Ухвала

2 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Висоцької В.С.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 20 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою; за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Луківської сільської
ради Городенківського району
Івано-Франківської області, ОСОБА_4 про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
заповітом, визнання незаконними та
скасування рішень сільської ради,
свідоцтва про право власності на
земельні ділянки та про зобов'язання
сільської ради встановити в натурі
межі відповідно до фактичного
землекористування,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, у якому
просила суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою.

У квітні 2013 року ОСОБА_3 пред'явила
зустрічний позов до Луківської
сільської ради Городенківського
району Івано-Франківської області,
ОСОБА_4 про визнання права власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
за заповітом, визнання незаконними та
скасування рішень сільської ради,
свідоцтва про право власності на
земельні ділянки та про зобов'язання
сільської ради встановити в натурі
межі відповідно до фактичного
землекористування до 2008 року.

Рішенням Городенківського районного
суду Івано-Франківської області від 15
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 26
листопада 2013 року, позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_4
земельною ділянкою, розташованою по
АДРЕСА_1 шляхом демонтажу ОСОБА_3
незаконно встановленої бетонної
основи під огорожу та повернення
самовільно зайнятої частини земельної
ділянки між їх господарствами з
північної сторони по вулиці Новій, з
південної сторони по вулиці Галицькій,
розміром 1,6 м шириною та 115 м довжиною.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 грудня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у вищезазначеній справі,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Городенківського районного
суду
Івано-Франківської області від 15
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 26
листопада 2013 року.

У березні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3, яка здана
до поштового відділення 18 березня 2014
року, про що свідчить відбиток
поштового штемпеля на конверті, про
перегляд ухвали суду касаційної
інстанції від 20 грудня 2013 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, зокрема ст. 415 ЦК
України, ст. 30 ЗК України в редакції від
18 грудня 1990 року, Декрету КМУ від 26
грудня 1992 року «Про приватизацію
земельних ділянок».

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 липня 2012 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
Апостолівського районного суду
Дніпропетровської області від 23
листопада 2011 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 лютого 2012 року про
визнання права власності на земельну
ділянку та будинок; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 березня 2013 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 6 листопада 2012 року про
визнання недійсними, скасування рішень
та державного акту на право власності
на земельну ділянку; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 січня 2013 року, постановлену
за результатами розгляду касаційної
скарги на рішення Перемишлянського
районного суду Львівської області від
19 жовтня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 3 вересня 2013 року про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку;
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 12
серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 26 вересня 2013 року
про визнання незаконним та скасування
рішення, визнання недійсними державних
актів на право власності на земельні
ділянки.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України», заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, може бути
подана за сукупності таких умов: судом
(судами) касаційної інстанції при
розгляді двох або більше справ
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права; справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Розглянувши заяву ОСОБА_3, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску вказаної цивільної справи до
провадження Верховного Суду України в
порядку, встановленому главою 3 розділу
5 ЦПК України, оскільки з наданих копій
судових рішень, вбачається, що наведені
заявником підстави стосуються інших
фактичних обставин справи, позовні
вимоги не є тотожними у порівнянні з
ухвалою, про перегляд якої ставиться
питання.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою; за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Луківської сільської ради
Городенківського району
Івано-Франківської області, ОСОБА_4 про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
заповітом, визнання незаконними та
скасування рішень сільської ради,
свідоцтва про право власності на
земельні ділянки та про зобов'язання
сільської ради встановити в натурі
межі відповідно до фактичного
землекористування, за заявою ОСОБА_3
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ України
від 20 грудня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.І. Амелін

В.С. Висоцька

О.В. Умнова

І.М. Фаловська