РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2014 року Харцизький
міський суд Донецької області у складі:

судді Носовської Л.О.

при секретарі Тарасової І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Харцизьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Перший
український міжнародний банк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи - Відділ у справах дітей
виконавчого комітету Харцизької
міської ради, Відділ державної
виконавчої служби Харцизького
міського управління юстиції Донецької
області, про примусове виселення,-

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2014 року ПАТ «Перший
український міжнародний банк»
(далі-ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду із
позовною заявою до відповідачів, в
якій просить примусово виселити
відповідачів з предмета іпотеки -
трьохкімнатної квартири , загальною
площею 61,80 кв.м., житловою площею 41,10
кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, на яку звернуто стягнення.

Позов обґрунтовує тим, що між ЗАТ
«Донгорбанк», правонаступником всіх
прав та зобов'язань якого є ПАТ «ПУМБ»,
та відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 42/08/04 від 15 липня
2008 року, відповідно до умов якого банк
надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі
30 000 доларів США, а позичальник
зобов'язався використати його за
цільовим призначенням, сплатити
проценти за користування кредитом та
повернути кредит в порядку та в
обумовлені строки.

На забезпечення виконання
відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за
даним кредитним договором, між банком
та відповідачем ОСОБА_1 15 липня 2008 року
було укладено договір іпотеки № 42/08/04,
згідно до якого ОСОБА_1 передав в
іпотеку Банку нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку із тим, що відповідач ОСОБА_1
свої зобов'язання по кредитному
договору належним чином не виконував,
рішенням Київського районного суду
міста Донецька від 16 лютого 2010 року,
яке набрало законної сили 01 березня 2010
року , з ОСОБА_1 на користь банку було
стягнуто заборгованість по кредитному
договору в розмірі 260 809 грн. , на
підставі чого було видано виконавчий
лист , який було пред'явлено до ВДВС
Харцизького міського управління
юстиції, у зв'язку із чим 14 червня 2010
року державним виконавцем винесено
ухвалу про відкриття виконавчого
провадження. 06 грудня 2011 року ВДВС
було здійснено опис та арешт
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою: місто АДРЕСА_1

Проте, відповідач ОСОБА_1
погашення заборгованості по
кредитному договору в повному обсязі
не провадить, станом на 08 квітня 2014
року у рахунок погашення кредитної
заборгованості було сплачено 5 811,24
долари США, з яких, 500,68 доларів США - за
основною сумою кредиту та 3811,24 доларів
США - за нарахованими процентами.

Позивач вважає, що оскільки
відповідачем не провадяться виплати
з виконання основного зобов'язання,
та актом державного виконавця від 06
грудня 2011 року арештована іпотечна
квартира, що свідчить про звернення
стягнення на предмет іпотеки, то є
підстави на виселення відповідачів з
іпотечної квартири, у

зв'язку із чим банк направив на адресу
відповідачів вимоги про виселення з
квартири , які відповідачами в
добровільному порядку виконані не
були.

Відповідачі позов не визнали .
Вважають , що позивачем не надано
документу про звернення стягнення на
предмет іпотеки- квартиру, оскільки
рішенням суду було стягнуто
заборгованість за кредитним договором
, а не проведено звернення стягнення,
що ставить під сумнів правомірність
позову про примусове виселення
відповідачів.

Представники третіх осіб - Служби у
справах дітей Харцизької міської ради
та ВДВС Харцизького міського
управління юстиції заперечень проти
позову не надали, просять розглянути
справу на розсуд суду у їх відсутності.

Суд вважає можливим розглянути
справу у відсутності третіх осіб на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів.

Суд вважає позов необґрунтованим і
таким, що не підлягає задоволенню.

Статею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного законодавства.

В силу ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк чи інша фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти позичальнику у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно частини 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 даної статті визначено,
що зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 3 передбачено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Судом встановлено, що 15 липня 2008
року між ЗАТ «Донгорбанк»,
правонаступником всіх прав та
зобов'язань якого є ПАТ «ПУМБ», та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 42/08/04 від 15 липня
2008 року, відповідно до умов якого банк
надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі
30 000 доларів США, а позичальник
зобов'язався використати його за
цільовим призначенням, сплатити
проценти за користування кредитом та
повернути кредит в порядку та в строки,
обумовлені кредитним договором.

Згідно розділу 2 договору строк
кінцевого повернення кредиту - 14 липня
2028 року. (а.с. 6-9).

Відповідно до статті 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. .Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Частиною 1 статті 548 ЦК України
передбачено, що виконання
зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Згідно ст.. 575 ЦК України Іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у

володінні заставодавця або третьої
особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про іпотеку», іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом;
Основне зобов'язання - зобов'язання
боржника за договорами позики,
кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а
також зобов'язання, яке виникає з інших
підстав, виконання якого забезпечене
іпотекою.

Статтею 3 Закону України «Про
іпотеку», зокрема, передбачено, що
іпотека виникає на підставі договору,
закону або рішення суду. Іпотекою
може бути забезпечене виконання
дійсного зобов'язання або задоволення
вимоги, яка може виникнути в
майбутньому на підставі договору, що
набрав чинності. Іпотека має
похідний характер від основного
зобов'язання і є дійсною до припинення
основного зобов'язання або до
закінчення строку дії іпотечного
договору. У разі порушення боржником
основного зобов'язання відповідно до
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею

вимоги за рахунок предмета іпотеки
переважно перед іншими особами, права
чи вимоги яких на передане в іпотеку
нерухоме майно не зареєстровані у
встановленому законом порядку або
зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет
окремого права чи вимоги на передане в
іпотеку нерухоме майно виникає
відповідно до закону, таке право чи
вимога має пріоритет над вимогою
іпотекодержателя лише у разі його/її
виникнення та реєстрації до моменту
державної реєстрації іпотеки.

Згідно іпотечного договору № 42/08/04
від 15 липня 2008 року , укладеного між
Банком та ОСОБА_1 , за рахунок предмета
іпотеки - квартири АДРЕСА_1
задовольняються вимоги
іпотекодержателя за кредитним
договором № 42/08/04 від 15 липня 2008 року,
укладеним між іпотекодержателем та
ОСОБА_1 у повному обсязі, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу, а також будь-яке збільшення
цієї суми та/або процентів за основним
зобов'язанням. За рахунок предмета
іпотеки задовольняються також вимоги
іпотекодержателя щодо відшкодування
витрат, пов'язаних з пред'явленням
вимоги за основним зобов'язанням і
зверненням стягнення на предмет
іпотеки, витрат на утримання і
збереження предмета іпотеки, витрат на
страхування предмета іпотеки, збитків,
завданих порушенням основного
зобов'язання чи умов цього договору.

Пунктом 1.3 іпотечного договору
встановлено, що вартість предмета
іпотеки за згодою сторін складає 215
327,73 грн. За даними КП БТІ міста
Харцизька загальна вартість предмета
іпотеки становить 24 989 грн.

П.3.1.6 іпотечного договору визначено,
що у разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених цим договором,
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання основного
зобов'язання, а в разі його невиконання
- звернути стягнення на предмет
іпотеки; у випадку, якщо іпотекодавцем
порушені обов'язки щодо збереження чи
страхування предмета іпотеки - також
вжити заходів для збереження чи
страхування предмета іпотеки у власних
інтересах та за власний кошт.

Згідно п. 3.1.7 іпотечного договору
іпотеко держатель має право за рахунок
предмета іпотеки задовольнити свої
вимоги за основним зобов'язанням
згідно із розділами 2 та 4 цього
договору.

Згідно частини 1 статті 12 Закону
України «Про іпотеку» у разі
порушення іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

У зв,язку з порушенням відповідачем
ОСОБА_1 умов кредитного договору
рішенням Київського районного суду
міста Донецька від 16 лютого 2010 року,
яке набрало законної сили 01 березня 2010
року, було задоволено позов ПУМБ до
ОСОБА_1про стягнення заборгованості за
кредитним договором та стягнуто з
нього на користь банку заборгованість
по кредитному договору в розмірі 260 809
грн.

06 грудня 2011 року державним
виконавцем ВДВС при примусовому
виконанні виконавчого листа № 2-3842 ,
виданого Київським районним судом
міста Донецька 12 травня 2010 року
складено акт опису та арешту майна , а
саме, АДРЕСА_1.

Згідно інформації банку станом на 08
квітня 2014 року у рахунок погашення
кредитної заборгованості відповідачем
ОСОБА_1 було сплачено 5 811,24 доларів
США, з яких - 500,68 доларів США - за
основною сумою кредиту, та 3811,24 доларів
США - за нарахованими процентами (а.с.
661-62)

Частиною 1 статті 40 Закону України
«Про іпотеку» передбачено, що
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів
та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Згідно частини 2 статті 40 Закону
України «Про іпотеку» після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що позивач
направив на адресу відповідачів вимогу
від 14 серпня 2013 року, та від 21 березня
2014 року , в якій зазначив, що у зв'язку з
прийняттям рішення про звернення
стягнення на

нерухоме майно вони повинні
виселитись з іпотечної квартири
протягом одного місяця з отримання
даних вимог та знятись з
реєстраційного обліку, та попередив
про вжиття усіх необхідних заходів
щодо їх виселення в примусовому
порядку у разі невиконання вимоги.

Проте, суд вважає позовні вимоги
про виселення відповідачів з іпотечної
квартири необґрунтованими та
передчасними.

Відповідно до частини 1 статті 589 ЦК
України у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Частиною 2 даної статті визначено, що
за рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до частин 1,2 статті 590 ЦК
України звернення стягнення на предмет
застави здійснюється за рішенням суду,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 33 Закону України «Про
іпотеку», передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Таким чином, з аналізу наведених
вище норм слідує, що іпотека являється
способом забезпечення дійсного
цивільно-правового зобов'язання, та
звернення стягнення на предмет іпотеки
можливе у випадку, коли боржник у
цивільно-правовому зобов'язанні не
виконає свої зобов'язання, що
встановлено при розгляді даної справи.
Проте, позивачем не надано доказів про
звернення стягнення на предмет іпотеки
на підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Пунктом 43 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» при розгляді
позову іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку"
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Пунктом 38 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» передбачено,
що у випадку якщо іпотекодержатель не
реалізував способів позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки, зокрема, шляхом
укладення договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, який
передбачав би передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки у рахунок виконання
основного зобов'язання (стаття 37 Закону
України "Про іпотеку"), він має право
звернутися до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до статті 39 цього Закону.

Розділ 4 Іпотечного договору
встановлює порядок задоволення вимог
за рахунок предмета іпотеки.

Так, п.4.1. передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
ст..12 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 4.2. передбачено, що у разі
порушення (невиконання або неналежного
виконання) основного зобов'язання
та/або умов цього договору
іпотекодержатель надсилає боржнику та
іпотекодавцю письмову вимогу про
усунення порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцяти денний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї
вимоги. Якщо протягом встановленого
строку вимога іпотеко держателя
залишається без задоволення, іпотеко
держатель вправі розпочати звернення
стягнення на предмет іпотеки
відповідно до чинного законодавства та
цього договору.

п.4.3 Звернення стягнення на предмет
іпотеки може бути здійснене на
підставі рішення суду , виконавчого
напису нотаріуса або згідно з умовами
цього договору. Іпотекодержатель
самостійно обирає способи звернення
стягнення на предмет іпотеки.

4.4 Звернення стягнення на предмет
іпотеки може бути здійснене шляхом
передачі іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання , у
порядку, передбаченому пунктами 4.4.1.-4.4.3
цього договору.

4.4.1 Право власності на предмет іпотеки
переходить до іпотекодержателя з
моменту підписання сторонами акту
прийому-передачі предмета іпотеки.

4.4.2 У разі підписання сторонами Акту
прийому-передачі предмета іпотеки цей
договір є правовою підставою для
реєстрації права власності іпотеко
держателя на нерухоме майно, що є
предметом іпотеки.

4.4.3. Предмет іпотеки переходить у
власність іпотекодержателя за ціною,
яка дорівнює основній сумі боргу та
нарахованим на неї процентам, що
залишилися неповернутими іпотеко
держателю за основним зобов'язанням.

Тобто, позасудове врегулювання
звернення стягнення на предмет іпотеки
передбачено пунктами 4.4.-4.4.3
Іпотечного договору, та полягає в
підписанні сторонами акту
прийому-передачі предмета іпотеки.

Позивач не заперечує, що в
позасудовому порядку з відповідачами
по справі не було вирішено питання
про звернення стягнення на іпотечну
квартиру, як й не заперечує , що в
судовому порядку звернення стягнення
на спірну квартиру не провадилось, та
виконавчий надпис нотаріуса по даному
питанню також не видавався. Проте,
вважає, що звернення стягнення на
квартиру відбулось в порядку
примусового виконання ВДВС
виконавчого листа, виданого на
підставі рішення суду про стягнення з
відповідача ОСОБА_1 заборгованості за
кредитним договором, а саме, шляхом
накладення державним виконавцем ВДВС
арешту на іпотечну квартиру.

Суд знаходить дане посилання хибним
та таким, що не ґрунтується на вимогах
законодавства.

Частиною 1 статті 17 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

п.1 частини 2 даної статті
передбачено, що відповідно до цього
Закону підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи:

виконавчі листи, що видаються
судами, і накази господарських судів,
у тому числі на підставі рішень
третейського суду та рішень
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при

Торгово-промисловій палаті і
Морської арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Згідно частини 1 статті 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Частиною 2 даної статті визначено, що
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника,
що знаходяться на рахунках і вкладах чи
на зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

винесення постанови про арешт
коштів, що перебувають у касі боржника
або надходять до неї;

винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження;

проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Згідно частини 3 даної статті
постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті,

може бути накладений арешт у розмірі
суми стягнення з урахуванням
виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій та
застосованих державним виконавцем
штрафів, на все майно боржника або на
окремі предмети. Копії постанови,
якою накладено арешт на майно
боржника та оголошено заборону на
його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони

на його відчуження.

Проте, частиною 1 статті 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що звернення стягнення
на заставлене майно в порядку
примусового виконання допускається за
виконавчими документами для
задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Частиною 8 даної статті визначено, що
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку".

Судом встановлено, що на
примусовому виконанні ВДВС
знаходиться виконавчий лист № 2-3842 /2010
про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості
за кредитним договором, і саме у
виконання даного виконавчого листа
державним виконавцем ВДВС 06 грудня 2011
року винесено акт опису та арешту
спірної квартири.

Факт наявності в ВДВС виконавчих
документів про задоволення вимог
Банку - заставодержателя , позивачем не
доведено.

З урахуванням наведеного , суд
вважає необхідним відмовити позивачу
в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 546,548, 575,589,590,
1054 ЦК України, ст.1,3,12,33,40 Закону
України «Про іпотеку», ст..17,54, 57 Закону
України « Про виконавче провадження», ,
ст.ст.10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити Публічному акціонерному
товариству «Перший український
міжнародний банк» в задоволенні
позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи - Відділ у справах
дітей виконавчого комітету Харцизької
міської ради, Відділ державної
виконавчої служби Харцизького
міського управління юстиції Донецької
області про примусове виселення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Харцизький міський суд протягом
10-ти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні
під час проголошення судового
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 6
червня 2014 року.

Суддя: