АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/7141/2014
інстанції: Маринченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно-страхова компанія" до ОСОБА_1,
третя особа: ОСОБА_2, про визнання
недійсним договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АС/5228121 від 19
червня 2013 року, за апеляційною скаргою
приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно-страхова
компанія" на рішення Оболонського
районного суду міста Києва від 8 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року приватне акціонерне
товариство "Українська
охоронно-страхова компанія" (далі - АТ
"Українська охоронно-страхова
компанія") звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
відповідач ОСОБА_1 25 червня 2013 року
подала заяву-повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, яка може
бути підставою для здійснення
страхового відшкодування. Згідно
поданої заяви 19 червня 2013 року о 15 год. 05
хв., по вул. Гетьмана, 30 у м. Києві
відбулася дорожньо-транспортна
пригода за участю забезпеченого
автомобіля марки "Lexus", державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_1, та автомобіля марки
"КІА", державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, що
призвело до механічних пошкоджень
транспортних засобів. Цивільно-правову
відповідальність власника
забезпеченого транспортного засобу
ОСОБА_1 було застраховано у АТ
"Українська охоронно-страхова
компанія" згідно договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/5228121 від 19 червня 2013 року.
В обґрунтування позову зазначали, що в
ході страхового розслідування було
з'ясовано, що вказаний договір було
укладено безпосередньо в день, коли
сталася дорожньо-транспортна пригода,
а саме: 19 червня 2013 року у період з 15 до 16
год. по вул. Зодчих у м. Києві між
страховим агентом ОСОБА_2 та
невстановленою особою, яка діяла від
імені ОСОБА_1, та на підставі
документів, наданих цією особою. Крім
того, вказували, що невстановлена особа
просила вказати у полісі початок
строку його дії з 00 год. 00 хв. 19 червня 2013
року.

Посилаючись на те, що договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/5228121 від 19 червня 2013 року
був укладений після настання
страхового випадку та підписаний не
страхувальником ОСОБА_1, а
невстановленою особою, позивач просив
визнати його недійсним.

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 8 квітня 2014 року у
задоволенні позову АТ "Українська
охоронно-страхова компанія"
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ
"Українська охоронно-страхова
компанія", посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Сторони в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом установлено, що 19 червня 2013 року
між ОСОБА_1 та АТ "Українська
охоронно-страхова компанія" був
укладений договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АС/5228121.

Згідно розділу 7 договору забезпеченим
транспортним засобом є автомобіль
марки "Lexus IS-250", державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, № кузова НОМЕР_3, 2006 року
випуску.

25 червня 2013 року ОСОБА_1 подала до АТ
"Українська охоронно-страхова
компанія" заяву-повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, яка може
бути підставою для здійснення
страхового відшкодування (а. с. 15-16).

Так, із поданої заяви та довідки № 9218136
про дорожньо-транспортну пригоду,
виданої Відділом ДАІ з обслуговування
Солом'янського району м. Києва,
вбачається, що 19 червня 2013 року о 15 год.
05 хв., по вул. Гетьмана, 30 у м. Києві
відбулася дорожньо-транспортна
пригода за участю забезпеченого
автомобіля марки "Lexus", державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_1, та автомобіля марки
"КІА", державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, що
призвело до механічних пошкоджень
транспортних засобів.

По факту вказаної ДТП на водія ОСОБА_1
складено адміністративний протокол за
статтею 124 КУпАП та матеріали ДТП
направлено до Солом'янського районного
суду міста Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 215 ЦК України визначено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

У п. 8 Постанови Верховного Суду України
від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
роз'яснено, що відповідно до частини
першої статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК України, саме
на момент вчинення правочину. Не може
бути визнаний недійсним правочин, який
не вчинено. У зв'язку з цим судам
необхідно правильно визначати момент
вчинення правочину (ст.ст.205 - 210, 640 ЦК
України тощо). Зокрема, не є укладеними
правочини (договори), у яких відсутні
встановлені законодавством умови,
необхідні для їх укладення (відсутня
згода за всіма істотними умовами
договору; не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо).

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Пунктом 2 ст. 207 ЦК України визначено, що
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про
страхування" договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до ст. 983 ЦК України договір
страхування набирає чинності з моменту
внесення страхувальником першого
страхового платежу, якщо інше не
встановлено договором.

Договір страхування визнається судом
недійсним, якщо його укладено після
настання страхового випадку (п. 1 ч. 1 ст.
998 ЦК України).

Установлено, що поліс № АС/5228121
підписаний обома сторонами і скріплено
печаткою АТ "Українська
охоронно-страхова компанія".

У п. 11.2 розділу 11 договору зазначено, що
договір (поліс) набирає чинності згідно
розділу 3, але не раніше сплати
страхувальником страхового платежу.

Так, у вказаному договорі встановлено
строк дії полісу з 00 год. 00 хв. 19 червня
2013 року до 18 червня 2014 року включно
(розділ 3 договору).

При цьому, страховий платіж згідно
розділу 10 договору у розмірі 709 грн. 17
коп. сплачено 00 год. 00 хв. 19 червня 2013
року, про що свідчить відмітка у полісі.

Звідси випливає, що оспорюваний
договір набрав чинності саме з 00 год. 00
хв. 19 червня 2013 року, а тому був дійсний
на момент настання ДТП 19 червня 2013 року
о 15 год. 05 хв.

Посилання скаржника на те, що вказаний
договір був укладений 19 червня 2013
рокупісля 15 год., тобто вже після
настання страхового випадку, є
необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи.

Доводи скаржника про те, що страховий
агент ОСОБА_2 не надав страховику АТ
"Українська охоронно-страхова
компанія" звіт про отримання коштів за
оспорюваним полісом, а також те, що на
рахунок страхової компанії не
надходили кошти, які підтверджують
сплату страхувальником страхового
платежу в розмірі 709 грн. 17 коп., що
підтверджується довідкою за Вих. № 103
від 14 січня 2014 року (а. с. 87), не беруться
колегією суддів до уваги, оскільки
оспорюваний поліс № АС/5228121 містить
дані щодо сплати страхувальником
страхового платежу в повному обсязі
страховому агенту, а не внесення
вказаних коштів страховим агентом на
рахунок страховика - АТ "Українська
охоронно-страхова компанія" не впливає
на дійсність спірного договору.

Крім того, у матеріалах справи
міститься витяг з централізованої бази
даних МТСБУ, де зазначено, що спірний
поліс № АС/5228121 у відповідності до
вимог ст. 11 Закону України "Про
загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" зареєстровано страховиком у
базі даних, як чинний поліс, що свідчить
про визнання укладення вказаного
договору страховою компанією (а. с. 88).

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
позивач не довів наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує
визнання угод недійсними, й
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову АТ "Українська
охоронно-страхова компанія".

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи, з урахуванням вище наведеного,
не відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом
обставини, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно-страхова компанія" відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
міста Києва від 8 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

Л.Д.Поливач