Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2014 Справа №607/6965/14-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі:

головуючої
Герчаківської О.Я.,

при секретарі
Мандзію В.П.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

її представника
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника
відповідача -

Першої тернопільської
державної

нотаріальної контори
Боберської О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Першої тернопільської
державної нотаріальної контори про
визнання права на обов'язкову частку у
спадщині, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_3, Першої тернопільської
державної нотаріальної контори про
визнання права на обов'язкову частку у
спадщині, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6,
після смерті якого відкрилась спадщина
на належне йому майно: одноповерховий
житловий будинок, що знаходиться в
АДРЕСА_2; частину приватизованої
квартири АДРЕСА_1; цегляний гараж в
АДРЕСА_3, легковий автомобіль ВАЗ-2101,
номерний знак НОМЕР_1. Спадкоємцями за
законом є діти від першого шлюбу -
ОСОБА_3, ОСОБА_7, та друга дружина -
позивач ОСОБА_1 У встановлений строк
остання звернулась для оформлення
спадщини до нотаріальної контори і
дізналась, що її чоловік заповів усе
своє майно дочці від першого шлюбу -
ОСОБА_3, внаслідок чого позивачу було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину. ОСОБА_1 вважає таку
відмову неправомірною, оскільки на час
відкриття спадщини вона була
непрацездатною, а тому має право на
обов'язкову частку та просить суд
визнати за нею право на обов'язкову
часку у спадщині після смерті її
чоловіка ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 всього
спадкового майна.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 20 травня 2014 року, позовну
заяву ОСОБА_1 в частині вимог про
визнання права на обов'язкову частку у
спадщині після смерті її чоловіка
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1/6 одноповерхового житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2,
повернуто позивачу для подання до
належного суду, оскільки в даному
випадку діють правила виключної
підсудності.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
з підстав, викладених у позовній заяві,
та просили суд їх задовольнити. На
запитання головуючої ОСОБА_1 пояснила,
що на час відкриття спадщини, а саме
станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, коли помер її
чоловік ОСОБА_6, вона не була
непрацездатною.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги заперечила та просила
суд відмовити у їх задоволенні, так як
позивачем пропущено строк позовної
давності.

Представник відповідача Першої
тернопільської державної нотаріальної
контори в судовому засіданні проти
позову заперечила, просила у його
задоволенні відмовити з тих підстав, що
на час відкриття спадщини ОСОБА_1 не
досягла пенсійного віку.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, заслухавши пояснення позивача,
її представника, відповідача та
представника відповідача Першої
тернопільської державної нотаріальної
контори, суд встановив наступне.

22 березня 1991 року ОСОБА_6 уклав шлюб із
ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про
укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 22
березня 1991 року, видане Тернопільським
відділом ЗАГСу міськвиконкому.

20 червня 2003 року ОСОБА_6 склав заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Першої тернопільської державної
нотаріальної контори Шморгай Т.В.,
згідно якого належний йому на праві
власності житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами під
АДРЕСА_2, а також усе майно, де б воно не
було та з чого б воно не складалось, і
взагалі все те, що йому належатиме на
день смерті і на що він за законом
матиме право, заповів ОСОБА_3.

Відповідно до посвідчення серії
НОМЕР_3, виданого 05 серпня 2004 року
Управлінням Пенсійного фонду України в
м.Тернополі, ОСОБА_1 з 27 березня 2004 року
є пенсіонером по віку.

Пунктом 1 Постанови №7 Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» визначено, що відносини
спадкування регулюються правилами ЦК,
якщо спадщина відкрилася не раніше 1
січня 2004 року. У разі відкриття
спадщини до зазначеної дати
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила Цивільного кодексу
Української РСР.

При спадкуванні за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частках, діти (у тому числі усиновлені),
дружина і батьки (усиновителі)
померлого. До числа спадкоємців першої
черги належить також дитина померлого,
яка народилася після його смерті. Онуки
і правнуки спадкодавця є спадкоємцями
за законом, якщо на час відкриття
спадщини немає в живих того з їх
батьків, хто був би спадкоємцем, вони
успадковують порівну в тій частині, яка
належала б при спадкоємстві за законом
їх померлому родителю (ст.529 ЦК УРСР в
редакції 1963 року).

Відповідно до ст.526 ЦК УРСР в редакції
1963 року кожний громадянин може
залишити за заповітом усе своє майно
або частину його (не виключаючи
предметів звичайної домашньої
обстановки і вжитку) одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що
не входять до кола спадкоємців за
законом, а також державі або окремим
державним, кооперативним та іншим
громадським організаціям.

Згідно ст.535 ЦК УРСР в редакції 1963 року
неповнолітні або непрацездатні діти
спадкодавця (в тому числі усиновлені), а
також непрацездатні дружина, батьки
(усиновителі) і утриманці померлого
успадковують, незалежно від змісту
заповіту, не менше двох третин частки,
яка належала б кожному з них при
спадкоємстві за законом (обов'язкова
частка). При визначенні розміру
обов'язкової частки враховується і
вартість спадкового майна, що
складається з предметів звичайної
домашньої обстановки і вжитку.

З проаналізованих в судовому засіданні
письмових доказів вбачається, що
померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 за життя
розпорядився належним йому майном,
склавши заповіт в користь відповідача
ОСОБА_3 На час відкриття спадщини
ОСОБА_1 не досягла пенсійного віку, що
остання підтвердила в судовому
засіданні. Таким чином, в силу ст.535 ЦК
УРСР в редакції 1963 року, що регулює
відносини спадкування до 01 січня 2004
року, позивач, як дружина спадкодавця
ОСОБА_6, не була непрацездатною на день
його смерті, а тому права на отримання
обов'язкової частки в спадковому майні
у неї немає.

Крім цього, суд вважає, що Перша
тернопільська державна нотаріальна
контора є неналежним відповідачем в
даній справі, оскільки є учасником
правовідносин зі спадкування, що не
оспорює право позивача ОСОБА_1 на
обов'язкову частку у спадковому майні,
а тому позовні вимоги, заявлені до
вказаного відповідача не ґрунтуються
на вимогах закону.

За наведених вище обставин, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Першої
тернопільської державної нотаріальної
контори про визнання права на
обов'язкову частку у спадщині слід
відмовити у зв'язку з безпідставністю
заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.526, 529, 535 ЦК УРСР в редакції 1963 року,
ст.ст.10, 60, 213, 215, 234, 256, 259 ЦПК України, суд,
-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Першої тернопільської державної
нотаріальної контори, про визнання
права на обов'язкову частку у спадщині -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуюча

О.Герчаківська