АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/87/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1196/14
Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В.
Доповідач Омельченко Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді Омельченко Л. М.

Суддів: Дорош А.І., Бондаревської С.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю адвоката ОСОБА_1

Позивача ОСОБА_2

Відповідача ОСОБА_3

Представника відповідача ОСОБА_4

Третьої особи ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 25 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
майном та за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2, Другої Полтавської
державної нотаріальної контори про
визнання недійсною відмови від
прийняття спадщини, визнання особи
такою, що прийняла спадщину, внесення
змін до свідоцтва про право на спадщину
та скасування державної реєстрації
прав власності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду із зазначеним вище позовом.

Посилався на те, що він є власником
17/25 частини домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1. У належній йому на праві
приватної власності частині будинку
проживає та зареєстрований відповідач
ОСОБА_3 - другий чоловік його покійної
матері. Вважає, що реєстрація
відповідача у спірній частині будинку
перешкоджає йому у повній мірі
реалізувати свої права як власника.
Просив суд усунути перешкоди у
користуванні 17/25 частини домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1, що належить йому
на праві приватної власності, шляхом
виселення відповідача без надання
іншого житлового приміщення та зняття
його з реєстраційного обліку.

7 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд
із зустрічним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його
дружина ОСОБА_8, яка залишила заповіт,
визначивши спадкоємцем свого майна
сина- позивача за первісним позовом
ОСОБА_2

Останній запропонував йому - ОСОБА_3
відмовитися від обов»язкової частки у
спадковому майні, пообіцявши не
виселяти його зі спірної квартири.

07.06.2010 року ОСОБА_3 подав до Другої
Полтавської державної нотаріальної
контори заяву, в якій відмовився від
належної йому обов»язкової частки
спадкового майна, що залишилася після
смерті його дружини, а ОСОБА_2 30.09.2010
року написав йому розписку, в якій дав
обіцянку не виселяти його зі спірного
житла аж до дня смерті.

Проте, оформивши на себе спадщину,
останній звернувся в суд з позовом про
виселення ОСОБА_3

Позивач за зустрічним позовом вважає,
що відмова від спадщини, подана ним до
Другої Полтавської державної
нотаріальної контори у формі заяви про
відмову від обов»язкової частки у
спадковому майні від 07.06.2010 року, не
відповідає вимогам ч.5 ст.1273 ЦК України
щодо безумовності такої відмови та
була подана ним під впливом обману,
помилки і впливом тяжкої для нього
обставини та, відповідно до ч.3 ст.251,
ст.ст. 229, 230, 233 ЦК України повинна бути
визнана судом недійсною.

Крім того, ОСОБА_3 просив суд визнати
його таким, що прийняв спадщину на
підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, так як
постійно проживав разом зі
спадкодавцем. Зобов»язати Другу
Полтавську державну нотаріальну
контору внести зміни до Свідоцтва про
право власності за заповітом від 08.02.2011
року, виданого державним нотаріусом
Другої Полтавської державної
нотаріальної контори Новиковою Н.І. на
ім»я ОСОБА_2, зазначивши другим
спадкоємцем майна ОСОБА_8 її чоловіка -
ОСОБА_3 і вказавши частину спадкового
майна кожного зі спадкоємців, а саме:
частка ОСОБА_2 3/4 (за заповітом), частка
ОСОБА_3 - 1/4 (обов»язкова частка
відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України).
Також прохав скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_2 від
24.02.2011 року (реєстраційний номер: 32464878,
номер запису: 62 в книзі 4) на 17/25 частини
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в
частині розміру частки у праві
власності.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 25 лютого 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні майном задоволено.

Постановлено усунути перешкоди в
користуванні 17/25 частини домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1, що належить на
праві приватної власності ОСОБА_2,
шляхом виселення без надання іншого
житлового приміщення та зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Другої
Полтавської державної нотаріальної
контори про визнання недійсною відмови
від прийняття спадщини, визнання особи
такою, що прийняла спадщину, внесення
змін до свідоцтва про право на спадщину
та скасування державної реєстрації
прав власності відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржив ОСОБА_3

Апелянт просить в апеляційній скарзі
скасувати вищевказане рішення суду та
постановити нове рішення про
задоволення зустрічного позову і
відмову у задоволенні первісного
позову, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, які з»явились в
засідання суду апеляційної інстанції,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 2,3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції, встановивши
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
або процесуального права, апеляційний
суд вправі скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Судом першої інстанції вірно
встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що, згідно договору
купівлі-продажу від 26 лютого 1971 року,
ОСОБА_8 належала половина жилого
будинку з відповідною часткою
надвірних побудов, яка знаходиться у
АДРЕСА_1 та складається в цілому з:
жилого будинку «А-1» загальною жилою
площею 35,30 кв.м та надвірних побудов
(а.с.23).

20 березня 1996 року ОСОБА_8 склала
заповіт, відповідно до умов якого все
належне їй майно заповіла сину ОСОБА_2

01 липня 1997 року ОСОБА_3 уклав шлюб з
ОСОБА_8

Остання зареєструвала ОСОБА_3 у
вищевказаному домоволодінні як свого
чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 померла (а.с.5).

Після її смерті відкрилася спадщина на
17/25 частини спірного домоволодіння.

На час відкриття спадщини 12.02.2010 року
спадкоємцем майна померлої ОСОБА_8
згідно заповіту був її син ОСОБА_2, а
згідно ч.1 ст.1241 ЦК України право на
обов»язкову частку у спадщині мав
чоловік померлої ОСОБА_3

2 березня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
Другої Полтавської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття вищевказаної спадщини.

Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Не допускається прийняття спадщини з
умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час прийняття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ст.1270 ЦК України, для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1273 ЦК України
встановлено, що спадкоємець за
заповітом або за законом може
відмовитися від прийняття спадщини
протягом строку, встановленого статтею
1270 цього Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини. Відмова від
прийняття спадщини є безумовною і
беззастережною. Відмова від прийняття
спадщини може бути відкликана протягом
строку, встановленого для її прийняття.

7 червня 2010 року ОСОБА_3 подав до Другої
Полтавської державної нотаріальної
контори заяву про відмову від
прийняття спадщини після померлої
ОСОБА_8, яку було оформлено державним
нотаріусом згідно вимог чинного
законодавства (а.с.63).

Судом також встановлено факт
проставляння підпису ОСОБА_2 під
розпискою від 30.09.2010 року, згідно якої
він надає ОСОБА_3 право на безкоштовне
проживання у спірному домоволодінні до
смерті останнього (а.с.64).

8 лютого 2011 року державним нотаріусом
Другої Полтавської державної
нотаріальної контори Новиковою Н.І.
видано Свідоцтво про право на спадщину
за заповітом, відповідно до якого
спадкоємцем зазначеного у заповіті
майна ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є син ОСОБА_2 (а.с.15).
Спадщина, на яку видано це свідоцтво,
складається з: 17/25 частини жилого
будинку з частиною надвірних будівель,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно Витягу про державну реєстрацію
прав від 24.02.2011 року 17/25 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_2, технічний
паспорт на зазначене домоволодіння
оформлений на ту ж особу (а.с.16, 76-82).

Встановивши зазначені вище обставини
справи та давши належну правову оцінку
розписці від 30.09.2010 року, наданій ОСОБА_2
ОСОБА_3, місцевий суд дійшов вірного
висновку про те, що ця розписка не має
юридичного значення, не несе для сторін
взаємних прав та обов»язків і не
породжує правових наслідків та що
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3
не надав доказів на підтвердження
вимог про визнання недійсною відмови
від прийняття спадщини з підстав,
визначених статтями 225, 229-231, 233 ЦК
України. Волевиявлення ОСОБА_3 на час
відмови від прийняття спадщини було
вільним. Тому суд правильно відмовив у
задоволенні зустрічного позову як про
визнання недійсною відмови від
прийняття спадщини, так і про визнання
особи такою, що прийняла спадщину,
внесення змін до свідоцтва про право на
спадщину та скасування державної
реєстрації прав власності.

Рішення суду в даній частині є
законним, обґрунтованим, постановленим
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв»язку з чим
колегія суддів не вбачає підстав для
його скасування.

Разом з тим, постановляючи рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні майном шляхом його
виселення з квартири АДРЕСА_1 та зняття
з реєстрації за даною адресою, суд
першої інстанції послався на те, що,
оскільки позивач є власником спірного
домоволодіння, то, в силу ст.391 ЦК
України, його вимоги підлягають
беззаперечному задоволенню.

Однак, колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду.

Так, вирішуючи справу по суті і
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
місцевий суд не взяв до уваги, що
питання, пов»язані з користуванням
жилим приміщенням у будинках та
квартирах, належних громадянам на
праві приватної власності,
врегульовані главою 6 розділу ІІІ ЖК
України.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени
сім`ї власника жилого будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником будинку не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Аналогічні положення містяться і в ч. 1
ст. 405 ЦК України.

Статтею 47 Конституції України та ч. 4 ст.
9 ЖК України передбачено, що примусове
позбавлення особи (у тому числі члена
сім»ї колишнього власника) житла
залежить виключно від норм законів, які
визначають конкретні випадки та
порядок такого позбавлення.

Підстави виселення членів сім'ї
(колишніх членів сім'ї) власника
будинку передбачені ч. 1 ст. 157, ст. 116 ЖК
України.

Згідно зі ст. 116 ЖК України членів сім`ї
власника жилого будинку може бути
виселено у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення, якщо
вони систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними.

Так, судом апеляційної інстанції
встановлено і це не заперечувалося
сторонами, що позивач за первісним
позовом у спірному домоволодінні не
проживає, оскільки має інше власне
житло.

Відповідач ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1
був зареєстрований матір»ю позивача -
ОСОБА_8 як член її сім»ї та мешкає у
спірному домоволодінні на законних
підставах. Іншого житла він не має та не
втрачав зв»язок з даною квартирою.
Будь-яких порушень прав ОСОБА_2, як на
момент звернення з позовом до суду, так
і на момент розгляду справи судом, не
встановлено, і ОСОБА_2 не надав доказів
щодо наявності порушення ОСОБА_3 його
прав чи законних інтересів як власника
майна.

Виходячи із зазначених вище обставин
та правових норм, колегія суддів
приходить до висновку, що місцевий суд,
вирішуючи спір по суті не врахував, що
не є підставою для виселення членів
сім»ї (у тому числі колишніх) власника
житлового будинку (квартири) сам факт
переходу права власності на це майно до
іншої особи, оскільки їх право
користування жилим приміщенням
урегульовано Житловим кодексом, згідно
якого ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення, або
обмежений у праві користування ним
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

За вказаних обставин, колегія суддів
прийшла до висновку про необхідність
скасування рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
майном та ухвалення в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 2,3,4,
314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 25 лютого 2014 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні майном скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
майном відмовити.

В іншій частині рішення місцевого суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньодо Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий : суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: