УХВАЛА

3 червня 2014 року
м. Луганськ

Артемівський районний суд м. Луганська,

в особі судді Селезньової Т.В.,

при секретарі Піддубняк О.В.,

з участю представника заявника ОСОБА_1,

державного виконавця Глущенко О.В.,

стягувача ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні в м.
Луганську

скаргу ОСОБА_3

на дії державного виконавця
Ленінського ВДВС Луганського МУЮ,

встановив:

Заявник просить визнати
неправомірними дії державного
виконавця Ленінського ВДВС
Луганського МУЮ Глущенко О.В. по
відкриттю виконавчого провадження
№42223340 про стягнення з нього на користь
ОСОБА_2 аліментів, і скасувати як
незаконні постанову про відкриття
виконавчого провадження від 21.02.2014р. і
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій від 21.02.2014р.

Скарга мотивована тим, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження винесена державним
виконавцем без законних підстав - лише
на підставі заяви стягувача і копії
рішення , але без долученого до заяви
виконавчого листа, оскільки виконавчий
лист був відправлений до Ленінського
ВДВС безпосередньо судом і отриманий
ВДВС 24.01.2014р. (згідно даних про
відправку і отримання рекомендованої
кореспонденції) і тому не видавався на
руки стягувачу, враховуючи, що за одним
рішенням видається один виконавчий
лист і у даному випадку дублікат не
видавався. Дані обставини на думку
заявника були підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження - з
причини неподання виконавчого
документу. Крім того заявник вважає, що
державний виконавець при винесенні
постанови про відкриття виконавчого
провадження порушив п.1.5.1. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень №512/5 від 2.04.2012р. - яка
регламентує, що в постанові повинні
бути зазначені повне найменування
органу і прізвище, ім.,я та по-батькові
посадової особи, що виніс постанову,
натомість в постановах, що
оскаржуються , такі дані не були
зазначені. Також вважає, що державний
виконавець, відкриваючи виконавче
провадження , порушив вимоги п.3 ч.1 ст.18
та ст..26 Закону «Про виконавче
провадження», згідно якої він мав би
відмовити у відкритті, оскільки в
постанові відсутні дані про
ідентифікаційний номер боржника , що
було підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження. Крім того , на
думку заявника, державний виконавець
не правильно зазначив у постанові про
відкриття виконавчого провадження
адресу боржника, вказавши її неповно
(АДРЕСА_2), замість правильного кв. 50
років оборони Луганська, і до того ж
вказав адресу реєстрації місця
проживання боржника, а не адресу його
фактичного місця проживання, яке було
позивачем вказано у позовній заяві до
суду і про яке стягувач знав (АДРЕСА_1);
неправильними вважає дії державного
виконавця, який копію постанови про
відкриття виконавчого провадження
відправив за місцем реєстрації
боржника, а не за місцем його
фактичного проживання, - через дану
причину боржник не отримав своєчасно
копію вказаної постанови.

Також заявник вважає
неправомірною постанову державного
виконавця Глущенко О.В. від 21.02.2014р. про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій у розмірі
40грн., посилаючись на те, що в даній
постанові так само не вказано повну
назву і ім.,я органу та посадової особи,
не правильно зазначено адресу
боржника, і крім того , заявник вважає,
що державний виконавець не мала
законних підстав для винесення даної
постанови, оскільки вона винесена
одночасно з постановою про відкриття
виконавчого провадження, коли не було
підстав допускати рішення до негайного
виконання, оскільки такої заяви
позивачка в суд не подавала, і оскільки
боржнику не надавався час для
добровільного виконання рішення, і
коли ще ніякі виконавчі дії державним
виконавцем не проводились і витрат не
було.

Заявник пояснив, що постанову
про відкриття виконавчого провадження
він поштою не отримував, отримав обидві
постанови , прибувши до державного
виконавця лише 16.04.2014р., про наявність
рішення суду не знав, хоча не заперечує,
що у суді писав заяву про згоду з
позовом і про розгляд справи у його
відсутності.

Державний виконавець Глущенко
О.В. скаргу не визнала, пояснила, що до
ВДВС в січні 2014р. надійшов з
Артемівського райсуду м. Луганська
виконавчий лист про стягнення
аліментів, оскільки не було заяви
стягувача, вона на той час винесла
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження, і здала
виконавчий лист до канцелярії для
повернення в суд; після цього до ВДВС
прийшла стягувачка, написала заяву про
відкриття виконавчого провадження, на
той час виконавчий лист ще не був
повернутий до суду, знаходився в
канцелярії, тому був повернутий з
канцелярії, щоб не витрачати час на
повернення до суду, він долучений до
заяви стягувача, і по ньому вона 21.02.2014р.
винесла постанову про відкриття
виконавчого провадження; такі свої дії
вважає правильними. Після того винесла
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій в
сумі 40грн. , і копії обох постанов
відправила поштою боржнику за вказаною
у виконавчому листі адресою (АДРЕСА_2),
відомостей про іншу адресу боржника у
неї не було, стягувачка додатково
ніяких даних щодо місця проживання
боржника не повідомляла. В постановах
вказала місце проживання боржника- з
даних, вказаних у виконавчому листі
(кв.50років оборони,5/40), а в супровідному
листі вказала повну адресу АДРЕСА_1. в
постанові не вказала
ідентифікаційного номеру боржника, але
станом на час відкриття виконавчого
провадження у неї були відомості про
ідентифікаційний номер боржника разом
з копією паспорту боржника - які
принесла стягувачка, тому у неї не було
підстав відмовляти у відкритті
виконавчого провадження. Крім того,
приймаючи такі рішення, вона виходила з
того, що мова йдеться про стягнення
аліментів на неповнолітню дитину, з
метою недопущення зволікань у питанні
стягнення аліментів. Визнає, що дійсно
в даних постановах не вказала повну
назву органу і свої повні прізвище та
ім.,я, але в подальшому дану помилку нею
було виправлено, вона винесла дві
постанови про виправлення помилок у
постановах (оскаржуваних заявником) ,
внесла в ці дві постанови відповідні
доповнення-щодо назви органу і свого
імені.

Стосовно винесення постанови
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій в сумі 40грн.
державний виконавець пояснила, що дані
витрати не є санкцією , застосованою до
боржника у випадку невиконання ним
рішення добровільно (тобто не є
виконавчим збором), як це розтлумачив
заявник і його представник, дані
витрати не стосуються питань
добровільного чи примусового
виконання рішення суду, а є
передбаченими у ст..41 Закону «Про
виконавче провадження» витратами
виконавчого провадження,
розрахованими за актом про витрати
згідно калькуляції, затвердженої
начальником ВДВС. В даному випадку
державний виконавець не накладав на
боржника санкцію у вигляді виконавчого
збору, передбаченого у випадку
невиконання боржником рішення суду у
добровільному порядку у відведений
строк, оскільки виконавче провадження
відкрито для здійснення поточних
тривалих платежів- аліментів, і згідно
п.4 ст.25 Закону «Про виконавче
провадження» за аліментами не
надається боржнику строк для
добровільного виконання, воно
допускається до виконання негайно.

Як пояснив державний виконавець,
копія постанови про відкриття
провадження і постанова про стягнення
витрат на проведення виконавчих дій
були відправлені боржнику 21.02.2014р. за
адресою, вказаною у виконавчому листі:
АДРЕСА_1, других даних про місце
проживання боржника не було відомо, в
постановах адресу боржника вказано
згідно запису у виконавчому листі, а в
супровідному листі виконавець вказала
адресу повніше- АДРЕСА_1. До того ж
звернула увагу, що саме таку адресу
свого місця проживання вказав боржник
у його заяві від 16.04.2014р. в період після
відкриття провадження і до цього 2014р.
боржник приходив до державного
виконавця, приносив квитанцію від
2.04.2014р. про сплату аліментів у сумі
300грн. , вказавши, що це аліменти за
листопад-січень, тобто знав про
наявність виконавчого листа і про
стягнення з нього аліментів.

Стягувач ОСОБА_2 суду пояснила, що
17.02.2014р. отримала копію рішення суду,
виконавчий лист в суді їй не видали,
пояснивши, що виконавчий лист був вже
відправлений судом до ВДВС, куди їй
рекомендували звернутись; в той же день
о 16-00 вона звернулась до Ленінського
ВДВС, де їй державний виконавець
запропонувала написати заяву про
відкриття виконавчого провадження;
заяву вона написала, а в канцелярії
ВДВС взяла виконавчий лист, який був
підготовлений для повернення в суд;
тоді ж вона подзвонила боржнику,
повідомила про здачу виконавчого листа
і про те, що йому необхідно явитись до
ВДВС, і зі слів боржника наступного дня
він ходив до державного виконавця, і що
йому розрахували як непрацюючому
аліменти у розмірі 800грн., сказав, що
буде шукати роботу, щоб був меншим
розмір аліментів. Вважає, що всі дії
державного виконавця були законними і
правильними.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши надані документи, суд
дійшов таких висновків:

На підставі рішення
Артемівського районного суду м.
Луганська від 15.01.2014р. за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, яким
позов було задоволено і з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на
утримання доньки ОСОБА_6, 2002р.н., у
розмірі ? частки зарплати та інших
доходів, Артемівський райсуд м.
Луганська 22.01.2014р. видав виконавчий
лист.

Як видно з копії рішення -
відповідач просив розглянути позов без
нього, заперечень не подав. Рішення, як
зазначено у ньому, в частині стягнення
аліментів за один місяць допущено
судом до негайного виконання.

Як видно з дослідженої судом
цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_6 про стягнення аліментів, -
відповідач отримав копію позову, подав
заяву про розгляд справи у його
відсутності. Копія рішення судом була
відправлена відповідачу за двома
адресами: вказаною ним у заяві ,
наведеній вище, АДРЕСА_1, і за
зареєстрованим місцем проживання
відповідача згідно адресної довідки
АДРЕСА_2. Згідно наявним у справі
супровідним листам, суд відправив
виконавчий лист до Ленінського ВДВС
22.01.2014р., згідно наявній розписці,
виконавчий лист отримано ВДВС 24.01.2014р.
Виконавчий лист назад до суду не
повертався. Згідно наявної у справі
заяви позивачки їй було видано копію
рішення 17.02.2014р.

Таким чином, посилання заявника
на те, що він не знав про розгляд даної
справи у суді, про позов і його суть, про
стягнення з нього аліментів на користь
стягувачки - є необгрунтованими. Крім
того наведені відомості спростовують
посилання заявника на те, що були
відсутні підстави допущення
виконавчого документу до негайного
виконання, для чого закон не вимагає
обов'язкової наявності заяви позивача
(стягувача).

З відомостей, зазначених у
виконавчому листі, видно, що рішення в
частині стягнення аліментів за один
місяць було допущено до негайного
виконання. - Саме з даних причин
виконавчий лист був направлений судом
на виконання в ВДВС Ленінського району
- за місцем зареєстрованого проживання
відповідача . У виконавчому листі
зазначено адресу боржника - згідно
відомостей про зареєстроване місце
проживання відповідача - кв. 50 років
оборони, 5/40. Згідно адресної довідки,
наявної у справі, адреса реєстрації
відповідача АДРЕСА_2., тобто в
виконавчому листі зазначено адресу
боржника згідно адресної довідки.

Постановою від 21.02.2014р. старший
державний виконавець Ленінського ВДВС
Луганського МУЮ Глущенко О.В. відкрила
виконавче провадження про стягнення
аліментів на підставі даного
виконавчого листа, виданого судом. У
даній постанові зазначено, що заява про
примусове виконання подана 21.02.2014р.

Другою постановою від 21.02.2014р.
держвиконавець Глущенко О.В. прийняла
рішення про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій у
розмірі 40грн.; з мотивувальної частини
постанови видно, що вказані кошти
витрачено на виконавче провадження
згідно калькуляції.

У обох постановах зазначено
адресу боржника АДРЕСА_2, тобто згідно
запису про місце проживання боржника у
виконавчому листі, що відповідає
вимогам

Закону «Про виконавче провадження». Як
пояснив державний виконавець, інших
відомостей щодо іншої адреси місця
проживання боржника - не було.
Посилання заявника на те, що державний
виконавець повинен був зазначити місце
дійсного проживання боржника, а не
місце його реєстрації, є
необґрунтованими. Дана адреса боржника
державним виконавцем зазначена у
відповідності до вимог Закону. Сам
той факт, що адреса є неповною (відсутнє
останнє слово у назві кварталу
-«Луганська» - не вказує на
неправомірність дій державного
виконавця, оскільки саме так зазначено
назву вулиці у виконавчому листі. У
разі необхідності учасники
виконавчого провадження мають право на
звернення до суду з заявою про
виправлення помилки у виконавчому
документі, чим боржник не скористався.
До того ж, як пояснила державний
виконавець - у всіх супровідних листах
вона зазначала більш повну назву
вулиці, тобто зі словом «Луганська» -і
що жодних сумнівів щодо назви вулиці - з
точки зору листування і пошти - не
виникало.

Таким чином, посилання
заявника на те, що державний виконавець
неправильно і не повно зазначила
адресу боржника у постанові-
необґрунтоване. Всі дії державного
виконавця в цій частині відповідають
вимогам закону і є правомірними.

У державного виконавця не було
підстав для зазначення у постановах
адреси фактичного проживання боржника,
відмінного від місця його
зареєстрованого проживання. Закон не
передбачає і не покладає на державного
виконавця обов'язку по встановленню
фактичного місця проживання боржника
на даному етапі- на етапі відкриття
виконавчого провадження. Тому скарга в
даній частині є необгрунтованою.
Посилання заявника на те, що стягувачці
було відомо місце фактичного
проживання боржника, необґрунтовані і
не доказують неправомірності дій
державного виконавця. Тому всі дії
державного виконавця , що стосуються
адреси боржника, є правомірними і
виконаними у відповідності до вимог
закону.

Щодо тексту оскаржуваних
постанов, і відсутності в них певних
реквізитів, то суд робить такі
висновки:

В постановах від 21.02.2014р. дійсно
у вступній частині документів не було
зазначено повну назву органу і повне
ім.,я державного виконавця, - ім.,я
державного виконавця зазначено лише в
кінці кожної постанови. Такий спосіб
складення постанови дійсно не цілком
відповідає вимогам до складення
документу, на що обгрунтовано послався
заявник. Разом з тим, з текстів постанов
видно, хто виніс постанови і їх
підписав (такі відомості зазначені
внизу під текстом постанов), тому даний
недолік не є суттєвим, не порушив прав
боржника, і даний недолік при
оформленні вступної частини постанов
не є достатнім для того, щоб вказані
постанови визнати незаконними і їх
скасувати, і щоб дії державного
виконавця по відкриттю виконавчого
провадження з даних причин визнати
протиправними.

До того ж, постановою від
20.05.2014р. , винесеною старшим державним
виконавцем Ленінського ВДВС
Луганського МУЮ Глущенко О.В.,
виправлено помилку в постанові про
відкриття виконавчого провадження від
21.02.2014р., вступна частина доповнена
назвою органу і іменем посадової особи.
Аналогічно постановою від 20.05.2014р.,
винесеною старшим державним
виконавцем Ленінського ВДВС
Луганського МУЮ Глущенко О.В.,
виправлено помилку в постанові про
стягнення витрат від 12.02.2014р., вступна
частина доповнена назвою органу і
іменем посадової особи. Тобто, даними
постановами від 20.05.2014р. державний
виконавець усунув вказані заявником
недоліки у своїх постановах від 21.02.2014р.

Щодо наявності підстав для
відкриття виконавчого провадження, то
суд дійшов таких висновків:

Як пояснила державний
виконавець, що підтвердила стягувачка
ОСОБА_5, і що видно з долучених
державним виконавцем документів з
виконавчого провадження (заяви
стягувача, витягу з журналу реєстрації
вхідних документів), - дійсно
стягувачка ОСОБА_5 подала до
Ленінського ВДВС заяву про відкриття
виконавчого провадження з копією
рішення суду, заява датована 17.02.2014р.;
згідно відмітки на заяві стягувача -
заява подана 19.02.2014р.; на даній заяві є
резолюція про передачу заяви на
розгляд Глущенко. Згідно даним з
журналу реєстрації вхідних документів
- в ньому є запис №935 про отримання від
ОСОБА_2 в/л (виконавчого листа) 2/434/672/14
від 22.01.2014р., боржник ОСОБА_3, стягувач
ОСОБА_2, вид стягнення-аліменти. Як
пояснила державний виконавець -
виконавчий лист станом на день
звернення стягувачки з даною заявою до
ВДВС знаходився в ВДВС в канцелярії -
для відправки назад до суду, оскільки
він надійшов з суду без заяви
стягувача, але ще не був відправлений;
тому стягувачка була направлена в
канцелярію, де їй видано виконавчий
лист , який вона і здала в ВДВС. Як
пояснила державний виконавець, при
вирішенні даних питань вона виходила з
того, що виконавчий документ є, що
недоцільно його повертати до суду, якщо
на цей час вже прийшла стягувачка і
подала заяву про відкриття виконавчого
провадження. Суд погоджується з тим, що
такі дії державного виконавця є
правомірними, вони ніяким чином не
порушили права боржника, відповідали
вимогам закону, і до того ж були
направлені на усунення формальних
перешкод у виконанні судового рішення,
до того ж, рішення про стягнення
аліментів на дитину. Суд знаходить
слушними пояснення державного
виконавця, що в даному випадку вона
діяла у такий спосіб саме з метою
недопущення зволікань у відкритті
виконавчого провадження про стягнення
аліментів. Дії державного виконавця,
який невідкладно відкрив виконавче
провадження 21.02.2014р., маючи перед собою
і заяву стягувача і виконавчий лист, є
правильними, такими, що відповідають
вимогам закону, були доцільними і
правомірними. Посилання заявника, що у
такому разі держвиконавець повинен був
повернути виконавчий лист суду, і що
лише після того виконавчий лист до ВДВС
повинна була б подати безпосередньо
стягувачка - є необгрунтованими. Сам
той факт, що виконавчий лист до ВДВС був
надісланий поштою, а не поданий
безпосередньо стягувачем - не був
підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження, і до такого
висновку правильно дійшов державний
виконавець, приймаючи рішення про
відкриття виконавчого провадження.
Для відкриття виконавчого провадження
має значення наявність заяви стягувача
і наявність виконавчого документу, а не
спосіб їх надходження до ВДВС. Тому
скарга в даній частині безпідставна, а
вказані заявником обставини не є
підставою для скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження, і
не було підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження.

Посилання заявника, що
державний виконавець повинен був
відмовити у відкритті виконавчого
провадження, оскільки йому не було
надано дані про ідентифікаційний номер
боржника, є необгрунтованими ,
оскільки, по -перше, дана обставина не є
однозначно достатньою підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження, тим більше про стягнення
аліментів, які є тривалими і
періодичними платежами, і тому повинна
була б розглядатись держвиконавцем у
сукупності з іншими обставинами,
по-друге, оскільки - як пояснила
державний виконавець - такі дані були в
наявності - вони були подані стягувачем
разом з копією паспорту боржника. І
суду державний виконавець пред,явив
копії вказаних документів, наявні у
виконавчому провадженні. Таким чином,
скарга в даній частині також
необґрунтована.

Посилання заявника, що
державний виконавець не мав підстав
відкривати виконавче провадження
негайно, також необгрунтовані,
оскільки у самому виконавчому
документі зазначено на його негайне
виконання в частині стягнення
аліментів за один місяць.

Посилання заявника на
неправомірність дій державного
виконавця в тій частині, що він не надав
боржнику час на добровільне виконання
рішення, а одразу стягнув виконавчі
витрати , є також необгрунтованими,
оскільки - як пояснила державний
виконавець і як видно з тексту
оскаржуваної постанови про стягнення
витрат на проведення виконавчих дій -
вказана в постанові сума не є санкцією
у вигляді нарахованого виконавчого
збору , передбаченого у випадку
невиконання рішення добровільно у
встановлений строк, а є калькулятивно
розрахованими витратами на проведення
виконавчих дій, передбаченими ст.41
Закону «Про виконавче провадження», і
дані витрати є незалежно від того, чи
виконуватиметься рішення боржником
добровільно або примусово.

Щодо наявності підстав для
винесення державним виконавцем
постанови про стягнення витрат в день
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, то суд не
вбачає в діях державного виконавця
невідповідностей вимогам Закону «Про
виконавче провадження» і порушень
інших законів або прав боржника. Такі
дії відповідають вимогам ст..41 Закону
«Про виконавче провадження» , якою
передбачені витрати виконавчого
провадження.

Державний виконавець
представив суду Калькуляцію витрат на
проведення виконавчих дій, затверджену
розпорядженням начальника
Ленінського ВДВС від 14.10.2013р. №117, і акт
про витрати на проведення виконавчих
дій, складений державним виконавцем
Глущенко О.В. і затверджений
начальником Ленінського ВДВС 21.02.2014р.

Згідно ч.1 ст..41 Закону України
«Про виконавче провадження» - витрати
органів державної виконавчої служби ,
пов'язані з організацією і проведенням
виконавчих дій щодо забезпечення
виконання рішень, є витратами
виконавчого провадження. Згідно п.3 ч.3
ст.41 Закону - кошти виконавчого
провадження складаються, зокрема, з
стягнутих з боржника витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій. Частина 4 статті 41
Закону передбачає види витрат на
організацію і проведення виконавчих
дій, зокрема такі, як виготовлення і
пересилання документів, ведення
державного реєстру, інші витрати.
Згідно ч.5 ст.41 Закону - про стягнення з
боржника витрат, пов,язаних з
організацією і проведенням виконавчих
дій, державний виконавець виносить
постанову, яка затверджується
начальником ВДВС.

З аналізу даної норми закону ,
суд дійшов висновку, що дії державного
виконавця Глущенко О.В. у даному
випадку були правомірними, і у
державного виконавця на той час були
підстави для винесення даної постанови
про стягнення витрат з боржника у дату,
вказану в постанові, без надання строку
на добровільне виконання.

Розглядаючи справу лише в
межах підстав і обгрунтувань,
заявлених у скарзі заявником, суд не
вбачає підстав для скасування даної
постанови як незаконної, оскільки вона
винесена у відповідності до вимог ст..41
Закону «Про виконавче провадження».
Суд не вбачає підстав для визнання
неправомірними дій державного
виконавця по винесенню даної постанови
- з тих підстав, на які посилається
заявник у своїй скарзі.

Вже у судовому засіданні
заявник послався на незгоду з розміром
витрат, зазначаючи , що в акті
неправильно розрахований їх розмір,
враховуючи , що боржнику не було
здійснено відправлень рекомендованим
листом, натомість у акт ввійшла
вартість рекомендованого листа. Як
пояснив державний виконавець, згідно
вимог закону - копії постанов учасникам
виконавчого провадження повинні
надсилатись рекомендованими листами,
саме тому в калькуляцію нею було
внесено вартість рекомендованого
листа 16 грн., що на час винесення даної
постанови і визначення розміру витрат,
їй не було відомо - у який конкретно
спосіб і яким листом канцелярія ВДВС
здійснить відправлення; до того ж такий
розмір витрат був затверджений
начальником ВДВС, згідно вимогам ст..41
Закону. Як пояснив державний
виконавець, у подальшому вказана сума
нею буде враховуватись , оскільки у
даному виконавчому провадженні ще
будуть проводитись виконавчі дії і
відповідно будуть витрати на їх
проведення, які підлягатимуть
стягненню з боржника при їх наявності.
Суд погоджується з тим, що дії
виконавця на момент винесення
постанови 21.02.2014р. відповідали вимогам
закону. При цьому , у скарзі заявник не
просив скасувати постанову про
стягнення витрат саме з підстав
неправильності визначення розміру
витрат, - у скарзі заявник посилався на
інші підстави. А суд розглядає справу
лише в межах заявлених вимог і підстав,
вказаних у скарзі. А ті підстави, які
були вказані заявником у скарзі, у суді
не підтвердились і вони не є підставами
для скасування даної постанови і для
визнання дій державного виконавця в
цій часині неправомірними.

Крім того, заявник просив
скасувати дану постанову з урахуванням
того, що підлягає скасуванню
постанова про відкриття виконавчого
провадження, як похідна від неї.
Оскільки суд не вбачає підстав для
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження, то тому нема
і підстав для скасування постанови про
стягнення витрат.

Таким чином, в межах заявлених
вимог і підстав , виходячи з наданих
доказів, суд не вбачає підстав для
визнання неправомірними дій
державного виконавця Глущенко О.В.,
пов,язаних з відкриттям виконавчого
провадження (п. 2 резолютивної частини
скарги) , і не вбачає підстав для
скасування оскаржуваних заявником
двох постанов (п. 3 резолютивної частини
скарги).

Керуючись ст.387 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на дії державного
виконавця Глущенко О.В. Ленінського
ВДВС Луганського МУЮ по відкриттю
виконавчого провадження залишити без
задоволення;

Відмовити заявнику у визнанні
неправомірними дій державного
виконавця Глущенко О.В. Ленінського
ВДВС Луганського МУЮ по відкриттю
виконавчого провадження;

Відмовити заявнику у скасуванні
постанови державного виконавця
Глущенко О.В. Ленінського ВДВС
Луганського МУЮ від 21.02.2014р. про
відкриття виконавчого провадження і у
скасуванні постанови державного
виконавця Глущенко О.В. Ленінського
ВДВС Луганського МУЮ від 21.02.2014р. про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій.

Ухвала може бути оскаржена
протягом 5 днів з дня її оголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Луганської області
через Артемівський районний суд м.
Луганська.

Суддя:
Т.В.
Селезньова