Єдиний унікальний номер 205/6684/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 2/205/371/14

205/6684/13-ц

06 червня 2014 року

м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Кравцову С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради, треті особи
відділ державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області, Комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
встановлення факту родинних відносин,
встановлення факту прийняття спадщини,
поновлення строку прийняття спадщину,
скасування рішення, визнання недійсним
договору купівлі-продажу, скасування
державної реєстрації права власності,
поновлення державної реєстрації права
власності, визнання права власності на
домоволодіння в порядку спадкування за
законом, реєстрацію права власності на
домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2, виконавчого
комітету Ленінської районної ради у м.
Дніпропетровську, треті особи: Відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області,
Дніпропетровська міська рада,
Комунальне підприємство «ДМБТІ»,
ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_4 про
встановлення факту родинних стосунків
між ОСОБА_6, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2, як
сином та ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3,
як батьком; про встановлення факту
прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті
його батька - ОСОБА_7; про скасування
рішення виконавчого комітету
Ленінської районної ради народних
депутатів м. Дніпропетровська № 246 від
19.07.1996 року про прийняття на баланс ?
частини домоволодіння, розташованого
по АДРЕСА_1 виробничого житлового
ремонтно- експлуатаційного об'єднання
Ленінського району м.
Дніпропетровська; про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
домоволодіння № АДРЕСА_1 від 3 липня 1997
року укладеного між виконавчим
комітетом Ленінської районної ради
народних депутатів м. Дніпропетровська
та ОСОБА_2, посвідченого приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_4; про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом на 26/100 домоволодіння №
АДРЕСА_1 за ним, ОСОБА_1 після смерті
батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
яке складається з житлового будинку А-1,
площею 53,1 кв.м., Б - убиральня , Ж - сараю.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю позовні вимоги
підтримала в повному обсязі і пояснила,
що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 та внуком
ОСОБА_7 Батько та дід померли
відповідно ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3.
Тому він, ОСОБА_1, є спадкоємцем за
законом на 26/100 домоволодіння №
АДРЕСА_1. Строк позовної давності
повинен обчислюватися з дня, коли йому
стало відомо про смерть батька та
існування спадщини, тобто з грудня 2012
року. Рішення виконавчого комітету
Ленінської районної ради народних
депутатів № 246 від 19.07.1996 року про
прийняття на баланс ВЖРЕО Ленінського
району м. Дніпропетровська ? частини
домоволодіння є незаконним та підлягає
скасуванню. Договір купівлі - продажу ?
частини домоволодіння від 03.07.1997 року,
який укладено між виконавчим комітетом
Ленінської районної ради народних
депутатів м. Дніпропетровська та
ОСОБА_2 повинен бути визнаний
недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 письмово просила с
уд відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Представник відповідача - виконавчого
комітету Ленінської районної ради у м.
Дніпропетровську в судове засідання
з'явилась та пояснила, що проти позову
заперечує, так як виконавчий комітет
Ленінської районної ради у м.
Дніпропетровську є неналежним
відповідачем по даній справі у зв'язку
з тим, що жоднi документи по зазначенiй
справi у виконавчого комiтету
Ленiнської районної ради у м.
Днiпропетровську вiдсутнi.

Представник третьої особи -
Дніпропетровської міської ради в
судове засідання не з'явився, надав
суду заяву про розгляд справи в їх
відсутність, проти позову не
заперечував.

Треті особи в судові засідання не
з'являлись, викликались неодноразово у
встановленому законом порядку, про що є
в матеріалах справи відповідні
повідомлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані та здобуті докази,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
показання свідка, вивчивши матеріали
цивільної справи, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Судом встановлено наступне.

Домоволодіння № АДРЕСА_1 відповідно до
свідоцтва про право власності від
21.03.1957 року належало на праві особистої
власності діду позивача - ОСОБА_7.
Відповідно до технічного паспорту воно
складається з житлового будинку А-1,
загальною площею 53,1 кв.м. господарських
будівель та споруд та розташовано на
земельній ділянці, площею 392 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що
підтверджено свідоцтвом про смерть
(копія а.с.26 ).

