Справа № 183/742/14-ц
№ 2/183/1892/14
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Парфьонова Д.О.,
секретаря судового засідання Буша А.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання
договору частково недійсним,
розірвання договору та стягнення
Позивач звернулась до суду з позовом до
відповідача, в якому просить:
- визнати недійсним п. 4.2. договору №
304/5-С від 18 грудня 2013 року, укладеного
між ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, позивач) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(надалі - ФОП ОСОБА_2, відповідач);
- розірвати договір № 304/5-С від 18 грудня
2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП
- стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 збитки в розмірі 1600 гривень;
- стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 пеню за прострочення виконання
умов договору в розмірі 840 гривень;
В обґрунтування заявленого позову
позивач посилається на те, що 18 грудня
2013 року між нею, як споживачем та
відповідачем, як виконавцем, укладено
договір № 304/5-С згідно умов якого
відповідач зобов'язався виконати
роботи по виготовленню та доставці ПВХ
конструкцій - металопластикових вікон,
а позивач зобов'язалась сплатити та
прийняти готові вироби згідно умов
договору. Сторонами договору
обумовлено, що вартість ПВХ
конструкцій складає 2000 гривень з яких
позивачем сплачено 1600 гривень. Договір
містять п. 4.2. якими передбачено, що в
разі невиконання відповідачем п. 3.2. з
власної вини, виконавець зобов'язаний
сплатити неустойку в розмірі 0,1 % від
суми договору за кожен день
прострочення. Позивач вважає п. 4.2.
таким, що підлягають визнанню
недійсним на підставі ч. 5 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України, так як
умови вкладені в ньому суперечить
вимогам чинного законодавства, зокрема
ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист
прав споживачів», та є несправедливими
в розумінні вимог ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів». Пунктом 3.2 договору
передбачено, що відповідач
зобов'язується виготовити та доставити
ПВХ конструкцій протягом 14 робочого
дня з дня укладення договору, однак
відповідачем порушено строки
виготовлення та доставки на адресу
проживання позивача обумовлених
договором ПВХ конструкцій і до
сьогоднішнього дня вони не виготовлені
та не доставлені, що на думку позивача є
підставою для розірвання договору на
підставі ст. 611 ЦК України та ч. 1 ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів», так як відповідачем не
виконано умов договору, що надає право
позивачу відмовитись від нього. Також
позивач вважає, що відповідач повинен
відшкодувати їй витрати, які вона
понесла по договорам, а саме 1600 гривень,
сплачених при укладенні договору та
сплатити пеню, за прострочення
виконання робіт в розмірі 840 гривень.
Позивач в судове засідання не з'явився,
надавши заяву про розгляд справи за її
відсутності, не заперечував проти
винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи вважається повідомленим
належним чином, так як судова повістка
направлялась на його зареєстроване
місце проживання, однак не була
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений про
час і місце розгляду справи і від якого
не надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених положень
закону та думки позивача, який в
наданій заяві не заперечував проти
заочного розгляду справи, суд ухвалив
провести заочний розгляд справи.

В зв'язку з неявкою сторін в судове
засіданні фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає
за можливе задовольнити позовні вимоги
з огляду на наступні обставини.

Судом по справі встановлено, що 03
грудня 2013 року між позивачем (замовник)
та відповідачем (поставник) укладено
залогова угода, згідно якої замовник
видав, а поставник отримав задаток в
розмірі 200 гривень на придбання та
виготовлення металопластикових вікон.

18 грудня 2013 року між позивачем, як
замовником, та відповідачем, як
виконавцем укладено договір № 304/5-С
(надалі - Договір) згідно п. 1.1 якого
позивач доручила, а відповідач
зобов'язався виконати роботи по
виготовленню та встановленню ПВХ
конструкцій.

Пунктами 1.2, 2.1 - 2.3 вказаного Договору
сторони визначили, що вартість ПВХ
виробів складає 2000 гривень з яких 1600
гривень позивач сплачує одразу, а 400
гривень - при доставці виробів, однак.

Пунктом 3.2. Договору встановлений
обов'язок відповідача виготовити та
доставити ПВХ вироби на протязі 14
робочих днів.

Згідно п. 4.2. Договору передбачено, що в
разі невиконання відповідачем п. 3.2. з
власної вини, виконавець зобов'язаний
сплатити неустойку в розмірі 0,01 % від
суми договору за кожен день
прострочення.

Розглядаючи позовні вимоги про
визнання недійсним п. 4.2. вищевказаного
договору, суд приходить до висновку, що
вони обґрунтовані та підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів» у разі коли
виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний
день прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі трьох
відсотків вартості роботи (послуги),
якщо інше не передбачено
законодавством.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів»
виконавець не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Несправедливими є,
зокрема, умови договору про обмеження
прав споживача стосовно виконавця у
разі повного або часткового
невиконання чи неналежного виконання
виконавцем договірних зобов'язань.

Тобто, встановивши у Договорі, зокрема
в п. 4.2 відповідальність меншу ніж
визначено законом, зокрема ч. 5 ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів», відповідач включив до
договору умову, яка є несправедливою, а
отже такою, що підлягає визнанню
недійсною на підставі ч. 5 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
згідно якої якщо положення договору
визнано несправедливим, таке положення
може бути змінено або визнано
недійсним.

Розглядаючи позовні вимоги позивачів в
частині розірвання Договору, суд
приходить до висновку, що вони також
обґрунтовані та підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Пунктами 3.2. Договору передбачено, що
відповідач зобов'язується виготовити
та доставити ПВХ конструкцій протягом
14 робочих днів з дня укладення
договору.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, належними сторонами та
у встановлений договором строк.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, зобов'язання відповідача
встановлене п. 3.2. Договору на
сьогоднішній день не виконано, доказів
протилежного суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач
має право відмовитися від договору про
виконання робіт (надання послуг) і
вимагати відшкодування збитків, якщо
виконавець своєчасно не приступив до
виконання зобов'язань за договором.

Оскільки відповідач станом день
постановлення рішення, тобто більш ніж
через три місяці останнього дня
виконання зобов'язання встановленого
п. 3.2 договору не приступив до виконання
своїх обов'язків за договором, суд
вважає, що вказані договори підлягають
розірванню на підставі ст. 611 ЦК України
та ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист
прав споживачів».

Що стосується позовних вимог позивачів
про відшкодування витрат та пені за
несвоєчасне виконання зобов'язання, то
вони також підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом по справі встановлено, про що
зазначено вище, що позивач сплатила за
Договором 1600 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач
має право відмовитися від договору про
виконання робіт (надання послуг) і
вимагати відшкодування збитків, якщо
виконавець своєчасно не приступив до
виконання зобов'язань за договором.

Під збитками в ст. 22 ЦК України маються
на увазі втрати, яких особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню збитки в
розмірі 1600 гривень на підставі ч. 1 ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України
«Про захист прав споживачів» у разі
коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний
день прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі трьох
відсотків вартості роботи (послуги),
якщо інше не передбачено
законодавством.

На день подання позову прострочення
виконання зобов'язань з боку виконавця
за договором від 18 грудня 2013 року
складає 14 днів, а отже пеня згідно ч. 5
ст. 10 Закону України «Про захист прав
споживачів», яка підлягає стягненню з
відповідача складає 840 гривень (2000
гривень * 3%)*14 днів).

Таким чином з відповідача підлягає
стягненню на користь позивача
неустойка в розмірі 840 гривень на
підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів».

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 243,60 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання
договору частково недійсним,
розірвання договору та стягнення
коштів задовольнити.

Визнати недійсним п. 4.2 договору № 304/5-С
від 18 грудня 2013 року, укладеного між
ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2.

Розірвати договір № 304/5-С від 18 грудня
2013 року, укладений між ОСОБА_1 та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1
на користь ОСОБА_1 збитки в розмірі 1600
гривень та пеню в розмірі 840 гривень, а
всього 2440 (дві тисячі чотириста сорок)
гривень 00 копійок.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь держави судовий збір
в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60
копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя
.О. Парфьонов