АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2886/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 644/4791/13ц
Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В..

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 05
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа у справі:
Управління служби у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
встановлення порядку участі батька у
вихованні дитини та за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, третя особа у справі:
Управління служби у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА :

25 травня 2013 року позивач ОСОБА_4
звернувся у суд з позовом, в якому
просив усунути перешкоди у спілкуванні
з сином - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та
встановити порядок його участі у його
вихованні , надавши право на
спілкування без присутності
матері,відповідача ОСОБА_3 кожної
середи в час з 9-00 год. до 20-00 год. та
кожної неділі з 9-00 до 20-00 та надати йому
право на спільний відпочинок з сином
протягом 14 календарних днів влітку
кожного року без присутності
відповідача.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що в
період з 2005 до 2012 року проживав з
відповідачем однією сім»єю без шлюбу
та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син.

Позивач зазначає, що з дня народження
сина і до 2012 року вони разом з
відповідачем його виховували та після
припинення спільного проживання з
відповідачем син залишився проживати з
матір»ю. При цьому у них була
домовленість, що остання не буде йому
перешкоджати бачити дитину та брати
участь у його вихованні, однак
відповідач з 2012 року і по теперішній
час постійно перешкоджає йому в
побаченнях та спілкуванні з дитиною на
телефонні дзвінки не відповідає та до
свого помешкання, де проживає дитина,
відповідач його не пускає, однак він
продовжує матеріально забезпечувати
дитину, але має підстави сумніватись,що
кошти дійсно витрачаються на дитину. (
а.с.2-4).

13 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернулася у
суд з позовом в якому просила
позбавити ОСОБА_4 батьківських прав
відносно їх спільної дитини ОСОБА_5.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
ОСОБА_4 - батько їх спільної дитини
долею дитини не цікавиться та
матеріально не підтримує сина, у
зв»язку з чим вона звернулась з заявою
про злісне ухилення відповідача від
сплати аліментів. Крім того як на
підставу своїх вимог посилається на те,
що їй стало також відомо щодо
засудження ОСОБА_4 у 1993 році та
відбував покарання за тяжкі злочини, у
зв»язку з чим також вважає, що
спілкування з дитиною може негативно
вплинути на виховання дитину у
майбутньому (а.с.25-26).

Ухвалою суду від 05 вересня 2013 року
вказані позови були об»єднані в одне
провадження ( а.с.48).

Представник ОСОБА_4.в судовому
засіданні суду першої інстанції
вказані позовні вимоги підтримав з
зазначених підстав та просив їх
задовольнити. Позовні вимоги ОСОБА_3 не
визнав та зазначив, що ОСОБА_4
цікавиться сином, надає йому
матеріальну допомогу, купує подарунки,
ліки, поступово погашає заборгованість
по аліментам.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
позовні вимоги ОСОБА_4 не визнали та
підтримали позовні вимоги щодо
позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав у
відношенні сина. Свої заперечення щодо
надання права ОСОБА_4 щодо спілкування
з сином пояснили, що дитина є хворою,
знаходиться під наглядом у
психоневролога та спілкування з
батьком може негативно вплинути на
його психоемоційний стан , тому вона не
бажає, щоб ОСОБА_4 спілкувався з
дитиною. Просить врахувати особистість
ОСОБА_4, який раніше притягувався до
кримінальної відповідальності,
застосовував насильство відносно
ОСОБА_3 за життя спільною сім'єю та має
заборгованість по сплаті аліментів на
утримання дитини.

Рішенням Фрунзенського районного
суду м.Харкова від 05 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені
частково. Суд визначив спосіб його
участі у вихованні та спілкуванні з
сином, один раз на тиждень в день-неділю
з 10-30 годин до 12-30 годин в присутності
матері ОСОБА_3. В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказане рішення суду та
ухвалити нове рішення , яким позбавити
ОСОБА_4 батьківських прав у відношення
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи та наявним у справі
доказам. Наводить ті ж доводи,що і в
суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін та їх представників та
представника третьої особи,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог щодо позбавлення
ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні
сина ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив з відсутності підстав для їх
задоволення. Задовольняючи частково
позовні вимоги ОСОБА_4 та визначаючи
спосіб його участі у вихованні та
спілкуванні з сином, один раз на
тиждень в неділю з 10-30 годин до 12-30 годин
в присутності матері ОСОБА_3, суд
виходив з доведеності факту перешкод з
боку ОСОБА_3 в спілкуванні та вихованні
ОСОБА_4 їх сина , при цьому врахував стан
здоров»я , вік дитини та її
прихильність до матері .

Вказаний висновок суду відповідає
обставинам справи , наявним у справі
доказам, яким суд дав належну оцінку та
вимогам закону.

Так, судом першої інстанції
встановлено підтверджено наявними у
справі та сторонами підтверджено, що в
період з 2005 року по 2012 року сторони,
спільно проживали та мають спільну
дитину - сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає з матір»ю

( а.с.5, 27,33).

Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 12.10.2012
року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
стягнуті аліменти на утримання сина
ОСОБА_5, з 06 вересня 2012 року до його
повноліття та станом на 01.06.2013 року
ОСОБА_4 має заборгованість по
аліментам в сумі 6 243,50 грн. , є
приватним підприємцем, надає дитині
матеріальну допомогу, робить
подарунки, купує ліки на лікування
сина, погашає заборгованість по
аліментам (а.с. 30, 31-32, 52,64,65,93).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що ОСОБА_4 було
засуджено у 1993 та у 1997 року, в тому числі
і тяжкі злочини , він звільнився з місць
позбавлення волі у 2003 році , не
страждає психічними та наркологічними
захворюванями, які б перешкоджали у
виконанні обов'язків по вихованню
дитини.(а.с. 36, 53, 54).

Крім цього, судом першої інстанції
також встановлено, підтверджено
поясненнями допитаних у судовому
засіданні суду першої інстанції
свідків та ОСОБА_3 не заперечується, що
остання перешкоджає ОСОБА_4 у виховані
та спілкуванні з сином, що стало
підставою для звернення його до суду з
зазначеним позовом.

Відповідно до висновку № 86 від 17.02.2014
року управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради ,
розглянувши питання щодо позбавлення
батьківських прав ОСОБА_4 відносно
сина, управління вважає недоцільним
позбавлення останнього батьківських
прав( а.с.82, 83).

Вказаний висновок підтримала в суді
апеляційної інстанції представник
управління.

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами ,що відповідно до
довідок завідуючого КПОЗ «Харківська
міська дитяча лікарня № 5» від 14.11.2013
року та від 25.02.2014 син сторін ОСОБА_5 має
емоційний розлад, що може бути
пов'язано з негативним досвідом
,зокрема: спілкування з батьком
(а.с.63,104).

При цьому суд апеляційної інстанції
критично відноситься до зазначених в
довідці від 25.02.2014 року обставинах щодо
психотравмуючих факторів спілкування
дитини, зокрема: з батьком, оскільки
вказані довідки надані в період
розгляду судом зазначеного спору та
доказів того, що після звернення ОСОБА_4
у суд з зазначеним вище позовом, тобто
після 25 травня 2013 року, він мав
можливість спілкуватись з сином,
матеріали справи не містять, як і не
містять доказів наявності причинного
зв»язку між загостренням захворювання
сина сторін та його спілкуванням з
батьком.

В п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу
України встановлено, що батьки можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вони ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Відповідно до п.16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від
30.03.3007 року з наступними змінами «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»,
ухилення батьків від виконання своїх
обов»язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання ; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей, не сприяють
засвоєнню нею загально визначених норм
моралі, не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу, не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїх
обов»язків.

Відповідно до ст. 159 СК України, якщо
той із батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, другий із
батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення цих перешкод.

Вказані обставини справи та вимоги
норм матеріального права свідчать про
відсутність встановлених законом
підстав для позбавлення ОСОБА_4
батьківських прав у відношенні сина та
свідчать про наявність підстав для
усунення ОСОБА_4 перешкод у
спілкуванні та вихованні сина у
встановлений судом першої інстанції
спосіб.

Доводи, викладені ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі вказаний висновків
суду не спростовують, були предметом їх
розгляду судом першої інстанції, яким
суд дав належну оцінку та не дають
підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218
ЦПК України , судова колегія -,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м.Харкова від 05 березня
2014 року, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :