Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №287/632/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Доповідач Шевчук А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й.,
Талько О.Б.,

з участю секретаря судового
засідання: Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК»

на рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 07 лютого 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» або банк) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_1 Просило
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором від 01 серпня 2006
року у сумі 26 076,52 грн. В обґрунтування
позову зазначало, що ОСОБА_1 належним
чином не виконував зобов'язання за
кредитним договором, внаслідок чого
утворилася заборгованість.

Рішенням Олевського районного
суду Житомирської області від 07 лютого
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача заборгованість
за кредитом у сумі 7 437,82 грн. та
заборгованість по процентам за
користування кредитом у сумі 16 920,77 грн.
У решті позову відмовлено за спливом
позовної давності. Вирішено питання
судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
подало апеляційну скаргу. Просить
рішення змінити в частині відмови у
задоволенні штрафів та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі. Вважає,
що рішення суду першої інстанції в цій
частині ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що сторони у письмовій формі
домовились про відповідальність за
невиконання зобов'язань за кредитним
договором у вигляді штрафів; до
зазначеної санкції позовна давність в
один рік не може застосовуватись,
оскільки відповідно до умов договору
штраф нараховується при поданні
позову, а не при виникненні прострочки.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що вона
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову в
частині стягнення штрафу за спливом
позовної давності, суд першої
інстанції виходив із того, що 22 лютого
2012 сплинув річний строк позовної
давності щодо неустойки та позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Погодитися з таким висновком суду
першої інстанції колегія суддів не
може з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та вбачається із
матеріалів справи, що 01.08.2006 року між
«ПРИВАТБАНКОМ» та ОСОБА_1 був укладений
договір про надання банківських
послуг, за умовами якого банк надав
відповідачу платіжну картку з
кредитним лімітом 7 440 грн., а ОСОБА_1
зобов'язався повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с.8-12).

Договір про надання банківських послуг
складає: заява, Умови та правила
надання банківських послуг, Правила
користування платіжною карткою, а
також Тарифи. Відповідна інформація
міститься у заяві, яка скріплена
підписом позичальника, та у якій
вказано, що ОСОБА_1 ознайомився та
згодний з Умовам та правила надання
банківських послуг (а.с.8).

Відповідач свої зобов'язання виконував
неналежно.

Відповідно до змісту п.1 ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Пункт 8.6 Умов та правил надання
банківських послуг передбачає, що при
порушенні клієнтом строків платежів
за будь-якими із грошових зобов'язань
більше ніж на 120 днів, він зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми позову.

Заборгованість відповідача перед
позивачем станом на 31 липня 2013 року
підтверджується розрахунком (а.с.5-7).

Суду не надано доказів того, що умови
договору оскаржені сторонами у
встановленому законом порядку.

Таким чином, розрахунок заборгованості
відповідає умовам договору, який
уклали сторони та умови якого
зобов'язалися виконувати.

Таким чином, станом на 31 липня 2013 року
загальна сума заборгованості
становить 26 076 грн. 52 коп., яка
складається із: заборгованості за
кредитом (тіла) -7 437 грн. 82 коп.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 16 920 грн. 77 коп.,
штрафу - 1 717 грн. 93 коп. (500
грн.(фіксованої частини)+ 1 217,93 грн.
(процентної складової) = 1 717 грн. 93 коп.).

Враховуючи вище викладене, апеляційна
інстанція приходить до висновку, що суд
першої інстанції, керуючись
ст.ст.11,509,526,527,530,1048,1054 ЦК України,
обґрунтовано стягнув з відповідача
заборгованість по тілу кредиту та
процентам за користування кредитом.

Однак, ухвалюючи рішення у справі, суд
першої інстанції помилково не стягнув
з відповідача штраф, який складається
із: фіксованої частини 500 грн. та
процентної складової 1 217 грн. 93 грн. (7
437,82 грн. + 16 920, 77 грн. =24 358,59 грн. х 5% =1 217
грн. 93 коп.).

Умовами договору такий штраф
передбачений. Порушення позичальником
строків платежів, передбачених
договором, більше ніж на 120 днів
встановлено вище викладеним.

Цивільний кодекс України не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
позовної давності.

Пункт 7 ч.11 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Дана правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові,
прийнятій за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, та є
обов'язковою для всіх судів України в
силу ст.360-7 ЦПК України (постанова від 20
листопада 2013 року №6-126 цс 13).

У зв'язку із цим при вирішенні спору суд
першої інстанції мав керуватися
положеннями ЦК України про позовну
давність.

Так, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

У даному випадку суд першої інстанції з
власної ініціативи без заяви
відповідача застосував позовну
давність до вимоги про стягнення
штрафу, чим порушив приписи ч.3 ст.267 ЦК
України, що тягне скасування
ухваленого у справі рішення в силу ст.309
ЦПК України.

З огляду на вище викладене, колегія
суддів скасовує рішення суду першої
інстанції та ухвалює нове рішення, яким
задовольняє позов у повному обсязі.

Апеляційний суд, відповідно до ч.5 ст.88
ЦПК України, змінює розподіл судових
витрат та стягує з відповідача на
користь позивача судовий збір та
витрати, пов'язані з публікаціями в
пресі оголошень про виклик
відповідача, що понесені позивачем у
зв'язку із розглядом цього спору у суді
і документально ним підтверджені,
оскільки рішення ухвалюється на його
користь.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити
частково.

Рішення Олевського районного
суду Житомирської області від 07 лютого
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 та користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
від 01 серпня 2006 року у загальній сумі 26
076 грн. 52 коп., яка складається із
заборгованості за кредитом у сумі 7 437
грн.82 коп., заборгованості по процентам
за користування кредитом - 16 920 грн. 77
коп., штрафу (фіксованої частини) у
розмірі 500 грн. та штрафу (процентної
складової) у сумі 1 217 грн.93 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 та користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 391 грн.
15 коп. судового збору та 900 грн. витрат,
пов'язаних з публікацією в пресі
оголошення про виклик відповідача.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: