Справа №592/1306/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Литовченко О. В.Номер
провадження 22-ц/788/982/14 Суддя-доповідач -
Кононенко О. Ю. Категорія - 26
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І., Білецького О. М.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Сумське МНВО
ім. М.В. Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 18 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», третя
особа: відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Суми про відшкодування моральної
шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 18 березня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе» на
користь ОСОБА_3 9000 грн. на відшкодування
моральної шкоди та в дохід держави
судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМНВО
ім. М.В. Фрунзе», посилаючись на
незаконність і необґрунтованість
рішення, ухваленого з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову позивачу у задоволенні позову.

При цьому зазначає, що позивач був
повідомлений про шкідливі умови праці
на його робочому місці, не надав
доказів завдання йому моральної шкоди.
Крім того, вказує, що судом
безпідставно не застосовано позовну
давність.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника відповідача ПАТ «СМНВО
ім. М.В.Фрунзе» Журавльової М.В., яка
підтримала доводи апеляційної скарги,
позивача ОСОБА_3, який заперечував
проти доводів скарги, вивчивши
матеріали справи і перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 з 16 серпня 1968 року по 17 жовтня 1975
року, з 21 жовтня 1975 року по 01 червня 2009
року перебував у трудових відносинах з
ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе». 02 червня 2009
року позивач звільнений з роботи за
власним бажанням у зв'язку із виходом
на пенсію (а.с. 4-6).

Внаслідок неналежних умов праці на
робочому місці ОСОБА_3 отримав хронічне
професійне захворювання.

У спричиненні позивачу
профзахворювання встановлено вину
роботодавця (а.с. 8).

Згідно з актом розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 84 від 22 вересня 2010 року ОСОБА_3
встановлено професійне захворювання,
причиною якого є проведення робіт в
умовах підвищених рівнях пилу і шуму,
загазованості. Професійне
захворювання виникло у зв'язку з
неефективним використанням засобів
індивідуального захисту та
недосконалістю технологій.

У зв'язку з виникненням
профзахворювання у позивача
порушилися нормальні життєві зв'язки,
він постійно хворіє, має значні
обмеження в життєдіяльності, звичках,
бажаннях, що вимагає від нього
додаткових зусиль по організації його
життя і веде до нових переживань.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що у зв'язку з
тим, що ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе» не
створило належних умов праці, позивач
отримав хронічне професійне
захворювання, внаслідок чого він
зазнав моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду узгоджується з
матеріалами справи та вимогами закону.

Як вбачається з акту № 84 розслідування
хронічного професійного захворювання
від 22 вересня 2010 року, ОСОБА_3 отримав
хронічне професійне захворювання на
робочому місці у зв'язку з тим, що
роботодавцем не було створено належних
умов праці на виробництві (а.с. 8).

Відповідно до акту огляду МСЕК № 981 від
01 грудня 2010 року, 19 листопада 2010 року
позивачу при первинному огляді
встановлено 60 % стійкої втрати
професійної працездатності та третю
групу інвалідності безтерміново
внаслідок професійного захворювання
(а.с. 34-37, 9-10).

Таким чином, судом першої
інстанції вірно встановлено, що
позивачу з боку роботодавця не було
забезпечено безпечних умов праці, в
результаті чого він зазнав моральних
страждань.

За таких обставин суд дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для притягнення роботодавця до
цивільно - правової відповідальності
та стягнення з нього коштів на
відшкодування позивачеві моральної
шкоди, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 153,
ст. 237-1 КЗпП України. Доводи
представника відповідача про
протилежне є безпідставними.

Доводи відповідача про те, що при
ухваленні рішення судом першої
інстанції не було взято до уваги ту
обставину, що позивач усвідомлював
можливі негативні наслідки для свого
здоров'я під час роботи, не
відповідають матеріалам справи,
оскільки в рішенні судом було
враховано цей факт при визначенні
розміру відшкодування моральної шкоди.

Отже, на думку колегії суддів,
розмір відшкодування моральної шкоди
позивачу визначений з урахуванням
глибини фізичних та душевних страждань
останнього, ступеня вини як
роботодавця, так і самого працівника,
враховуючи вимоги розумності та
справедливості.

Доводи заявника апеляційної скарги про
те, що судом безпідставно не
застосовано позовну давність, не
ґрунтуються на законі.

До вимог про відшкодування моральної
шкоди у випадках, передбачених
трудовим законодавством, дійсно
застосовується тримісячний строк
звернення до суду (ст. 233 КЗпП України), а
не строк позовної давності. Однак, у цій
справі позивач звернувся до суду за
захистом свого порушеного особистого
немайнового права, а саме - порушення
права на життя та на охорону здоров'я у
процесі його трудової діяльності.

У КЗпП України стаття 173 є бланкетною
(відсилочною), у якій йдеться про те, що
шкода, заподіяна каліцтвом, або іншим
ушкодженням здоров'я на виробництві,
відшкодовується у визначеному
законодавством порядку.

Безпосередньо такий порядок
врегульований не трудовим, а цивільним
законодавством: ч.1 ст. 1167, ч. 1 ст. 1168 ЦК
України.

Відповідно до ст. 268 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимогу, що
випливає із порушення особистих
немайнових прав, крім випадків,
встановлених законом.

Це положення закону узгоджується з
роз'ясненнями п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами і
доповненнями).

Немає застережень щодо застосування
такого строку і в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами і
доповненнями).

Інші доводи апеляційної скарги, на
думку колегії суддів, висновку суду
також не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване
рішення суду першої інстанції є
законним і обгрунтованим, відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В.Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 18 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набрала
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -