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором було передано саме
житловий будинок з господарськими та
побутовими будівлями, а не земельну
ділянку. Так, відповідно до п.35.3
Іпотечного договору зазначено, що у
відповідності до Закону України «Про
іпотеку» іпотека за цим договором
поширюється і на земельну ділянку, на
якій розташоване майно. Іпотекодавець
зобов'язується після отримання
державного акту на право власності на
землю укласти з іпотекодержателем
Додаткову Угоду про обтяження
земельної ділянки іпотекою.

Судом встановлено, що в період з
21.06.2007 року і на даний час між
позивачем та ОСОБА_1 не було укладено
Додаткової угоди стосовно обтяження
земельної ділянки іпотекою.

Встановленим є те, що відповідач
ОСОБА_1 на час розгляду справи судом, не
зареєструвала своє право власності на
земельну ділянку, не подала позивачу
оригінали документів, що посвідчують
таку реєстрацію, а отже, як зазначає
представник позивача, існують
перешкоди у позивача, як
іпотекодержателя, щодо здійснення
свого права на забезпечення вимог за
рахунок предмета іпотеки, тобто
існують перешкоди щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки - будинок
та земельну ділянку на якій
знаходиться цей будинок.

Відповідач ОСОБА_1 невизнаючи
позов, суду пояснила, що нею в іпотеку
було передано житловий будинок.
Відповідач три роки належно виконувала
умови кредитного договору, погашала
заборгованість та відсотки, але в її
житті сталася трагічна ситуація,
ОСОБА_1 стала інвалідом, втратила
заробіток і пропонувала позивачу
повертати заборгованість за кредитним
договором з пенсійного забезпечення,
що не влаштувало позивача. На даний час
ОСОБА_1 не має ні часу, ні коштів
дооформити своє право власності на
земельну ділянку, а позовні вимоги є
примушуванням до дії, земельну ділянку
не було передано в іпотеку.

При вирішенні даної справи суд
виходив з наступного.

Згідно ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами. А
відповідно ч.1ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони
можуть укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони в договорі не
можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 373 ЦК України
право власності на землю гарантується
Конституцією України. Право власності
на землю (земельну ділянку) набувається
і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України,
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Отже, положеннями Земельного
Кодексу України прямо передбачено, що
право власності на земельну ділянку
виникає після державної реєстрації.
Згідно згаданого вище Договору
іпотеки, ОСОБА_1 не передала в іпотеку
майнові права на земельну ділянку, а
лише, договором передбачено
зобов'язання іпотекодавця укласти з
іпотекодержателем після отримання
державного акту на земельну ділянку,
Додаткової угоди відповідно до якої
земельна ділянка стане предметом
іпотеки. Крім того, суд звертає увагу,
що позивач не вимагає від відповідача
виконання її обов'язку у відповідності
до Договору, а просить суд захистити
право і інтерес банку способом
визнання за ним права на отримання на
ім'я іншої особи акту на право
власності, що є безпідставним та не
аргументованим.

Відповідно до ч.2 ст. 14 ЦК України
особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Так, цивільний обов'язок - це
адресована зобов'язаній особі вимога
певної поведінки, що відповідає умовам
договору, закону або іншим нормам
цивільного права. Обов'язок може
полягати у вимозі до зобов'язаної особи
вчинити певну дію. Невиконання цих дій
тягне застосування санкцій,
передбачених законом або договором.
Але, не є санкцією, що передбачена
зазначеним вище іпотечним договором чи
законом - зобов'язання фізичної особи
оформити державний акт на право
власності на земельну ділянку.
Виконання цивільних обов'язків
забезпечується засобами заохочення та
відповідальністю, які встановлені
договором або актом цивільного
законодавства (ст. 14 ЦК України).

Отже, з огляду на вищевикладене,
даючи оцінку зібраним доказам у справі,
суд дійшов висновку, що заявлені
позивачем вимоги щодо визнання за ним
права на отримання на ім'я ОСОБА_1
державного акту на право власності на
земельну ділянку - не підлягають до
задоволення. Та похідним є і відмова у
позовних вимогах до Реєстраційної
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
Київської області щодо зобов'язання
видати свідоцтво про право власності
на земельну ділянку.

Враховуючи наведене та
керуючись ст.ст. 6,14,526,628,629 ЦК України,
ст.ст. 125,126 ЗК України, ст.ст. 10,59,60,88, 212-215,
296 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1, Реєстраційної
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
Київської області про надання права
щодо отримання акту на право власності
на земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Суддя О. Я. Ярмола