Після його смерті домоволодіння №
АДРЕСА_1 успадкували за законом в
рівних частках два його сина: ОСОБА_6
(батько позивача) та ОСОБА_9 (дядько
позивача).

ОСОБА_9 (дядько позивача) звернувся до
державної нотаріальної контори і
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом. Цей факт
підтверджено матеріалами спадкової
справи, яка була витребувана з
Державної дніпропетровської
нотаріальної контори Ленінського
району м. Дніпропетровська та оглянута
в судовому засіданні.

ОСОБА_6 (батько позивача) разом з ОСОБА_7
проживав в домоволодінні до дня
відкриття спадщини однією сім'єю і
прийняв спадщину фактично в порядку ст.
ст. 418, 429 ЦК УРСР (в редакції 1922 року зі
змінами) та ст. 549 ЦК України, в редакції
1963 року (факт прийняття спадщини було
підтверджено поясненнями свідка
ОСОБА_10).

Правовстановлюючі документи в
державній нотаріальній конторі ОСОБА_6
(батько позивача) не отримував, але
звертався в КП «ДМБТІ» з замовленням
про видачу довідки-характеристики для
оформлення спадщини Копія
довідки-характеристики додана до
матеріалів позову, що також
підтверджує факт родинних стосунків
(а.с.25) .

Потім, 03.07.1973 року ОСОБА_9 (дядько
позивача), належну йому ? частину
домоволодіння, продав ОСОБА_11, після
смерті якого ІНФОРМАЦІЯ_4 спадщину за
законом прийняла ОСОБА_12, а після
смерті останньої, ІНФОРМАЦІЯ_5
спадкоємцем даної частки за заповітом
стала її донька ОСОБА_5, яка по даній
справі є 3-ю особою. Доказами
викладеного є копія свідоцтва про
спадщину за законом від 23.05.1995 року та
копія рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 11.02.2003
року, які додані до матеріалів
цивільної справи (а.с.29).

Батько позивача - ОСОБА_6, який прийняв
спадщину у вигляді ? частини
домоволодіння фактично, але не оформив
її юридично, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (копія
свідоцтва про смерть а.с.24).

Відповідно до ст.ст. 418 та 429 ЦК України в
редакції 1922 року зі змінами та ст. 549 ЦК
України в редакції 1963 року визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину, якщо
він фактично вступив в управління та
володіння спадковим майном. Факт
прийняття спадщини підтверджено
показаннями свідка ОСОБА_10

Відповідно до ст. 548 ЦК України, в
редакції 1963 року, прийняте спадкове
майно визнається належним спадкоємцю з
часу відкриття спадщини.

Таким чином, ? частина домоволодіння №
АДРЕСА_1 стала належати ОСОБА_6
(батькові позивача) з дня смерті його
батька (діда позивача) - ОСОБА_7, а саме з
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судом також встановлено, на підставі
пояснень представника позивача та
свідка ОСОБА_10, що батьки позивача:
ОСОБА_6 та ОСОБА_13 припинили шлюб ще в 1958
році, коли позивачу виповнилось 2 роки.
Після припинення шлюбних стосунків
він, находячись під опікою матері, став
проживати за адресою: АДРЕСА_2. Позивач
не знав батька, він не утримував його,
не займався його вихованням, не
спілкувався з ним по незалежним від
позивача причинам. Позивач також не
знав про смерть батька та про спадкове
майно у вигляді ? частини домоволодіння
№ АДРЕСА_1.

Цей факт став відомий йому випадково в
2012 році, що підтвердила свідок ОСОБА_10

Тому, суд вважає, що позивач з поважних
причин пропустив строк прийняття
спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК України (в
редакції 1963 року) строк для прийняття
спадщини, встановлений ст. 549 цього
Кодексу, може бути продовжений судом ,
якщо суд визнає причини пропуску
поважними. Спадок може бути прийнято
після закінчення вказаного строку і
без звернення до суду при згоді на це
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину.

Враховуючи, що інших спадкоємців після
смерті батька позивача не було, то
немає і заперечень проти прийняття ним
спадщини після закінчення
шестимісячного строку.

Судом також встановлено, що відповідно
до рішення виконавчого комітету
Ленінської районної ради народних
депутатів м. Дніпропетровська № 246 від
19.07.1996 року ? частина домоволодіння №
АДРЕСА_1 була прийнята на баланс ЖРЕО
Ленінського району м. Дніпропетровська
та в КП «ДМБТІ» було зареєстровано
право власності за місцевою радою
(копія рішення а.с.34).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 03.07.1997 року, посвідченого приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_4, виконавчий
комітет Ленінської районної ради м.
Дніпропетровська продав, а ОСОБА_2
купила 1/2 частину житлового будинку №
АДРЕСА_1 (копія договору
купівлі-продажу а.с.27).

Відповідно до акту ідеальних часток
від 08.08.2002 року КП «ДМБТІ» частки
власників домоволодіння були змінені:
за ОСОБА_12 було визначено частку в
розмірі 74/100 частини домоволодіння, а за
ОСОБА_2 - 26/100 частини домоволодіння
(копія акту а.с.146).

Право власності на частини
домоволодіння в таких розмірах було
визнано рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
11.02.2003 року (копія рішення а.с.29).

В даному випадку строк позовної
давності повинен обчислюватися з дня
коли позивачу стало відомо про
порушення його права, тобто з грудня 2012
року.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, в
редакції 2003 року, перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права.

Правочини, а саме: рішення виконавчого
комітету Ленінської районної ради
народних депутатів м. Дніпропетровська
№ 246 від 19.07.1996 року про прийняття на
баланс ? частини домоволодіння №
АДРЕСА_1 повинно бути визнано недiйсним
; договір купівлі-продажу ? частини
житлового будинку від 03.07.1997 року,
укладеного між виконавчим комітетом
Ленінської районної ради народних
депутатів м. Дніпропетровська та
ОСОБА_2 повинен бути визнаний
недійсним, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 48 ЦК України, в
редакції 1963 року недійсною є та угода,
яка не відповідає вимогам закону. По
недійсній угоді кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все отримане по угоді.

Договір купівлі-продажу ? частини
домоволодіння № АДРЕСА_1, був укладений
між виконавчим комітетом Ленінської
районної ради народних депутатів м.
Дніпропетровська та ОСОБА_2 від 03.07.1997
року на підставі рішення виконавчого
комітету № 246 від 19.07.1997 року «Про
прийняття на баланс ? частини
домоволодіння», але це рішення
прийнято з грубим порушенням
законодавства.

Відповідно до ст. 137 ЦК України (1963 року)
майно, яке не має власника, або власник
якого невідомий (безхазяйне майно),
надходить у власність держави за
рішенням виконавчого комітету
районної, міської ради, винесеним за
заявою фінансового органу.

Заява про визнання майна безхозним
може бути подана не раніше як через
один рік після прийняття майна на облік
відповідним фінансовим органом.
Інформацію з ДМБТІ про ? частину
домоволодіння № АДРЕСА_1 Державна
податкова інспекція Ленінського
району м. Дніпропетровська отримала
тільки в березні 1996 року (копія запиту
а.с.). але ДПI не є фінансовим органом та
жодних вiдомостей про прийняття
зазначеного майна на облiк фiнансовим
органом відповідачем суду не надано.

На вимогу суду представником
відповідача - виконавчого комітету
Ленінської районної ради у м.
Дніпропетровську - матеріали процедури
взяття на облік безхозного майна та
передачі його на баланс ВЖРЕО
Ленінського району м. Дніпропетровську
надані не були.

Таким чином, суд робить висновок, що
заява про наявність безхазяйного майна
фінансовому органу відповідачем -
виконавчим комітетом - не подавалась.
Рішення № 246 від 19.07.1997 року було
прийнято безпідставно і підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст. 225 ЦК України (1963 року)
право продажу майна належить тільки
власнику.

Так, як виконавчий комітет отримав
право власності на нерухоме майно
всупереч закону, то права
розпорядитися - продати, відповідач
також не мав.

Крім того, відповідно до п.30 ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» прийняття рішень щодо
відчуження комунального майна є
виключною компетенцією
Дніпропетровської міської ради.

Таким чином, виконавчий комітет
Ленінської районної ради м.
Дніпропетровська перевищив свої
повноваження і уклав угоду, яка не
відповідає вимогам діючого
законодавства і на підставі ст. 48 ЦК
України (1963 року) повинна бути визнана
недійсною.

Крім того, ОСОБА_2 не може бути визнана
добросовісним набувачем, відповідно до
ст. 145 ЦК України (1963 року), з наступних
підстав.

ОСОБА_2, ще задовго до укладення
договору купівлі-продажу
домоволодіння № АДРЕСА_1, самовільно
захопила житлове приміщення та
самостійно без відповідного доручення
чи довіреності займалась підготовкою
та оформленням документів в КП «МБТІ»
для продажу домоволодіння № АДРЕСА_1 на
своє ім'я ще задовго до винесення
рішення виконавчим комітетом
Ленінської районної ради м.
Дніпропетровська № 246 від 19.07.96 про
прийняття на баланс ВЖРЕО та отримання
реєстраційного посвідчення від 19.04.1997
року, що підтверджується копією запиту
податкової інспекції Ленінського
району, копією її замовлення № 6153 від
16.04.1996 року в ДМБТІ (з якого вбачається
про самовiльне вселення та незаконне
проживання в зазначеному
домоволодінні). копією
довідки-характеристики від 16.05.1996 року.

Крім цього, судом встановлено, що
відповідачем ОСОБА_2 від імені
виконавчого комітету, до КП «ДМБТІ» для
реєстрації права власності була надана
копія рішення виконавчого комітету
Ленінської районної ради м.
Дніпропетровська № 246 від 19.07.96 про
прийняття на баланс ВЖРЕО Ленінського
району м. Дніпропетровська ?
домоволодіння № АДРЕСА_1. В даному
рішенні було вказано, що власником ?
даного домоволодіння був ОСОБА_7 (копія
реєстраційної справи КП «МБТІ» а.с.33)

Але, в 2013 році позивачу ОСОБА_1
виконавчим комітетом Ленінської
районної ради у м. Дніпропетровську, за
його зверненням, була надана копія
рішення за цією датою і цим же номером,
але в цьому рішенні вказано, що
власником ? домоволодіння є не ОСОБА_7, а
ОСОБА_6 (який спадщину офіційно не
оформляв).

Таким чином, судом встановлено ще й
факт фальсифікації рішення
виконавчого комітету Ленінської
районної ради народних депутатів № 246
від 19.07.1996 року, де незаконно змінено
прізвище ім'я та по батькові вказаного
у рішенні власника ? частини
домоволодіння.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 діяла не
добросовісно, а зловживаючи своїми
зв'язками з службовими особами.
Самовільно захопила домоволодiння
розташоване у АДРЕСА_1 та незаконно
вселилася в нього. Незаконне
захоплення та незаконне вселення в
неналежну ОСОБА_2 нерухомiсть , дає всі
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
п.30 ст. 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст. ст. 48, 137,
145, 225, 548-550 ЦК України в редакції 1963 року,
ст. ст. 15-16, 261, ЦК України в редакції 2003
року, ст. ст. 10-11, 59-60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст.
212, 213-215, 256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Встановити факт родинних стосунків між
ОСОБА_6, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2, як сином
та ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_3, як
батьком.

Встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_6 після смерті його батька -
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Скасувати рішення виконавчого
комітету Ленінської районної ради
народних депутатів м. Дніпропетровська
№ 246 від 19.07.1996 року про прийняття на
баланс ? частини домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_1 виробничого
житлового ремонтно- експлуатаційного
об'єднання Ленінського району м.
Дніпропетровська.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу домоволодіння №
АДРЕСА_1 від 3 липня 1997 року укладеного
між виконавчим комітетом Ленінської
районної ради народних депутатів м.
Дніпропетровська та ОСОБА_2,
посвідченого приватним нотаріусом
ДМНО ОСОБА_4

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
26/100 частини домоволодіння № АДРЕСА_1
яке складається з житлового будинку А-1,
площею 53,1 кв.м., Б - уборної, Ж - сарая, та
розташоване на земельній ділянці
загальною площею 392 кв.м., в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя
Н.В. Залімська