справа № 2-175/1520/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючої - судді Озерянської Ж.М.

при секретарі - Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт. Ювілейне цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документу, визнання часток
співвласників в праві спільної
сумісної власності на квартиру та
визнання права власності на спадщину
за законом на частку квартири, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом в якому просив
встановити факт належності
правовстановлюючого документу, а саме
свідоцтва про право власності на житло
виданого Дніпропетровською районною
радою 24 лютого 1998 року - померлому
ОСОБА_3; виділити частку належну
померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, йому,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
кожному в розмірі 1/3 частини; визнати за
ним, ОСОБА_1 право власності на 1/3
частину квартири в праві спільної
сумісної власності на квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
області, загальною площею 65,4 кв.м.
житловою площею 41 кв.м.

Позивач надав суду заяву в якій просив
розглядати справу без його участі,
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка надала суду заяву в якій
просила розглядати справу без її
участі, позовні вимоги підтримала в
повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України
судовим порядком можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України судовим
порядком може бути встановлено факт
належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті.

В свою чергу, в Постанові Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», зазначено, що в порядку
окремого провадження розглядаються
справи про встановлення фактів, якщо:
згідно з законом такі факти породжують
юридичні наслідки, тобто від них
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян; чинним законодавством не
передбачено іншого порядку їх
встановлення; заявник не має іншої
можливості одержати або відновити,
загублений чи знищений документ, який
посвідчує факт, що має юридичне
значення; встановлення факту не
пов'язується з наступним вирішенням
спору про право.

У судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (батько позивача)
помер, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_3, виданим
Виконавчим комітетом Ювілейної
селищної ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області,
актовий запис № 56 (а.с.17). Після смерті
ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну
йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, якою
він володів на праві спільної
власності з ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

Мати позивача, ОСОБА_2 подала до
нотаріальної контри заяву про відмову
від прийняття спадщини на користь сина
ОСОБА_1 Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
праві спільної сумісної власності
належала квартира АДРЕСА_1, житловою
площею - 41,0 кв.м., загальною площею - 65,4
кв.м., на підставі свідоцтва про право
власності від 24 лютого 1998 року,
виданого Дніпропетровською районною
радою на підставі органу приватизації
№ 73 від 22 січня 1998 року,
зареєстрованого в Новомосковському
МБТІ 24 лютого 1998 року за реєстраційним
номером № 5-1459 (а.с.21). Так, звернувшись
до Дніпропетровської районної
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_2
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на належну
спадкодавцю ОСОБА_3 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, оскільки дана квартира є
спільною сумісною власністю,а частки
співвласників не визначені, що
підтверджується постановою про
відмову у вчинені нотаріальної дії від
29 серпня 2013 року за № 2519/02-31 (а.с.16). Окрім
цього, було встановлено, що в свідоцтві
про право власності на квартиру було
допущено помилку в написанні по
батькові спадкодавця, замість вірного
«ОСОБА_3» вказано «ОСОБА_3».

У судовому засіданні встановлено, що в
Свідоцтві про право власності на
квартиру по батькові спадкодавця
вказано як «ОСОБА_3», проте згідно
паспорта серії НОМЕР_4, виданого 12
лютого 2002 року Дніпропетровським РВ
УМВС України в Дніпропетровській
області прізвище, ім'я, по батькові
спадкодавця зазначено як «ОСОБА_3»
(а.с.18-19). Факт того, що в свідоцтві
помилково по батькові спадкодавця
зазначено «ОСОБА_3» також
підтверджується довідкою КП
«Новомосковське міське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради» № 319 від 24 вересня 2013
року (а.с.25), свідоцтвом про одруження
(а.с.30), свідоцтвом про народження
позивача ОСОБА_1, де його батьком
вказано «ОСОБА_3» (а.с.20).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України,
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України,
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, для
оформлення права на спадщину може
одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Згідно п. 224 Інструкції про вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5,
Нотаріус може видати свідоцтво про
право на спадщину за законом чи за
заповітом після смерті одного з
учасників спільної сумісної власності
лише після виділення (визначення)
частки померлого у спільному майні.

Отже, позивач позбавлений можливості
належним чином оформити свої спадкові
права на вищезазначене нерухоме майно.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. У разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

З огляду на вищевказані норми Закону, а
також враховуючи, що судом не було
встановлено будь-яких домовленостей
між власниками спірної квартири, суд
вважає за можливе визначити, що ОСОБА_3,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, кожному належало по 1/3 частині у
спільній сумісній власності квартири
АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 належала
1/3 частина квартири АДРЕСА_1, на яку
після його смерті відкрилася спадщина.
Судом вище було встановлено, що мати
позивача ОСОБА_2 відмовилася від
прийняття спадщини після смерті
чоловіка, тому відповідно до ст. 1261 ЦК
України, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем
першої черги за законом після смерті
свого батька ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування», за наявності умов для
одержання в нотаріальної конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розгляду не підлягають. У разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Тому, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає за необхідне
визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування за законом на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 після смерті
батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Керуючись ст. ст. 529, 549 ЦК України в
редакції 1963 року, ст. 10, 27, 31, 57, 88, 215, 223
ЦПК України, ст. 15, 16, 368, 370, 372, 1223, 1261, 1268,
1270, 1296 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документу,
визнання часток співвласників в праві
спільної сумісної власності на
квартиру та визнання права власності
на спадщину за законом на частку
квартири - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_3,
правовстановлюючого документу -
Свідоцтва про право власності на житло
виданого 24 лютого 1998 року на підставі
Розпорядження органу приватизації № 73
від 22 січня 1998 року та зареєстрованого
в Новомосковському МБТІ за № 5-1459 на
ім'я «ОСОБА_3».

Визначити, що ОСОБА_3, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспорт серії НОМЕР_5 виданий
Дніпропетровським РВ УМВС України в
Дніпропетровській області 08 січня 2002
року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1,
та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії
НОМЕР_6 виданий Дніпропетровським РВ
УМВС України в Дніпропетровській
області 26 листопада 1999 року,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_2,
кожному належало по 1/3 частині у
спільній сумісній власності квартири
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт
серії НОМЕР_6 виданий
Дніпропетровським РВ УМВС України в
Дніпропетровській області 26 листопада
1999 року, ідентифікаційний номер -
НОМЕР_2, в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності
на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1,
житловою площею 41,0 кв.м., загальною
площею 65,4 кв.м., що складається з: 1-а
кімната площею 16,9 кв.м., 2-а кімната
площею 12,6 кв.м., 3-а кімната площею 11,5
кв.м., кухні площею 8,1 кв.м., ванної
кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні
площею 1,1 кв.м., коридору площею 8,8 кв.м.,
вбудованої шафи 1,1 кв.м., балкону площею
1,1 кв.м., лоджією площею 1,6 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя:
Озерянська Ж.М.