АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/2382/13-ц
Провадження 22ц/774/1022/К/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Зубакової В.П.,

при секретарі: Кузьміній Н.В.,

за участю: позивача за первісним
позовом ОСОБА_2, відповідача за
первісним позовом ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 19 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа-Саксаганський
районний відділ у м.Кривому Розі
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Дніпропетровській області, про
позбавлення права користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення
та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з даним позовом до
ОСОБА_3. Уточнивши позовні вимоги, в
останній їх редакції ОСОБА_2 просила
суд позбавити ОСОБА_3 права
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з
реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначила, що на підставі ордеру на
житлову площу в гуртожитку АДРЕСА_2
вона, її колишній чоловік ОСОБА_3 та їх
син ОСОБА_5 вселилися до спірної
квартири за адресою: АДРЕСА_1. В січні 2011
року відповідач добровільно залишив
квартиру, забравши всі свої речі.
Відтоді ОСОБА_3 жодного разу не
з'являвся. Таким чином, понад рік
відповідач без поважних причин спірною
квартирою не користується,
зобов'язання щодо утримання житлового
приміщення не виконує, у зв'язку з чим
втратив право користування спірною
квартирою.

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 та
просив суд вселити його у спірну
квартиру, усунути йому перешкоди у
користуванні нею шляхом зобов'язання
ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 ключі від
квартири.

В обґрунтування зустрічного позову
ОСОБА_3 вказав, що на сім'ю з трьох осіб -
позивача за основним позовом ОСОБА_2,
відповідача за основним позовом ОСОБА_3
та ОСОБА_5 надано для проживання
квартиру АДРЕСА_1 Рішенням
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу від 24.01.2011 року шлюб між
ним та ОСОБА_2 розірвано. У зв'язку з тим,
що між сторони склалися неприязні
відносини, ОСОБА_3 був вимушений піти зі
спірної квартири у січні 2011 року.
Вселитися до власного помешкання він
не може, оскільки відповідач за
зустрічним позовом ОСОБА_2 змінила
замок на вхідних дверях. В квартирі
залишилися його особисті речі, майно.
Зазначив, що з його заробітної плати
увесь час утримують комунальні платежі
за спірну квартиру.

Рішенням Саксаганського
районного суду м.Кривого Рогу від 19
березня 2014 року у задоволенні
основного та зустрічного позовів
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач за
основним позовом ОСОБА_2, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
змінити рішення суду першої інстанції,
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2,
рішення суду в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову
залишити без змін.

Зокрема, апелянт посилається на те, що
судом першої інстанції не взято до
уваги, що відповідач за основним
позовом ОСОБА_3 одразу після розірвання
шлюбу у січні 2011 року зібрав свої
особисті речі і добровільно покинув
спірне житлове приміщення, що
підтверджується актом КП «ЖЕО № 35» від
20.03.2014 року та поясненнями свідків.
Відповідач за основним позовом ОСОБА_3
до моменту звернення позивача за
основним позовом ОСОБА_2 до суду з даним
позовом не вчиняв жодних дій,
спрямованих на користування спірною
квартирою та усунення йому перешкод у
користуванні нею. ОСОБА_3 не надано суду
доказів того, що у спірній квартирі
було змінено замки у вхідних дверях, що
стало причиною його не проживання у
ній.

Крім того, апелянт зазначила про
відсутність причинно-наслідкового
зв'язку між не проживанням відповідача
за основним позовом ОСОБА_3 у спірній
квартирі з січня 2011 року та створенням
позивачем за основним позовом ОСОБА_2
нової сім'ї, оскільки згідно свідоцтва
про шлюб, новий шлюб вона уклала тільки
12.10.2013 року, її чоловік зареєстрований
та мешкає у Російській Федерації та у
спірній квартирі сторін у справі
з'являється досить рідко.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
ордеру АДРЕСА_2 на сім'ю з трьох осіб -
позивача за основним позовом ОСОБА_2,
відповідачем за основним позовом
ОСОБА_3 та їх сином ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2,
надано для проживання квартиру
АДРЕСА_1.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 24.01.2011 року шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно довідки КП «ЖЕО№35» від 03.04.2013
року, за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані: позивач за основним
позовом ОСОБА_2 зареєстрована,
відповідач за основним позовом ОСОБА_3
та їх син ОСОБА_5 (а.с.5).

04.03.2013 року між КП «ЖЕО№35» та позивачем
за основним позовом ОСОБА_2 на підставі
ордеру було укладено договір найму
житлових помешкань в будинках
державного і комунального житлового
фонду №3193, відповідно до якого
наймодавець надає наймачу та членам
його сім'ї в користування житло, за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до акту КП «ЖЕО№35» від
20.03.2013 року, відповідач за основним
позовом ОСОБА_3 у спірній квартирі не
проживає більше двох років, а також не
зберігає там особистих речей (а.с.4).

Звертаючись до суду з позовом,
ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач
за основним позовом не мешкає у спірній
квартирі більше 6 місяців без поважних
причин, у зв'язку з чим просила суд
визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з
реєстраційного обліку на підставі ст.71
ЖК України.

Звертаючись до суду із зустрічним
позовом, ОСОБА_3, як на підставу
задоволення позовних вимог, посилався
на те, що не мешкає у спірній квартирі
більше 6 місяців з поважних причин, так
як позивач за основним позовом чинить
йому перешкоди у користуванні
зазначеною квартирою, створила нову
сім*ю та змінила замки у вхідних
дверях.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 про вселення та усунення
перешкод у користуванні власністю, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем за основним позовом не
доведено, що позивач за основним
позовом ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у
користуванні спірною квартирою.

У цій частині рішення суду сторонами не
оскаржено, у зв'язку з чим, на підставі
частини 1 статті 303 ЦПК України і
зважаючи на роз'яснення, викладені в п.
15 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 12 від 24.10.2008 р., згідно яких
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у частині
відмови в задоволенні зустрічного
позову про вселення ОСОБА_3 до спірної
квартири та зобов'язання відповідача
за зустрічним позовом вчинити певні
дії не перевіряє.

Відмовляючи у задоволенні основного
позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1 та зняття його з
реєстраційного обліку, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
за основним позовом не доведено факт
не проживання відповідача за основним
позовом ОСОБА_3 у спірній квартирі
понад 6 місяців без поважних причин.
Натомість, матеріалами справи
встановлено, що із заробітної плати
останнього здійснюються відрахування
на оплату комунальних послуг за спірну
квартиру, тобто він не втратив зв'язку з
цією квартирою.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.47 Конституції
України, ч. 4 ст.9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
житлового приміщення або обмежений у
праві користування житловим
приміщенням інакше, як на підставі і в
порядку, передбачених законом.

Положеннями частин 1 та 2 статті 71
ЖК України передбачено, що при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї
були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Частиною 3 статті 71 ЖК України
встановлено випадки, за яких жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців.

Відповідно до положень ч.5 ст.71 ЖК
України обумовлено, що може бути
встановлено й інші умови і випадки
збереження жилого приміщення за
тимчасово відсутніми громадянами на
більш тривалий строк, крім випадків,
наведених у ч. 3 вказаної статті ЖК
України.

Згідно до статті 72 ЖК України
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені

строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до абз.1 п.10 Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року №2 «Про деякі питання, що виникли у
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сім`ї таким , що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з`ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. Суд може
продовжити пропущений строк у разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім`ї тощо). При цьому
вичерпного переліку таких поважних
причин житлове законодавство не
встановлює , у зв`язку з чим зазначене
питання вирішується судом у кожному
випадку з урахуванням конкретних
обставин справи.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідач за основним позовом
ОСОБА_3 дійсно з січня 2011 року не мешкає
у спірній квартирі у зв'язку з тим, що
між сторонами по справі склалися
неприязні стосунки, тобто з поважних
причин.

На думку колегії суддів, суд
першої інстанції дослідив усі докази,
наявні у матеріалах справи, дав їм
належну правову оцінку та взяв до
уваги, що між сторонами склалися
неприязні стосунки, у зв'язку з чим
відповідач не мешкає у спірній
квартирі понад 6 місяців з поважних
причин, іншого житла не має, не втратив
зв'язок зі спірною квартирою, оскільки
сплачує комунальні послуги.

У зв'язку з чим, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення основного позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги щодо того, що
відповідач за основним позовом ОСОБА_3
добровільно покинув спірне житлове
приміщення і там відсутні його
особисті речі та до моменту звернення
позивача за основним позовом ОСОБА_2 до
суду з даним позовом не вчиняв жодних
дій, спрямованих на користування
спірною квартирою, а також не надав
доказів того, що у спірній квартирі
було змінено замки у вхідних дверях, що
стало причиною його не проживання у
ній, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки висновків
суду не спростовують. Натомість, як
вбачається з матеріалів справи,
відповідач за основним позовом ОСОБА_3
не мешкав у спірній квартирі понад 6
місяців з поважних причин, у зв'язку з
чим за ним зберігається право
користування житловим приміщенням у
спірній квартирі.

Посилання апелянта на відсутність
причинно-наслідкового зв'язку між тим,
що відповідач за основним позовом
ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі
з січня 2011 року та створенням нею нової
сім'ї, колегія суддів не може взяти до
уваги, оскільки відповідач за основним
позовом ОСОБА_2 не мешкав у спірній
квартирі через неприязні відносини,
які склалися між ним та позивачем за
основним позовом ОСОБА_2, однак зберіг
зв'язок зі спірною квартирою, сплачував
комунальні платежі, тобто не мешкав у
спірній квартирі понад 6 місяців з
поважних причин.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
відмови у задоволенні основного позову
ОСОБА_2 відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду-
залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК
України

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст.308, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 19 березня 2014 року в
частині відмови у задоволенні
основного позову ОСОБА_2 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: