Справа № 529/80/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року Диканський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Гвоздика А. Є.

при секретарі Кривенко Р. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Диканька цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 про визнання права власності у
спільному майні подружжя , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
вказаним позовом до відповідача
ОСОБА_2 стверджуючи, що 24. 05. 2000 року між
сторонами був укладений шлюб, який
рішенням Диканського районного суду
Полтавської області від 12. 09. 2013 року
був розірваний.

В період шлюбу, в вересні місяці 2005 року
подружжям на підставі договору
купівлі-продажу було набуто нерухоме
майно - житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Вважаючи дане майно спільною сумісною
власністю подружжя, позивач просить
суд визнати за ним право власності на 1/2
частину житлового будинку з
господарськими будівлями, який
розташований за вказаною адресою.

В відкритому судовому засіданні
позивач уточнив свої позовні вимоги та
пояснив, що він разом з відповідачем
ОСОБА_2 купили житловий будинок з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1,
право власності на який зареєстровано
на підставі договору дарування на ім'я
відповідачки, в період шлюбу вони
добудували будинок, в результаті чого
його житлова площа збільшилася, також
добудували інші господарські будівлі,
в 2013 році після розірвання шлюбу
відповідач повідомила йому, що все
спільне майно належить лише їй, згоди
щодо поділу майна вони не досягли, але
договір дарування будинку є удаваним
правочином, який вчинено з метою
приховання іншого правочину - договору
купівлі-продажу будинку. Позивач
просив суд визнати договір дарування
вказаного будинку удаваним правочином,
який вчинений з метою приховання
іншого правочину - договору
купівлі-продажу будинку з подальшим
визнанням даного договору недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 у відкритому
судовому засіданні вимоги позивача
визнала та пояснила, що дійсно під час
шлюбу з позивачем ОСОБА_1 у
відповідача ОСОБА_4 вони за спільні
кошти придбали будинковолодіння
розташоване за адресою АДРЕСА_1.
Вказане будинковолодіння було
оформлене на неї шляхом укладання
договору дарування між нею та
відповідачем ОСОБА_3, який посвідчений
приватним нотаріусом Диканського
нотаріального округу Полтавської
області ОСОБА_5 та зареєстрований за
№2467. Також, відповідач вказує, що не
заперечує проти проведеної судової
будівельно-технічної експертизи, якою
було визначено порядок користування
спірним будинковолодінням.

Ухвалою Диканського районного суду
Полтавської області від 20 лютого 2014
року до участі у справі, в якості
співвідповідача було залучено ОСОБА_3,
яка в судове засідання не з'явилася, а
до суду подала письмову заяву, в якій
просить розгляд справи провести в її
відсутність при цьому вказує, що проти
задоволення позовних вимог позивача
вона не заперечує.

Ухвалою Диканського районного суду
Полтавської області від 22 травня 2014
року було залучено до участі у справі,
в якості третьої особи приватного
нотаріуса Диканського районного
нотаріального округу Полтавської
області.

Третя особа по справі - приватний
нотаріус Диканського районного
нотаріального округу Полтавської
області в судове засідання не з'явився,
а до суду надіслав письмову заяву, в
якій просив розгляд справи проводити в
його відсутність.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін та
дослідивши наявні по справі докази, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.
05. 2000 року по 12. 09. 2013 року, від якого
мають неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією
рішення Диканського районного суду від
12. 09. 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що під
час шлюбу 13. 10. 2004 року між відповідачем
ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено договір дарування житлового
будинку з відповідними надвірними
будівлями по АДРЕСА_1, що слідує з копії
цього договору, який посвідчено
приватним нотаріусом Диканського
нотаріального округу Полтавської
області ОСОБА_5, зареєстровано в
реєстрі за № 2467.

З пояснень сторін в судовому
засіданні вбачається, що вказаний
договір дарування є удаваним
правочином, бо при його укладенні,
відповідачу по справі ОСОБА_3
позивачем ОСОБА_1 були сплачені кошти в
сумі 2 300 грн. як предоплата за спірне
будинковолодіння про, що свідчить
наявна в справі ксерокопія розписки, а
потім і решта коштів, що в загальній
сумі складає 8 000 грн.

Так у п. 25 постанови Пленуму Верховного
суду України від 06 листопада 2009 року №9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" , вказано, що за
удаваним правочином сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. Якщо правочин, який
насправді вчинено, суперечить закону,
суд ухвалює рішення про встановлення
його нікчемності або про визнання
недійсним.

Таким чином, договір дарування
укладений 13.10.2004 року між відповідачем
ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2
являється удаваним, оскільки ці ж самі
сторони цього ж договору при його
укладанні фактично приховали інший
договір, а саме, - договір купівлі
продажу, за яким відповідач ОСОБА_3
продала належне їй нерухоме майно, а
відповідач ОСОБА_2, перебуваючи в шлюбі
з позивачем ОСОБА_1 придбала вказане
нерухоме майно, а саме
будинковолодіння розташоване по
АДРЕСА_1,

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута
за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

А згідно приписів ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Отже, частки сторін у праві власності
на будинок по АДРЕСА_1 є рівними,
оскільки цей будинок є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
як придбаний на підставі договору
купівлі - продажу за спільні кошти
подружжя під час перебування їх у
зареєстрованому шлюбі.

Згідно ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується і
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України
кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють та
користуються спільним майном,
матеріальної компенсації.

Згідно ст. 361 ЦК України
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. У разі виділу
співвласником у натурі частки із
спільного майна для співвласника, який
здійснив такий виділ, право спільної
часткової власності на це майно
припиняється. Така особа набуває право
власності на виділене майно.

Відповідно до ст. 370 ЦК України,
співвласники мають право на виділ у
натурі частки: з майна, що є у спільній
частковій власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності вважається, що
частка кожного із співвласника у праві
спільної сумісної власності є рівними.

Відповідно до ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Тому, за кожною стороною по справі
слід визнати право власності по 1/2
частині на спірне будинковолодіння,
яке розташоване по АДРЕСА_1 і
складається з житлового будинку літ.
"А-1", прибудови літ. "а" та господарських
будівель: гаража літ."а1", сараїв літ. "Б",
"б", вбиральні літ. "В", огорожі № 1,2,
воріт, хвіртки № 4,5

Згідно висновку № 24 судової
будівельно-технічного експертизи від
26 квітня 2014 року, суд вважає за
необхідне встановити наступний
порядок користування
будинковолодінням та господарськими
спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1:

позивачу ОСОБА_1 виділити 1-не
ізольоване приміщення будинку літ "А-1":

- кімнату
(кухню) "1-5" площею 8.70 кв.м.

По іншим будівлям та спорудам:

- гараж літ. "а1".

відповідачу ОСОБА_2 виділити 1-не
ізольоване приміщення у будинку літ.
"А-1":

- кімнату 1-6
площею 18.80 кв. м.

По іншим будівлям та спорудам:

- сарай літ. "Б";

- сарай літ. "б";

- вбиральню літ.
"В".

Нежилі та підсобні приміщення в
житловому будинку літ. "А-1" (веранду 1-1
площею 14.00 кв.м., санвузол 1-2 площею 5,80
кв.м, коридор 1-3 площею 3.10 кв. м, топочну
1-4 площею 3.50 кв. м) та огорожу № 1,
огорожу № 2, ворота огорожі № 4, хвіртку
№ 5, придомову територію залишити у
спільному користуванні.

Виходячи з положень ст. 368 ЦК
України, спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю;
суб'єктами права спільної сумісної
власності можуть бути фізичні особи,
юридичні особи, а також держава,
територіальні громади, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові
витрати понесені позивачем слід
покласти на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 316, 321, 328, 356, 361, 364 368, 370, 383, 377 ЦК
України, ст.ст. 60, 63, 70 СК України, ст.ст.
10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити

Визнати договір дарування від 13.10.2004
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений
приватним нотаріусом Диканського
районного нотаріального округу
Полтавської області ОСОБА_5 під
реєстраційним № 178561 в державному
реєстрі правочинів - недійсним.

Визнати договір дарування від 13.10.2004
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений
приватним нотаріусом Диканського
районного нотаріального округу
Полтавської області ОСОБА_5, - договором
купівлі-продажу між цими сторонами та
щодо того самого предмету договору.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/2
частину житлового будинку літ. "А-1",
прибудови літ. "а" та господарських
будівель: гаража літ."а1", сараїв літ. "Б",
"б", вбиральні літ. "В", огорожі № 1, 2,
воріт, хвіртки № 4,5, які розташовані за
адресою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на
1/2 частину будівельних матеріалів, що
були використані при будівництві
будинку літ. "А-1" та господарських
будівель, які розташовані за адресою
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/2
частину житлового будинку літ. "А-1",
прибудови літ. "а" та господарських
будівель: гаража літ."а1", сараїв літ. "Б",
"б", вбиральні літ. "В", огорожі № 1,2,
воріт, хвіртки № 4,5, які розташовані за
адресою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на
1/2 частину будівельних матеріалів, що
були використані при будівництві
будинку літ."А-1" та господарських
будівель, що розташовані за адресою
АДРЕСА_1.

Встановити порядок користування
будинковолодінням та господарськими
спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1:

ОСОБА_1 виділити в користування 1(одне) -
не ізольоване приміщення будинку літ
"А-1":

- кімнату
(кухню) "1-5" площею 8.70 кв.м.

По іншим будівлям та спорудам:

- гараж літ. "а1".

ОСОБА_2 виділити 1(одне) -не ізольоване
приміщення у будинку літ. "А-1":

- кімнату "1- 6"
площею 18.80 кв. м.

По іншим будівлям та спорудам:

- сарай літ. "Б";

- сарай літ. "б";

- вбиральню літ.
"В".

Нежилі та підсобні приміщення будинку
літ. "А-1" (веранду 1-1 площею 14.00 кв.м.,
санвузол 1-2 площею 5,80 кв.м, коридор 1-3
площею 3.10 кв. м, топочну 1-4 площею 3.50 кв.
м) та огорожу № 1, огорожу № 2, ворота
огорожі № 4, хвіртку № 5, придомову
територію залишити у спільному
користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1218
грн. 00 коп. судового збору по справі та
1 200 грн. 00 коп. за проведення судової
будівельно-технічної експертизи, а
всього 2 418 (дві тисячі чотириста
вісімнадцять) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
на протязі десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: