Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2309/14 Головуючий у 1
інстанції: Калюжна В.В.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 14» травня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 17 вересня 2013 року по
справі

за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» про визнання
договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовною заявою, яку протягом
розгляду справи уточнила, до ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» про визнання
договору поруки припиненим.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що на забезпечення
виконання взятих ОСОБА_4 за договором
про відкриття кредитної лінії № 9-4554-097К
від 20 вересня 2007 року зобов'язань, 20
вересня 2007 року між нею і ПАТ КБ «Банк
«Фінанси та Кредит» укладено договір
поруки № 9-4554-097П. Як стало їй відомо, 28
жовтня 2008 року між боржником ОСОБА_4 і
ПАТ КБ «Банк «Фінанси та Кредит»
укладено додаткову угоду № 2 до
кредитного договору, якою частково
змінено умови оплати за кредитним
договором, зокрема, у частині строків
внесення плати, чим збільшено обсяг її
відповідальності. У порушення п.4.4
договору поруки такі зміни вона не
були погоджені.

Письмова вимога банку від 16 березня 2009
року нею не виконана, однак лише 07
червня 2010 року, тобто після спливу
встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України
шестимісячного строку від визначеної у
повідомленні дати для дострокового
повернення кредиту, банк звернувся до
суду з позовом до неї як поручителя та
боржника ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитний договором.

Посилаючись на ч.ч. 1,4 ст. 559 ЦК Україна
просила визнати договір поруки №
9-4554-097П від 20 вересня 2007 року
припиненим.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 17
вересня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права
і зазначає, що порука припинена,
оскільки банк, вимога банку про
дострокове повернення кредиту нею
отримано 21 березня 2009 року, з позовною
заявою звернувся лише 07 червня 2010 року,
тобто після спливу шестимісячного
строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК
України.

Просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 12 листопада 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено,
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2013 року
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 26 березня 2014
року ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 12 листопада 2013
року скасовано, справу передано на
новий розгляд до апеляційного суду
Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що 20 вересня 2007 року
між ПАТ КБ «Банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_4 укладено договір про відкриття
кредитної лінії № 9-44554-097К, за яким
позичальник отримала кредит в сумі 36 800
доларів США, за умови сплати 14,0 % річних,
зі строком повернення до 20 вересня 2022
року.

На забезпечення виконання боржником
зобов'язань за договором про відкриття
кредитної лінії від 20 вересня 2007 року №
9-4554-097К, 20 вересня 2007 року між ПАТ КБ
«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3
укладено договір поруки № 9-4554-097П.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки
поручитель зобов'язується перед
кредитором відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язань за договором про
відкриття кредитної лінії від 20
вересня 2007 року № 9-4554-097К, відповідно до
якого боржникові наданий кредит
строком до 20 вересня 2022 року.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 договору поруки
порука припиняється із припиненням
зобов'язання, що забезпечується нею.
Порука також припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
зобов'язання за кредитним договором не
заявив вимоги до поручителя. Порука
припиняється з інших підстав,
передбачених чинним законодавством
України.

Судом встановлено, що 16 травня 2008 року
між банком та позичальником підписано
додаткову угоду № 1 до договору про
відкриття кредитної лінії, якою
збільшено процентну ставку за
користування кредитом до 16 %.

Того ж дня між банком та поручителем
підписано додаткову угоду № 1 до
договору поруки, якою визначено
збільшення процентної ставки.

Наведене підтверджує правильність
висновку суду про те, що на підвищення
процентної ставки за користування
кредитом до 16 % отримано згоду
поручителя.

Суд дійшов правильного висновку також
про те, що умови додаткової угоди від 28
жовтня 2008 року № 2 про відкриття
кредитної лінії, укладеної між банком
та позичальником, не впливають на обсяг
відповідальності поручителя, оскільки
нею внесено зміни в частині строків
внесення оплати.

Разом з тим, позов про визнання
договору поруки припиненим було
заявлено також на підставі ч.4 ст.554 ЦК
України.

Висновок суду про відсутність підстав
для визнання припиненим договору
поруки на підставі ч.4 ст.554 ЦК України,
суд мотивував тим, що строк виконання
зобов'язання не настав, у кредитному
договорі передбачено строк повного
погашення кредиту до 20.09.2022 року.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 554 ЦК України
встановлено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що при вирішенні
таких спорів суд має враховувати, що
згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково.

Відповідно до частини 2 ст. 1050
Цивільного кодексу України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У пункті п.п.4.1, 4.2 договору поруки також
передбачено право банку вимагати
дострокового повернення кредиту,
сплати процентів у випадку невиконання
боржником умов договору.

Поручитель зобов'язаний не пізніше 2-х
банківських днів з моменту
повідомлення його кредитором
(письмового або телетрансмісійного)
про невиконання боржником прийнятих на
себе зобов'язань сплатити грошову суму,
яку вимагає кредитор, шляхом її
перерахування на рахунок кредитора
будь-яким способом, вказаним
кредитором.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 договору
поруки, порука припиняється із
припиненням зобов'язання, що
забезпечується нею. Порука також
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання зобов'язання за кредитним
договором не заявив вимоги до
поручителя. Порука припиняється з
інших підстав, передбачених чинним
законодавством України.

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку з наявністю у позичальника
простроченої заборгованості
відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК
України та п. п. 3,1.,3.2.,4.1.,4.2 договору 16
березня 2009 року банк направив ОСОБА_3
письмову вимогу про дострокове
повернення в повному обсязі суми
кредиту, процентів за користування
кредитом та суми нарахованої пені
протягом 3-х банківських днів з моменту
отримання цієї вимоги (а.с.64). Вимогу
поручителю вручено 21 березня 2009 року,
що підтверджується поштовим
повідомлення (а.с.65).

У такий спосіб банк змінив строк
погашення кредиту та визнав строк
виконання зобов'язання таким, що настав
і зобов'язаний був пред'явити вимогу
протягом наступних шести місяців від
дня встановлення нового строку
повернення кредиту.

До Ленінського районного суду м.
Запоріжжя з позовом банк звернувся
тільки 07.06.2010 року (а.с.60-63), тобто після
встановленого законом та п.п.5.1,5.2
договору поруки № 9-4554-097П
шестимісячного строку для звернення
кредитора до поручителя з вимогою про
повернення кредиту. Отже, відповідно до
ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилась.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
29 січня 2014 року у справі №6-155цс 13 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 липня 2013 року.

Відповідно до вимог п.4 ст. 309 ЦПК
України підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2013 року
в частині відмови у позові про визнання
договору поруки припиненою за ч.4 ст.559
ЦК України скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Визнати припиненим договір поруки
№9-4554-097П від 20 вересня 2007 року,
укладений між ОСОБА_3 та Публічним
акціонерним товариством «Банк
«Фінанси та Кредит».

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: