Провадження №: 2-др/752/19/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Новак А.В. при
секретарі Чабанюк Л.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду в м. Києві питання про
ухвалення додаткового рішення у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Головне управління юстиції міста Києва
про визнання заповіту недійсним,-

встановив:

суд дослідивши матеріали справи
встановив.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 06 лютого 2012 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Головне управління юстиції міста Києва
про визнання заповіту недійсним було
позовні вимоги задоволено.

Як вказує заявник, при ухваленні
рішення, судом не було вирішено питання
про судові витрати, а саме не стягнуто з
відповідача на користь позивача
вартість витрат за проведені по справі
судові експертизи а також не стягнуто
витрати на правову допомогу.

Заявник в судове засідання не з'явився.
Про час та місце проведення судового
засідання повідомлявся.

ОСОБА_2 та її представник в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення вимог заяви з посиланням
на письмові заперечення з додатками,
які долучені до матеріалів справи.

Інші особи, які брали участь у справі в
судове засідання не з'явилися. Про час
та місце слухання справи судом
повідомлялися.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання як розподілити між сторонами
судові витрати.

Статтею 88 ЦПК України визначено
порядок розподілу судових витрат між
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені витрати.

З матеріалів справи вбачається, що
представником ОСОБА_1 підтвердження
здійснення судових витрат було надано
до Апеляційного суду міста Києва на
стадії перегляду рішення суду першої
інстанції.

В ході розгляду справи Голосіївським
районним судом міста Києва і до моменту
ухвалення ним 06 лютого 2012 року рішення
по справі, таких доказів на
підтвердження здійснення судових
витрат, про які заявник зазначає у
заяві, суду надано не було.

Виходячи з аналізу зазначених норм у
сукупності з встановленим фактом не
надання позивачем та його довірителями
на момент ухвалення рішення суду
документального підтвердження витрат,
про які ОСОБА_3 зазначено у заяві, суд
дійшов категоричного висновку про
неможливість задоволення такої,
оскільки на погляд останнього
стягнення таких витрат шляхом
ухвалення додаткового рішення за
наявності вищенаведених підстав не
буде вірним і таким, що ґрунтується на
вимогах закону.

В той же час відмовляючи в стягненні
судових витрат, шляхом ухвалення
додаткового рішення, суд вважає
необхідним зазначити, що заявник не
позбавлений можливості звернутися до
суду з такими вимогами на загальних
підставах, у спосіб подачі
відповідного позову до компетентного
суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 220 ЦПК України, про
відмову в ухваленні додаткового
рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючить, ст.ст. 220, 212-215, 223, 293-296 ЦПК
України,-

ухвалив:

В ухваленні додаткового рішення у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Головне управління юстиції міста Києва
про визнання заповіту недійсним -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали, а
ухвалу яку було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя
А.Новак