Справа № 369/2210/13-ц Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/3312/14 Доповідач у 2 інстанції
КасьяненкоКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Антоненко В.І., Гуля В.В.,

При секретарі: Бобку О.В.

Розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Родовід Банк" на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 07 жовтня 2013 року
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_1,
треті особи: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фінансова
компанія-ФС", ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Родовід Банк", Реєстраціійної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області,
треті особи: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фінансова
компанія-ФС", ОСОБА_2 про визнання
договорів недійсними та зобов'язання
вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Родовід Банк» (далі ПАТ
«Родовід банк») звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
26 лютого 2007 року між ВАТ «Родовід банк»
та ПП «Блокер» було укладено кредитний
договір, за умовами якого позичальнику
відкрито відновлювальну кредитну
лінію на суму 1700 000 грн. з процентною
ставкою 22% річних, а позичальник
зобовязався повернути кредит та
сплатити проценти до 25 лютого 2008 року.
Додатковою угодою від 28 лютого 2007 року
збільшено розмір відновлювальної
кредитної лінії до 15 млн. грн. зі
строком повернення до 25 лютого 2008
року.

У звязку із збільшенням розміру
відновлювальної кредитної лінії до
правовідносин між банком та
позичальником за кредитним договором
був залучений ОСОБА_1 в якості
майнового поручителя за кредитним
договором. 28 лютого 2007 року між банком
та ОСОБА_1 було укладено договір
іпотеки № 22.1/36- 1-07, за умовами якого
іпотекодавець передає в іпотеку банку
належне йому на праві власності
нерухоме майно житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку за
цією ж адресою, а також договір іпотеки
№ 22.1/36-3.2-07, за умовами якого
іпотекодавець передає в іпотеку банку
належні йому житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку,
на якій він розташований.

В подальшому за згодою сторін до
кредитного договору були внесені
зміни, у результаті яких сума
відновлювальної кредитної лінії
складала 10млн. грн., продовжено строк
для повернення кредитних коштів до 20
січня 2010 року. Процентна ставка за
користування кредитними коштами
встановлена на рівні 28,5% річних.

Позичальник не виконав зобов»язання
за кредитним договором , внаслідок чого
утворилась заборгованість , яку банк
вимав погасити , про що надіслав
відповідні вимоги до позичальника та
іпотекодавця від 7.06 2010 року та 23.07.2010
року .

Станом на 08 листопада 2012 року
заборгованість за кредитним договором
складала 21 714783 ,82 грн. У зв»язку з цим
позивач просив суд звернути стягнення
на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1
на праві власності, а саме : житлові
будинки та земельні ділянки, які є
предметами договорів іпотеки від 28
лютого 2007 року по погашенню
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 21714783 грн. 82 коп. за початковою
ціною, що встановлюється на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
субєктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зустрічним позовом про
визнання договорів припиненими та
зобов»язання вчинити певні дії,
посилаючись на те, що 16 квітня 2013 року
він дізнався про те, що позичальника за
основним договором ПП «Блокер» як
юридичну особу припинено, таким чином,
припинились всі зобовязання даної
юридичної особи, у тому числі і за
кредитним договором.

Просив визнати такими, що припинили
свою дію договори іпотеки № 22.1/36-3.1-07
та № 22.1/36-3.2-07 від 28 лютого 2007 року,
зобов»язати реєстраційну службу
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
протягом 14 днів з моменту набрання
рішенням по справі законної сили зняти
заборони щодо відчуження об»єктів
нерухомого майна та вилучити записи з
Державного реєстру іпотек і записи про
реєстрацію обтяження об»єктів
нерухомого майна з Єдиного реєстру
заборон відчуження об»єктів
нерухомого майна.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
жовтня 2013 року у задоволенні позовів
ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 3.12.2013 року рішення суду І
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про задоволення первісного
позову.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 22.1/ 36-КЛВ-07 від 26
лютого 2007 року у загальному розмірі 21
714783,82 грн., звернуто стягнення на
предмети іпотеки.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1

Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 березня 2014 року рішення
апеляційного суду Київської області
від 3 грудня 2013 року в частині
задоволення позову ПАТ « Родовід Банк»
до ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки скасовано, справу в
цій частині направлено на новий
розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В апеляційній скарзі ПАТ «Родовід
Банк» просив скасувати рішення та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити і залишити без змін
рішення в частині відмови у
зустрічному позові, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами , які були досліджені в
судовому засіданні.

По справі встановлено, що 26 лютого 2007
року між ВАТ «Родовід Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Родовід
Банк», та ПП «Блокер» укладено
кредитний договір № 22.1/36-КЛВ-07,
відповідно до умов якого банк відкрив
позичальнику відновлювальну кредитну
лінію на загальну суму 1700 000 грн., а
позичальник зобовязався повернути
кредит не пізніше 25 лютого 2008 року та
сплатити проценти за користування
кредитом у розмірі 22% річних.

28 лютого2007 року між ПАТ «Родовід Банк»,
та ПП «Блокер» було укладено додаткову
угоду № 1 до кредитного договору ;№
;22.1/36-КЛВ-07 від 26 лютого 2007 року, згідно
з якою були внесені зміни до умов
кредитного договору, а саме банк
збільшив розмір відновлювальної
кредитної лінії до 15 000 000 грн.

У зв»язку із збільшенням розміру
відновлювальної кредитної лінії до
правовідносин між ПАТ « Родовід Банк»
був залучений ОСОБА_1 в якості
майнового поручителя за кредитним
договором.

28 лютого 2007 року між ПАТ «Родовід Банк»
та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №
22.1/36-3.1-07, відповідно до якого
іпотекодавець передав у іпотеку банку
належне йому на праві власності
нерухоме майно - житловий будинок за
адресою АДРЕСА_2, та земельну ділянку,
кадастровий номер :05:001:0267, на який
цей житловий будинок розташований.

Також 28 лютого 2007 року між ПАТ «Родовід
Банк» та ОСОБА_1 укладено нотаріально
посвідчений договір іпотеки № 22.1/36-3.2-07,
відповідно до якого іпотекодавець
передав в іпотеку банку належне йому на
праві власності нерухоме майно
житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, та
земельну ділянку, кадастровий номер
:05:001:0266, на якій розташований
вищезазначений будинок.

У період з 21 лютого 2008 року по 28 вересня
2009 року між ВАТ «Родовід Банк,
правонаступником якого є ПАТ «Родовід
Банк», та ПП «Блокер» укладено
додаткові договори № № 2-8 до
кредитного договору № 22.1/36-КЛВ-07 від 26
лютого 2007 року, в результаті чого
сторони даного договору остаточно
домовились, що відсоткова ставка за
користування кредитом з 30 січня 2009 року
складає 30 %, а остаточний строк
повернення позичальником кредиту 20
січня 2010 року.

21 лютого 2008 року, 17 червня 2008 року, 13
жовтня 2008 року, 13 січня 2009 року між
банком та ОСОБА_1 було укладено
нотаріально посвідчені додаткові
угоди відповідно за № № 1-4 до договорів
іпотеки № 22.1/36-3.1-07 та № 22.1/36-3.2-07 від 28
лютого 2007 року стосовно зміни
відсоткової ставки за користування
кредитом, вартості нерухомого майна,
переданого в іпотеку, та строків
повернення позичальником кредиту.

20 липня 2011 року рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області за позовом ОСОБА_1 до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання дій протиправними,
усунення перешкод та зобов'язання
вчинити дії позов було задоволено, а
рішенням суду встановлено, що ПП
«Блокер» ліквідовано, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АД №
329652 від 11 травня 2011 року. В подальшому
дане рішення було скасовано рішенням
апеляційного суду Київської області
від 15 листопада 2011 року та ухвалою від 13
грудня 2011 року допущено поворот
виконання рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 20 липня 2011 року.

Однак 12 серпня 2011 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 на
виконання рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 20 липня 2011 року
було знято заборону за реєстраційними
номерами №№ 287, 288 з житлового будинку
за адресою АДРЕСА_2, та земельної
ділянки, на якій він розташований, за
реєстраційними номерами №№ 289, 290 з
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, та
земельної ділянки, на якій він
розташований.

06 листопада 2011 року в рахунок
забезпечення виконання зобов'язань за
договором позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в
розмірі 950000 грн. домоволодіння з
надвірними будівлями, що розташоване
за адресою с. Білогородка, вул.
Чорнобильська, було передано в іпотеку.
У зв'язку з нотаріальним посвідченням
даного договору іпотеки за
реєстраційними номерами 1390, 1391
накладено заборони відчуження
вищезазначеного нерухомого майна.

07 листопада 2011 року ОСОБА_1 виступив
майновим поручителем ТОВ
«Промислово-фінансова компанія
«Укрспеценергопостач» за кредитним
договором № К11-10-1 від 31 жовтня 2011 року,
укладеним з ТОВ «Фінансова
компанія-ФС» та в якості забезпечення
виконання позичальником в повному
обсязі зобов'язань було передано в
іпотеку домоволодіння, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1, та земельну
ділянку, на якій воно розташоване. У
зв'язку з нотаріальним посвідченням
даного договору іпотеки за
реєстраційними номерами 5022, 5023
накладено заборони відчуження
вищезазначеного нерухомого майна.

Згідно з витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на 16
червня 2013 року, ПП «Блокер», , припинено 07 лютого 2013 року за
рішенням засновників. Зважаючи на лист
державного реєстратора виконавчого
комітету Васильківської міської ради
Київської області від 04 червня 2013 року,
державну реєстрацію ПП «Блокер», , припинено в результаті
реорганізації шляхом перетворення в
ПАТ «Блокер». Станом на 29 травня 2013 року
в ЄДРПОУ відсутня інформація про
реєстрацію ПАТ «Блокер», , створеного в результаті
реорганізації шляхом перетворення.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Принцип
повернення, строковості та платності
означає, що кредит має бути повернутим
позичальником банку у визначений у
кредитному договором строк з
відповідною сплатою за його
користування.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Відповідно до ст. ст. 610, 625 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України
«Про іпотеку», за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Таким чином, суд першої інстанції
встановив наявність заборгованості за
кредитним договором, яка утворилася
внаслідок неналежного виконання
позичальником ПП «Блокер» своїх
зобов'язань, сума якої відповідачем не
оспорювалася, та факт укладення з
відповідачем іпотечних договорів,
якими забезпечено виконання
зобов'язань ПП «Блокер», однак вважав,
що звернення стягнення на предмети
іпотеки за іпотечними договорами,
якими забезпечується належне
виконання зобов'язань за кредитним
договором, є неможливим в зв'язку із
сукупністю таких обставин: ліквідація
ПП «Блокер» та припинення в зв'язку із
цим всіх його зобов'язань; скасування
державної реєстрації обтяжень, які
випливають із договорів іпотеки;
передання предметів іпотеки за
договорами іпотеки, укладеними в
подальшому з іншими особами.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 17 Закону України
«Про іпотеку», іпотека припиняється у
разі: припинення основного
зобов'язання або закінчення строку дії
іпотечного договору; реалізації
предмета іпотеки відповідно до цього
Закону; набуття іпотекодержателем
права власності на предмет іпотеки;
визнання іпотечного договору
недійсним; знищення (втрати) переданої
в іпотеку будівлі (споруди), якщо
іпотекодавець не відновив її. Якщо
предметом іпотечного договору є
земельна ділянка і розташована на ній
будівля (споруда), в разі знищення
(втрати) будівлі (споруди) іпотека
земельної ділянки не припиняється; з
інших підстав, передбачених цим
Законом. Наступні іпотеки припиняються
внаслідок звернення стягнення за
попередньою іпотекою. Відомості про
припинення іпотеки підлягають
державній реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до ст. 33 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб і фізичних осіб - підприємців»,
юридична особа припиняється в
результаті передання всього свого
майна, прав та обов'язків іншим
юридичним особам - правонаступникам у
результаті злиття, приєднання, поділу,
перетворення (реорганізації) або в
результаті ліквідації за рішенням,
прийнятим засновниками (учасниками)
юридичної особи або уповноваженим ними
органом, за судовим рішенням або за
рішенням державних органів, прийнятим
у випадках, передбачених законом.
Юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Відповідно до ст. 609 ЦК України,
зобов'язання припиняється ліквідацією
юридичної особи (боржника або
кредитора), крім випадків, коли законом
або іншими нормативно-правовими актами
виконання зобов'язання ліквідованої
юридичної особи покладається на іншу
юридичну особу, зокрема за
зобов'язаннями про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю.

Виходячи із вищенаведених вимог,
єдиним видом припинення юридичної
особи, який є підставою для припинення
зобов'язань даної юридичної особи, є
ліквідація.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку, що ПП
«Блокер» припинило своє існування
відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України без
правонаступника, вважаючи, що оскільки
не було проведено державну реєстрацію
ПАТ «Блокер», у зв'язку з чим в силу ч. 4
ст. 87 ЦК України не можна вважати, що
воно існує, а тому згідно зі ст. 609 ЦК
України припинили своє існування всі
зобов'язання ПП «Блокер», в тому числі і
за кредитним договором від 26 лютого 2007
року.

Судом помилково ототожнено
припинення юридичної особи без
правонаступника та її ліквідацію, яка є
спеціальною процедурою із порядком
виконання, встановленим ст. 111 ЦПК
України, і яка передбачає в тому числі
утворення ліквідаційної комісії для
погашення кредиторської
заборгованості.

Докази щодо ліквідації ПП «Блокер» в
матеріалах справи відсутні.

Також поза увагою суду залишилася та
обставина, що рішенням Апеляційного
суду Київської області від 15 листопада
2011 року задоволено апеляційну скаргу
ПАТ «Родовід Банк», скасовано рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 20 липня 2011 року
за позовом ОСОБА_1 до приватного
нотаріуса КМНО ОСОБА_4 про визнання дій
протиправними, усунення перешкод та
зобов'язання вчинити дії та ухвалено
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено. Підставами для скасування
вказаного рішення була відсутність
будь-яких доказів того, що ПП «Блокер»
припинило свою діяльність шляхом
ліквідації, чого вимагає ст. 609 ЦК
України. Припинення юридичної особи
будь-яким іншим шляхом (ст. 104 ЦК
України) не є підставою для припинення
зобов'язання відповідно до ст. 609 ЦК
України.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 13 грудня 2011 року частково
задоволено заяву ПАТ «Родовід Банк»
про поворот виконання рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 20 липня 2011 року
та ухвалено допустити поворот
виконання вказаного рішення,
зобов'язано приватного нотаріуса
накласти заборону щодо відчуження
предметів іпотеки за договорами
іпотеки від 28 лютого 2007 року.

Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
17 лютого 2012 року на підставі
вказаної ухвали Апеляційного суду
Київської області від 13 грудня 2011 року
було внесено реєстраційний запис до
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна про
накладення заборони щодо відчуження
предметів іпотеки за договорами
іпотеки від 28 лютого 2007 року,
реєстраційний запис до державного
реєстру іпотек про реєстрацію
договорів іпотек від 28 лютого 2007 року у
Державному реєстрі іпотек.

Також не можна погодитись з
висновками суду першої інстанції, що
передання предмету іпотеки в наступну
іпотеку ТОВ «Фінансова компанія-ФС» та
ОСОБА_2 є перешкодою для звернення
стягнення майна на нього.

Відповідно до ст. 3 Закону України
«Про іпотеку», у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

Таким чином, враховуючи, що
реєстраційні записи до державного
реєстру іпотек про реєстрацію
договорів іпотек від 28 лютого 2007 року у
Державному реєстрі іпотек поновлені
шляхом повороту виконання рішення, ТОВ
«Родовід Банк» має переважне право на
звернення стягнення на предмет іпотеки
перед ТОВ «Фінансова компанія-ФС» та
ОСОБА_2, договори іпотеки яких від 06 та 07
листопада 2011 року зареєстровані
пізніше.

За таких обставин , суд першої
інстанції безпідставно відмовив ПАТ
«Родовід Банк» в задоволенні позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, а тому рішення в цій частині
підлягає скасуванню.

Однак колегія суддів не
погоджується із загальним розміром
заборгованості за кредитним договором
в сумі 21714783,82 грн, оскільки як
вбачається з матеріалів справи,
рішенням апеляційного суду м. Києва
від 27.06.2013 року залишеним без змін
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26.09.2013 року
сума заборгованості за цим самим
кредитним договором вже визначена і
становить 1 5 830 175, 89 грн.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Керуючись ст.ст. 309,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
жовтня 2013 року скасувати і ухвалити
нове.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1,
треті особи: Приватне підприємство
«Блокер», Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фінансова
компанія-ФС», ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки
задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 22.1/36-КЛВ-07 від 26
лютого 2007 року в загальному розмірі 15 830
175, 89 грн.

звернути стягнення на предмети
іпотеки, а саме: житловий будинок
загальною площею 263,9 кв.м., житловою
площею 98,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_2,
належний ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 03 жовтня 2005 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_5 за р.н. 7296, зареєстровано
в Державному реєстрі правочинів там же
тоді ж за № 870738. Договір
купівлі-продажу зареєстровано в
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно 21 жовтня 2005 року
Києво-Святошинським Бюро технічної
інвентаризації за реєстровим № 12201264;

земельну ділянку кадастровий номер
:05:001:0267, із цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, яка належить ОСОБА_1
на підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 157913, виданого 03 квітня 2006 року
Києво-Святошинським районним відділом
земельних ресурсів на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки № 7300 від 03 жовтня 2005 року.
Державний акт зареєстровано в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 96;

домоволодіння загальною площею 419,4
кв.м., житловою площею 163,0 кв.м., з
надвірними будівлями і спорудами, що
знаходяться за адресою Київська
область, Києво-Святошинський район,
АДРЕСА_1, належний ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 24 вересня 2005 року,
виданого виконавчим комітетом
Білгородської сільської ради згідно
рішення виконавчого комітету
Білгородської сільської ради № 103/5 від
16 вересня 2005 року, зареєстрованого в
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 08 листопада 2005 року
Києво-Святошинським Бюро технічної
інвентаризації за реєстровим № 12172882;

земельну ділянку кадастровий номер
:05:001:0266, із цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, яка належить
ОСОБА_1 на підставі державного акту про
право власності на земельну ділянку ЯГ
№ 169613, виданого 03 квітня 2006 року
Києво-Святошинським районним відділом
земельних ресурсів на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки № 1371 від 17 червня 2004 року.
Державний акт зареєстровано в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 95,
шляхом продажу предметів іпотеки на
публічних торгах у межах процедури
виконавчого провадження за початковою
ціною, що встановлюється на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності
(незалежним експертом) на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк», Реєстраційної служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області,
треті особи: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фінансова
компанія-ФС», ОСОБА_2 про визнання
договорів припиненими та зобов'язання
вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: