Справа №487/8891/13-ц 27.05.2014 27.05.2014 27.05.2014
Провадження №22-ц/784/1566/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1-й інстанції Разумовська
Доповідач апеляційного суду Яворська
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Лівінського І.В., Яворської
Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Романенко Ю.О.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_2 та її
представника - ОСОБА_3,

відповідачки - ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 07 квітня 2014
року

за
позовом

ОСОБА_6, ОСОБА_2 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання
договору про надання послуг недійсним,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, зобов'язання повернути
оригінали правовстановлюючих
документів

та
зустрічним позовом

фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до
ОСОБА_6, ОСОБА_2 про розірвання договору,
стягнення коштів за отримані послуги,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (
далі - ФОП ОСОБА_4.) з позовом про
визнання договору про надання послуг
недійсним, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, зобов'язання
повернути оригінали
правовстановлюючих документів.

Позивачі вказували, що 10 травня 2012
року між ними та ФОП ОСОБА_4 було
укладено договір про надання послуг,
за умовами якого остання прийняла на
себе обов'язки по наданню
посередницьких та консультаційних
послуг щодо пошуку та знаходження
покупця на нерухомість, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
власниками якої вони є.

На виконання умов договору вони
передали відповідачці оригінал
договору купівлі-продажу від 07 вересня
2009 року, технічний паспорт та
кадастровий номер на земельну ділянку
за вказаною адресою.

Пунктом 5.1 цього договору
передбачено відповідальність
замовника та виконавця за невиконання
чи неналежне виконання обов'язків за
договором, а у випадку розірвання
договору замовник зобов'язаний
відшкодувати виконавцеві збитки,
пов'язані з виконанням цього договору в
сумі 500 грн. за кожен місяць дії
договору. Крім того, за умовами
договору строк виконання визначено не
було.

Між тим, відповідачка не приймала
заходів по виконанню досягнутих
домовленостей за даним договором.

На їх вимогу, повернути
правовстановлюючі документи на
належне їм майно відповідає відмовою.

Такими діями відповідачки їм
заподіяно моральну шкоду, яка полягає в
душевних стражданнях, які вони зазнали
внаслідок порушення їх прав та
неможливості своєчасно продати
будинок, та яку оцінюють у 5000 грн.

Посилаючись на положення ст.18
Закону України „Про захист прав
споживачів» щодо недійсності умов
договору, що обмежують права споживача
та на вищевикладені обставини,
уточнивши свої позовні вимоги,
позивачки остаточно просили визнати
договір від 10 травня 2012 року, укладений
між ними та ФОП ОСОБА_4 недійсним,
стягнути з відповідачки на їх користь -
1000 грн. матеріальної шкоди; по 2 500 грн.
кожній моральної школи, зобов'язати
ФОП ОСОБА_4 повернути оригінал договору
купівлі - продажу від 07 вересня 2009 року,
технічний паспорт на будинок та
кадастровий номер на земельну ділянку
за цією адресою.

ФОП ОСОБА_4 звернулася до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2
про розірвання договору та стягнення
коштів за отримані послуги.

Не заперечуючи проти того, що між
ними було укладено оскаржуваний
договір, у позові вказувала про те, що
вона в період з 10 травня 2012 року по 06
листопада 2013 року належним чином та у
повному обсязі виконувала взяті на
себе зобов'язання з посередницьких та
консультаційних послуг по продажу
належної позивачам частини
домоволодіння. В свою чергу, саме
останні порушили умови договору і не
сприяли продажу нерухомості та не
сплачували кошти за отримані послуги. А
тому, порушили взяті на себе
зобов'язання, за такого повинні
сплатити їй збитки відповідно до умов
договору у розмірі 9000 грн.

Посилаючись на вищевикладене, ФОП
ОСОБА_4 просила розірвати договір від 10
травня 2012 року про надання послуг,
укладений між нею та ОСОБА_6, ОСОБА_7,
стягнувши з останніх на її користь в
солідарному порядку 9000 грн. збитку та
судовий збір.

Ухвалою Заводського районного
суду м. Миколаєва від 06 листопада 2013
року дані позови об'єднано в одне
провадження.

Ухвалою цього ж суду від 07 квітня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_2
до ОСОБА_4 в частині стягнення
матеріальної шкоди у розмірі 1000 грн.
залишено без розгляду.

Рішенням цього ж суду від 07 квітня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_6,ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання договору про
надання послуг недійсним, стягнення
моральної шкоди, зобов'язання
повернути документи задоволено
частково. Постановлено визнати
договір, укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_2
та ФОП ОСОБА_4 в частині розділу 5
„Відповідальність сторін" недійсним з
моменту укладення; зобов'язано ОСОБА_4
повернути ОСОБА_6, ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу від 07 вересня 2009 року,
технічний паспорт та кадастровий номер
на земельну ділянку; стягнуто з ФОП
ОСОБА_4 користь ОСОБА_6, ОСОБА_2 по 500 грн.
кожній моральної шкоди. В іншій частині
в задоволенні позову відмовленою

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6,
ОСОБА_2 про розірвання договору та
стягнення коштів за отримані послуги
задоволено частково. Постановлено
розірвати договір про надання послуг
від 10 травня 2012 року, укладений між
ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 В
задоволені решти вимог відмовлено. З
ФОП ОСОБА_4 на користь позивачів
стягнуто 487 грн.20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_4,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення по справі,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права просила, рішення

скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_8, ОСОБА_2 до
неї відмовити, а її позовні вимоги за
зустрічним позовом задовольнити у
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
відповідачку та її представника,
позивачку та її представника,
перевіривши скаргу в межах доводів
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Частиною 1 ст.626, ст.627 та ч.1 ст.638 ЦК
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Сторони є вільні в
укладенні договору та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, свобода договору означає
право громадян або юридичних осіб
вступати чи утримуватися від вступу у
будь-які договірні відносини. Свобода
договору проявляється також у
можливості наданій сторонам визначити
умови такого договору.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України у разі
неможливості виконати договір про
надання послуг, що виникла не з вини
виконавця, замовник зобов'язаний
виплатити виконавцеві розумну плату.
Якщо неможливість виконати договір
виникла з вини замовника, він
зобов'язаний виплатити виконавцеві
плату в повному обсязі, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18
Закону України "Про захист прав
споживачів" продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори зі споживачем умови, які є
несправедливими.

Визначення поняття "несправедливі
умови договору" закріплені в ч. 2 ст. 18
цього Закону - умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Умови договору, які можуть
бути несправедливими визначено у ч. 3
ст. 18 цього закону.

Визнаючи недійсним п.5
оспорюваного договору на підставі ч. 2,
ч. 3 п. 5 ст. 18 Закону України "Про захист
прав споживачів", суд першої інстанції
виходив з того, що вартість послуг на
час укладання даного договору
становить 4793 грн.34 коп., а розмір
витрат за невиконання договору, які
просить стягнути відповідачка на свою
користь - 9000 грн., що є непропорційно
великою сумою компенсації, а тому є
несправедливою умовою договору.

Між тим, з даним висновком суду
погодитися не можна, оскільки судом не
враховано, що для кваліфікації умов
договору несправедливими необхідна
наявність одночасно таких ознак:
по-перше, умови договору порушують
принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч.
3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови
договору призводять до істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків сторін; по-третє, умови
договору завдають шкоди споживачеві.

Як вбачається із матеріалів справи
та встановлено судом, ОСОБА_6 та ОСОБА_9
на підставі договору купівлі-продажу
від 07 вересня 2009 року є власниками у
рівних частках 13/100 часток
домоволодіння АДРЕСА_1 ( а.с.6)

Відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію ФОП НОМЕР_1 від 20
травня 2008 року, свідоцтва платника
єдиного податку, ОСОБА_4 є суб'єктом
господарювання та має право
здійснювати операції з нерухомістю для
третіх осіб ( а.с.14-15).

10 травня 2012 року між позивачами
(замовниками) з однієї сторони, та
фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4.(виконавцем) з другої сторони
укладено договір про надання послуг.

За умовами цього договору, п.1.1
відповідачка зобов'язалася: - надати
посередницькі та консультаційні
послуги щодо пошуку та знаходження
покупця на нерухомість за вказаною

адресою. Відчужувана вартість об'єкту
за бажанням власників становить 27000
доларів США, але змінюється згідно
ринкової вартості;

- оглянути об'єкт, провести
відповідні маркетингові дослідження
щодо стану ринку нерухомості,

- підгодовувати та провести
рекламну компанію в місцевих ЗМІ та
Інтернеті, за об'ємом на розсуд
виконавця;

- представляти інтереси продавця
та вести переговори з будь-якими
потенційними покупцями;

- сприяти укладанню договору
купівлі-продажу між замовниками та
покупцем;

- сприяти подальшому придбанню
житла для замовника у м. Миколаєві.

Для виконання умов цього договору
позивачі передали відповідачці
правовстановлюючі документи, а саме
договір купівлі-продажу від 07 червня 2009
року, технічний паспорт та кадастровий
номер земельної ділянки за вказаною
адресою( п.1.2).

Крім того, відповідно до п.3.1.4
замовник зобов'язаний провести оплату
наданих послуг згідно умов договору, а
виконавець отримати винагороду в
строки та розмірах, передбачених
розділом 5 даного договору( п.3.4.1).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору
виконавець має право вимагати оплату
своїх послуг, наданих замовнику при
укладанні угоди відчуження майна. За
домовленістю сторін посередницькі
послуги визначаються у розмірі 3%, але
не менше 600 доларів США.

Розділом 5 цього договору
встановлено відповідальність сторін,
за невиконання або неналежне виконання
обов'язків по даному договору,
відповідно до якого виконавець та
замовник несуть відповідальність
згідно діючого законодавства України.
У випадку розірвання договору замовник
зобов'язаний відшкодувати виконавцеві
збитки пов'язані з виконанням цього
договору (витрати на рекламу,
транспорт, переговори) в сумі 500 грн. за
кожен місяць дії договору. У разі
розірвання договору при наявності
контрагента замовник сплачує грошову
суму, передбачену у п.5.1.

Отже, між сторонами виникли
договірні відносини з надання послуг.

До договорів про надання послуг
застосовуються загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Предметом договору про надання
послуг є вчинення виконавцем певних
дій або здійснення певної діяльності.

Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину (його частини) є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Визнаючи умови договору,
викладені у розділі 5 несправедливими,
суд першої інстанції взяв до уваги
мінімальний розмір вартості
посередницьких послуг на час укладання
договору ( максимальна 3%) та не звернув
уваги на те, що визначення розміру та
оплата наданих виконавцем послуг ( як
вбачається зі змісту договору)
визначається в момент підписання між
замовником та третьою особою договору
відчуження нерухомого майна, і саме
від ціни нерухомості, яка відчужується
залежить і вартість наданих послуг.

На час звернення до суду з даним
позовом майно не продано, а отже
визначити розмір вартості продукції
(послуг) є неможливим.

Іншого порядку визначення
вартості продукції ( послуг) договором
не передбачено.

А тому, суд першої інстанції
безпідставно вважав, що розмір
компенсації ( збитки), які бажає
стягнути на свою користь ОСОБА_4 є
непропорційно великою у порівнянні з
вартістю наданої позивачам послуги.

Крім того, залишено поза увагою
суду вимоги ст.3 ЦПК України, ст.15 ЦК
України про те, що в порядку цивільного
судочинства підлягають захисту саме
порушене право, і не встановлено, чи
дійсно порушуює права позивачів у
зв'язку з визначенням розміру
відшкодування збитків за невиконання
умов договору, їх істотність, і саме в
чому полягає порушення законних прав
позивачів.

З матеріалів справи вбачається,
що зі змістом спірного договору
позивачі були ознайомлені, погодилися
з ним та виконували умови вказаної
угоди. Ні під час підписання, ні під час
дії договору жодна із сторін не
зверталася одна до одної щодо
включення або виключення окремих
частин правочину. А з вимогами про
визнання даного договору недійсним на
підставі ст.18 Закону України „Про
захист прав споживачів» звернулися
лише після пред'явлення зустрічного
позову ОСОБА_4 про розірвання договору
та відшкодування понесених нею
збитків.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
колегія суддів не вбачає підстав для
визнання недійсним розділу 5
«Відповідальність сторін» договору
про надання послуг від 10 травня 2012 року
згідно з п.5 ч.3 ст.18 Закону України „Про
захист прав споживачів». За такого
рішення суду першої інстанції в цій
частині на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні цих вимог.

Статтею 611 ЦК України визначено, що
правові наслідки у вигляді
відшкодування моральної шкоди
настають у випадку їх встановлення
законом або договором, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідальність виконавця за
договором про надання послуг
встановлена ст.906 ЦК України, яка не
передбачає відшкодування моральної
шкоди.

У договорі про надання послуг,
укладеного між сторонами, також не
встановлено відповідальність у
вигляді моральної шкоди за невиконання
або неналежне виконання цього
правочину.

Тому у суду першої інстанції не
було правових підстав для стягнення з
відповідачки на користь позивачів
моральної шкоди.

За наведених обставин, рішення
суду першої інстанції в цій частині є
необґрунтованим та такими, що ухвалено
з порушенням норм матеріального права.

А тому, рішення суду в цій частині
на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України слід
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні цих вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду в
частині зобов'язання ОСОБА_4 повернути
позивачам правовстановлюючі документи
на належне їм майно, апелянт вказувала,
що позивачі добровільно передали ці
документи за умовами договору їй на
відповідальне зберігання.

Між тим, вказані доводи не
заслуговують на увагу, оскільки
правових підстав, передбачених діючим
цивільним законодавством для
утримання вказаних документів вона не
має.

З врахуванням викладеного, рішення
суду першої інстанції в цій частині є
правильним підстав для скасування
колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині висновку суду не спростовують.

Звертаючись до суду з зустрічним
позовом, та вимагаючи стягнення з
позивачів на її користь понесених нею
витрат у розмірі 9000 грн., ОСОБА_4
вказувала про те, що вона свої обов'язки
за договором виконувала належним
чином, а умови договору було порушено
позивачами, оскільки вони не сприяли
продажу нерухомості та не сплачували
кошти за отримані послуги.

Із матеріалів справи вбачається,
що відповідачка в період з 10 травня 2012
року по листопад 2013 року виконувала
умови договору, що підтверджується
зібраними по справі доказами, зокрема:
роздруківками оголошень з Інтернет -
сайтів « Сландо», « Дом Ріо», «ОХЛ",
«Ключевое решение» власником якого є
відповідачка, оголошень, які
друкувалися в газетах «Позвоните» та
«Маклер» ( а.с. 25-44).

Вимагаючи стягнення з позивачів на
її користь понесених нею витрат,
ОСОБА_4 з врахуванням вимог ст.ст. 10, 60
ЦПК України не надала ні доказів на
підтвердження обсягу виконаної
роботи, ні розміру реально понесених
витрат під час виконання цього
договору ( реклама, транспорт,
переговори), ні доказів того, що ОСОБА_6
та ОСОБА_2 своїми діями перешкоджали
виконувати їй обов'язки за даним
договором чи взагалі відмовилися від
його виконання. Крім того, з вимогою про
розірвання даного договору звернулася
саме вона, а не позивачі ( а.с.61-66).

З врахуванням викладеного,
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції в цій частині в силу
ст.308 ЦПК України, колегія суддів не
вбачає.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи в цій частині є
необґрунтованими та зводяться лише до
незгоди з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
цих вимог.

Як вбачається зі змісту
апеляційної скарги та пояснень
відповідачки та її представника в суді
апеляційної інстанції, рішення суду в
частині розірвання даного договору
вони не оскаржують, погоджуються з ним.

Тому рішення суду в цій частині
та в решті вимог у задоволенні яких
було відмовлено в апеляційному порядку
не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи
- підприємця ОСОБА_4 -задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 07 квітня 2014
року в частині задоволення первісного
позову ОСОБА_6, ОСОБА_2 щодо визнання
недійсним договору про надання послуг
та відшкодування моральної шкоди -
скасувати та в цій частині ухвалити
нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6,
ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 про визнання недійсним розділу
5 „Відповідальність сторін" договору
про надання послуг від 10 травня 2012 року
та відшкодування моральної шкоди
відмовити.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення , але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: