Справа №619/1322/14-ц
№2/619/773/14
Дергачівський районний суд
Харківської областіУ
складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.за
участюсекретаря судового
засіданняМолотко А.В. розглянувши у
відкритому судому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення майнової та моральної шкоди,
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, в якому просив стягнути з
відповідача на його користь майнову
шкоду у розмірі 110499 гривень та моральну
обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив,
що 27 грудня 2013 року о 16 год. 15 хв. у м.
Харкові, на перехресті пр. Гагаріна та
вул. Каштанова №1-А, відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участі
транспортних засобів: автомобілю
«ВАЗ-2101» р/н НОМЕР_4 під керуванням
ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_3 ДТП відбулась в
результаті порушення водієм ОСОБА_4
Правил дорожнього руху України, що
підтверджується постановою
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 11.02.2014 року по справі
№641/214/14-п, залишеною без змін
постановою апеляційного суду
Харківської області від 04.03.2014 року. У
результаті дорожньо-транспортної
пригоди автомобілю НОМЕР_1 завдано
механічних пошкоджень. У зв'язку з тим,
що автомобіль «Mercedes-Benz», належить
позивачу на праві власності, йому було
завдано матеріальну шкоду. Вартість
відновлювального ремонту автомобіля
НОМЕР_1, відповідно до рахунків TOB
«Соллі-Плюс» складає 159500,12 грн.
Оскільки відповідальність за
заподіювану шкоду, згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АЕ/2106519 застраховано у СТзДВ
«Гарантія», 11.03.2014 року ОСОБА_3 до СТзДВ
«Гарантія» була подана заява про
виплату страхового відшкодування у
погіршенням здоров'я, перенесеним
шоком, а також у зв'язку із неможливістю
використання власного транспортного
засобу, позивачу було нанесено
моральну шкоду, яку він оцінює в
У судове засідання відповідач ОСОБА_4
повторно не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином, від нього не надійшло
повідомлення про причини неявки.
Відповідно до поштового повідомлення
судова повістка була вручена 26.04.2014
Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та
інші особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані повідомляти суд про
причини неявки у судове засідання. У
разі неповідомлення суду про причини
неявки вважається, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, не
з'явилися в судове засідання без
У судове засідання позивач ОСОБА_3 не
з'явився, подав до суду заяву, в якій
просив позов задовольнити з підстав
зазначених вище, справу розглядати
просив у його відсутність.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу
на підставі наявних у ній даних чи
доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідач у судове засідання повторно
не з'явився. Враховуючи положення ч.4
ст.169 ЦПК України, відповідно до якої
суд не враховує
поважність/неповажність явки
відповідача до суду, тобто не вказує на
врахування судом поважності причин при
повторній неявці відповідача, а також
враховуючи принцип диспозитивності,
відповідно до якого кожний учасник
процесу самостійно розпоряджається
наданими йому законом процесуальними
правами, суд не з'ясовує причини неявки
відповідача та відповідно до ч.4 ст.169
ЦПК України постановляє заочне
рішення.

Судом встановлені обставини і
визначені відповідно до них
правовідносини.

Згідно постанови Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 11.02.2014
року, залишеною без змін постановою
Апеляційного суду Харківської області
від 04.03.2014 року, ОСОБА_4 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП, та накладено стягнення у виді
штрафу в розмірі 340,00 грн. Як вказано в
постанові суду, ОСОБА_4, 27 грудня 2013 року
о 16 год. 15 хв. керував автомобілем
«ВАЗ-2101» р/н НОМЕР_4 у м. Харкові, на
перехресті пр. Гагаріна та з вул.
Каштановою, проїхав на заборонений
(червоний) сигнал світлофору та
допустив зіткнення з автомобілем
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, що
спричинило пошкодження транспортних
засобів.

Згідно рахунків ТОВ «Соллі-Плюс»,
вартість відновлювального ремонту
автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний
номер НОМЕР_2, складає 155274,31 грн.

Всебічно, повно, об'єктивно та
безпосередньо дослідивши наявні у
справі докази, з'ясувавши обставини, на
які посилалися сторони, як на підставу
своїх вимог та заперечень, оцінивши ці
докази в сукупності, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позову з наступних мотивів.

Аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності суд приходить до
висновку про наявність вини водія
ОСОБА_4 в скоєнні ДТП, яке відбулося 27
грудня 2013 року. Такі висновки суду
підтверджуються постановою
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 11 лютого 2014 року, залишеною
без змін постановою апеляційного суду
Харківської області від 04 березня 2014
року, стосовного того що дій ОСОБА_4 у
порушенні Правил дорожнього руху та те,
що вони мали місце та вчинені ним.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням ст. 61 ЦПК України,
зазначені обставини не підлягають
доказуванню.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України,
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою,
яка на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Пленум Верховного Суду України в п.4
своєї постанови №6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», роз'яснив судам, що джерелом
підвищеної небезпеки належить
визнавати будь-яку діяльність,
здійснення якої створює підвищену
імовірність заподіяння шкоди через
неможливість контролю за нею людини, а
також діяльність по використанню,
транспортуванню, зберіганню предметів,
речовин і інших об'єктів виробничого,
господарського чи іншого призначення,
які мають такі ж властивості.
Майнова відповідальність за шкоду,
заподіяну діями таких джерел, має
наставати як при цілеспрямованому їх
використанні, так і при мимовільному
прояву їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля). Під володільцем джерела
підвищеної небезпеки розуміється
юридична особа або громадянин, що
здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки в силу права
власності, повного господарського
відання, оперативного управління або
з інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо). Не вважається
володільцем джерела підвищеної
небезпеки і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка
управляє джерелом підвищеної
небезпеки в силу трудових відносин з
володільцем цього джерела (шофер,
машиніст, оператор і т.ін.).

Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на
перерозподіл обов'язку доказування та
зобов'язує саме відповідача довести, що
шкода спричинена внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого. Разом з тим шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки, завжди
є неправомірною та передбачає безвинну
відповідальність власника такого
джерела.

В результаті даної
дорожньо-транспортної пригоди, що
відбулася за винних дій ОСОБА_4
автомобіль ОСОБА_3 отримав пошкодження.

За загальним правилом ст.1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст.22 ЦК України
встановлено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин якби її право не було порушене
(упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Оскільки в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що
відбулася 27 грудня 2013 року за винних
дій ОСОБА_4, який керував автомобілем
«ВАЗ-2101» р/н НОМЕР_4, автомобілю НОМЕР_3
заподіяна шкода, то позовні вимоги
ОСОБА_3 про відшкодування майнової
шкоди підлягають задоволенню в повному
обсязі на загальну суму 110499,00 грн., так
як зазначена сума підтверджується
відповідними рахунками.

При цьому суд зазначає, що відповідачем
не доведено та не надано суду належних
та допустимих доказів в обґрунтування
заперечення проти позову.

Щодо вимоги про стягнення моральної
шкоди.

Згідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна
шкода полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди позивачу ОСОБА_3 завдана
моральна шкода у вигляді перенесення
душевних страждань та психологічних
переживань з приводу
дорожньо-транспортної пригоди щодо
нього.

Згідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, виходячи з
засад розумності, виваженості та
справедливості та враховуючи
характер, глибину моральних страждань,
що носили характер простих переживань
з приводу порушення, тривалості
негативних наслідків, внаслідок чого
позивач був вимушений звернутися до
суду за захистом порушеного права, а
також враховуючи характер і глибину
душевних страждань позивача, суд
прийшов до висновку, що заявлений
ОСОБА_3 позов про відшкодування
моральної шкоди підлягає частковому
задоволенню в розмірі 2000 гривень.

Будь-яких інших належних та допустимих
доказів на підтвердження глибини та
тривалості понесених моральних
страждань та погіршення стану здоров'я
позивача, суду не надано та не
зазначено джерел їх здобуття.

Суд враховує, що в п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.95р.
роз'яснено, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Також в п. 7 зазначеної
Постанови роз'яснено, що заподіяна
моральна (немайнова) шкода
відшкодовується тій фізичній чи
юридичній особі, права якої були
безпосередньо порушені протиправними
діями (бездіяльністю) інших осіб.

По даній справі позивачем понесені
судові витрати, які підлягають
стягненню на його користь з
відповідача пропорційно до
задоволених позовних вимог.

Оскільки позов суд задовольняє
частково в розмірі 112499,00 грн., то з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума судових витрат
у розмірі 1124,99 грн.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 224-226, 233 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
майнову шкоду у розмірі 110499 гривень та
моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати у розмірі 1124,99 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку в судову палату
по цивільних справах апеляційного суду
Харківської області через
Дергачівський районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України. У цьому разі строк, протягом
якого розглядалася заява, не
включається до строку на апеляційне
оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Суддя
Є.А. Болибок