АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3388/14
Головуючий 1 інст. -
Категорія: захист права власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області у складі :

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В., Карімової
Л.В.,

при секретарі : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 21 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа
Харківська міська рада про усунення
перешкод у користуванні власністю,
стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом про усунення перешкод у
здійсненні права власності на частини
житлового будинку і на підставі цього й
права користування земельною ділянкою
під цим будинком шляхом зобов?язання
ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту
ним частину земельної ділянки по
АДРЕСА_1, а саме: зобов?язати його знести
самочинно побудовані мансарду літ. «А
ман.», прибудову літ. «а5», гараж літ.
«Л», а також самочинно прибудовані до
житлового будинку за вказаною адресою
приміщення №№ 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10. Крім того
позивачка просила стягнути з
відповідача на її користь 300 000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок самочинного
будівництва, що спричинило до
обмеження її права користування своєю
частиною вказаного житлового будинку.

Відповідач проти позову заперечив,
оскільки між сторонами не був
визначений порядок користування
земельною ділянкою під спільним
житловим будинком, на якій він
розташований, при цьому він не
перешкоджає позиваці у користуванні її
часткою домоволодіння, що свідчить про
безпідставність заявлених вимог.

Представник третьої особи підтвердив
факти самочинного будівництва з боку
відповідача, що призвело до виникнення
перешкод у позивачки у користуванні
земельною ділянкою, яка перебуває у
власності територіальної громади.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 21 березня 2014 року позов
ОСОБА_3 був задоволений частково.
Усунено ОСОБА_3 перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
шляхом знесення самочинно побудованих
по АДРЕСА_1 мансарди літ. «А ман.»,
прибудови літ. «а5», гаражу літ. «Л»,
прибудованих до житлового будинку
приміщень «» 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь держави судовий збір
у розмірі 229,40 коп. В іншій частині у
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
його скасувати і у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на не з?ясування
судом тієї обставини, що у позивачки не
оформлене право власності на земельну
ділянку під належним сторонам на праві
часткової власності житловим будинком,
право користування земельною ділянкою
не визначалося, що свідчить про
відсутність порушення її прав;
висновки суду про самовільне зайняття
земельної ділянки з огляду на
наявність у відповідача у власності 2/3
частини житлового будинку, є
безпідставними; суд вийшов поза межі
позовних вимог, оскільки ухвалив
рішення не про усунення перешкод
шляхом зобов'язання про вчинення
певних дій, а вирішив вчинити дію; у
справі відсутні докази на
підтвердження порушення прав
позивачки на доступ до належної їй
частини житлового будинку і висновки
районного суду з цього приводу
належним чином не вмотивовані, що
свідчить про незаконність рішення
районного суду.

Судова колегія відповідно до ст.ст. 303
ЦПК України перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, обговоривши доводи
скарги та доводи сторін з цього
приводу, вважає за необхідне у
задоволенні скарги відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Стаття 391 ЦК України передбачає захист
права власності від порушень, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
що власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Судом встановлено, що домоволодіння
АДРЕСА_1 складається з житлового
будинку літ. «А» площею 41,6 к.в.м на
земельній ділянці площею 429 кв.м. з
надвірними будівлями: сараї літ. «Б»,
«Ж», «З», «И», літньої кухні літ. «В»,
«Г», вбиральні «К», паркану № 1,
колодязя № 2. ОСОБА_3 з 1989 року на
підставі відповідного договору
купівлі-продажу є власником 1/3 частини
житлового будинку з надвірними
будівлями за вказаною адресою, а ОСОБА_2
- також на підставі договору
купівлі-продажу з 2003 року є власником 2/3
частини вказаного будинку. Право
власності на земельну ділянку під
спільним житловим будинком у сторін на
день розгляду справи не оформлено.

На підставі договору купівлі-продажу
від 28.11.1989 року до ОСОБА_3 перейшли
приміщення кухні 1-3, житлові кімнати 1-1,
1-2, тамбур 1-4, сарай літ «Б», літня кухня
літ. «Г», льох літ. «Д». В результаті
обстеження спеціалістом КП
«Харківське БТІ» у 2010 році встановлено,
що до вказаного домоволодіння ОСОБА_4
самочинно прибудовано мансарду літ. «А
ман.», прибудову літ. «а5», гараж літ.
«Л», приміщення №№ 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, що
також зафіксовано у технічному
паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1,
який виготовлений КП «Харківський БТІ»
10.12.2009 року і з цього приводу спір по
справі відсутній. З причини
проведеного відповідачем самочинного
будівництва ОСОБА_3 31.08.2009 року
зверталася із заявами до
правоохоронних органів про те, що
відповідач перешкоджає їй зайти до
двору спільного будинку, що пов'язано з
тим, що відповідач змінив замок на
вхідних дверях (а.с. 67), а 17.02.2014 року - у
зв'язку з тим, що внаслідок самочинного
будівництва відповідач перекрив їй
прохід до своєї частини будинку (а.с. 64).
Остання обставина підтверджується
наявними у справі фото таблицями
вказаного домоволодіння (а.с. 32-34).

При таких обставинах, що
підтверджуються наявними у справі і
нічим не спростованими доказами,
районний суд обґрунтовано дійшов
висновку про те, що здійснене ОСОБА_2
самочинне будівництво мансарди літ. «А
ман», прибудови літ. «а5», гаражу літ.
«Л», інших прибудов до житлового
будинку №№ 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10 проводилося
без отримання на це згоди позивачки,
яка є співвласником і користувачем
земельної ділянки, що порушує
передбачене ст. 358 ЦК України право
співвласника на використання спільної
часткової власності лише за їхньою
згодою.

Крім того, відповідно до ст. 90 ЗК УРСР 1970
року, що діяв на день набуття
позивачкою у власність своєї частки
житлового будинку, ОСОБА_3 в результаті
цього отримала й право користування
земельною ділянкою, на якій він
розташований, що перебувала і
продовжує перебувати у користуванні
всіх співвласників цієї будівлі (ч. 4 ст.
120 чинного ЗК України).

Позивач у даному випадку набув право
користування на земельну ділянку під
спільним з позивачкою житловим
будинком на підставі ч. 3 ст. 377 ЦК
України в редакції, яка діяла на день
укладення ним вказаного вище договору
купівлі-продажу у 2003 році, і
передбачала набуття ним права
користування лише тією частиною
земельної ділянки, на якій розміщені
придбана частина житлового будинку,
будівель або споруд, та частиною
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Оскільки позивачка при таких
обставинах має гарантований ст. 116 ЗК
України цивільний інтерес на набуття у
власність в порядку приватизації
відповідної частини земельної ділянки
під спільним житловим будинком та
надвірними будівлями, то не оформлення
нею цього права власності на день
розгляду справи не позбавляє позивачку
права на гарантований ст. 3 ЦПК України
судовий захист порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, які були порушені
відповідачем внаслідок самочинного
будівництва, і тому судова колегія
відхиляє доводи скарги з цього приводу.

Наведене свідчить про те, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи скарги
цього висновку не спростовують, тому з
передбачених ст. 308 ЦПК України підстав
аапеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 315, 319-324 ЦПК України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 21 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -