Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/8570/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Шалота
Костянтин Валерійович
Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І.,
Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Гукової О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 25 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернувся до суду з даним позовом.

Зазначав, що 12 квітня 2006 року між ним та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№DNH4KP80050210. Відповідно до договору
відповідачка отримала кредит у розмірі
5 183,10 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевою датою повернення
до 12.10.2009 року.

Зобов'язання за вказаним договором
відповідачка належним чином не
виконувала. У зв'язку з чим станом на
30.05.2013 року утворилась заборгованість
на суму 36 553 грн. 42 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 5 183,10 грн.;
заборгованість по відсотках за
користування кредитом - 12 646,41 грн.; пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 16 507,08 грн.;
штраф (фіксована частина) - 500 грн. та
штраф (процентна складова) - 1 716,83 грн.

За наведених обставин ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» просив стягнути із ОСОБА_1
на свою користь заборгованість за
кредитним договором у розмірі 36 553 грн.
42 коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 25 березня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 13582 грн. 74 коп. та 135 грн.82 коп.
судового збору, а всього 13 718 грн. 56 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, у
поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що суд першої
інстанції не взяв до уваги доказів, які
ним надавалися у справі та свідчили про
наявність згоди позичальника на всі
умови та правила надання банківського
кредиту.

Також вважає, що суд зменшив розмір
стягнення заборгованості,
безпідставно застосувавши строк
позовної давності та необґрунтовано
зменшив розмір неустойки.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України -
сторони є вільними в укладенні
договору.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 12.04.2006 року за заявою
ОСОБА_1, як позичальника та ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК", як позикодавця було
укладено договір № DNH4KP80050210 (надалі -
кредитний договір), відповідно до умов
якого, відповідачем було отримано
строковий споживчий кредит на купівлю
споживчих товарів в розмірі 5183,10 грн. на
строк 42 місяців зі сплатою щомісячних
платежів у сумі 187,58 грн. для погашення
заборгованості та відсотків в розмірі
2,09% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення до 12.10.2009 року (а.с.
5).

Банк свої зобов'язання за договором
виконав.

Відповідачка порушила умови договору,
не виконала взяті на себе кредитні
зобов'язання, не сплачувала щомісячні
платежі та щомісячні проценти за
наданим кредитом.

Вказані обставини визнані сторонами по
справі.

Внаслідок невиконання відповідачкою
взятих на себе зобов'язань, згідно
наданого позивачем розрахунку,
правильність проведення якого
відповідачкою не заперечується, станом
на 30.05.2013 року утворилася
заборгованість в сумі 36 553,42 грн., яка
складається із заборгованості за
кредитом в сумі 5183,10 грн,
заборгованість по процентам за
користування кредитом в сумі 12 646,41 грн.,
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором в сумі 16 507,08
грн., штраф (фіксована частина) - 500,00
грн., штраф (процента складова) - 1716,83
грн. (а.с.2-3).

Оскільки ОСОБА_1 істотно порушила умови
договору, зокрема односторонньо
відмовився від взятого на себе
зобов'язання по поверненню отриманого
кредиту, то суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для примусового стягнення з
неї заборгованості за даним кредитним
договором.

Разом з тим, в процесі розгляду справи
відповідачкою подано суду письмову
заяву про застосування строку позовної
давності (а.с. 34).

Вирішуючи спір, суд з врахуванням умов
договору, яким встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, обґрунтовано вважав, що
право Банку порушено з моменту
недотримання відповідачкою строку
погашення кожного чергового платежу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Також визнав, що зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
тому вимоги ЦК щодо позовної давності
застосовуються й до додаткових вимог
Банку.

При цьому, на підставі вимог ст. ст. 256, 267
ЦК України, з врахуванням пункту 5.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам за даним договором, а також
врахуванням правової позиції
Верховного Суду України з питань
обчислення строків позовної давності
та встановлення різних видів
цивільно-правової відповідальності
викладених у справі № 6-116цс13, що
відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковою для всіх судів України,
суд обґрунтовано визнав, що
заборгованість підлягає обчисленню за
період з 15.09.2008 (наступний період сплати
щомісячного платежу) по 30.05.2013 (кінцева
дата розрахунку заборгованості) та
відповідно складається з:
заборгованості за кредитом - 2295,85 грн. (5
183,10 грн. - 2 887,25 грн.); заборгованості по
процентах за користування кредитом - 7
973,43 грн. (12 646,41 грн. - 4 672,98 грн.), пені за
несвоєчасність виконання зобов'язання
- 13 869,56 грн. (16 507,08 грн. - 2 637,52 грн.), штрафу
(фіксована частина) - 500 грн., штрафу
(процента складова) - 513,46 грн. (5% х (2 295,85
грн. + 7 973,43 грн.)).

Також суд визнав про відсутність
підстав для переривання перебігу
позовної давності та визнання
поважними причин її пропущення
відповідно до ст.ст.264, 267 ЦК України,
оскільки доказів про вчинення
відповідачем в межах позовної давності
будь-яких дій, які б свідчили про
визнання ним свого боргу (сплата
будь-якого платежу, надання Банку
письмової заяви про визнання боргу
тощо), як і доказів на підтвердження
поважності пропущення строку позовної
давності, позивачем не надано.

Таким чином, висновок суду про те, що
визначений позивачем розмір
заборгованості по кредиту підлягає
стягненню частково, а саме з
врахуванням строку позовної давності,
є правильним, він ґрунтується на нормах
Закону та узгоджується з матеріалами
справи.

Крім того, є обґрунтованим і висновок
суду про зменшення розміру неустойки
на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, взявши
до уваги письмову заяву позивача про
зменшення розміру неустойки,
перебування на її утриманні
повнолітнього сина, хворого на
онкологічне захворювання та
потребуючого медикаментозного
лікування, мінімальний розмір її
заробітку, перебування на утриманні
інших осіб, а також обставини справи,
які свідчать про те, що загальний
розмір пені та штрафів значно
перевищує розмір заборгованості за
основним зобов'язанням, зменшивши
розмір неустойки до 2 300 грн. (а.с. 37-49, 50,
52, 53).

З врахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими, вони не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення
норм процесуального права, які
передбачені нормами ЦПК України як
підстави для скасування чи зміни
рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315
ЦПК України, колегія суддів
апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 25 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді