Справа № 640/1412/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 року Київський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Діденко С.А..,

при секретарі - Горічевої К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа -Приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання правочину
фіктивним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з
позовом до відповідачів та просили суд
визнати недійсним договір дарування 1/4
частки квартири АДРЕСА_1, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 10.06.2013р., посвідчений
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5

Свої позовні вимоги вони
обгрунтували тим, що 24.02.1999р. ОСОБА_6,
ОСОБА_3, ОСОБА_1 ОСОБА_2 в рівних частинах
,кожний , за нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу набули право
власності на трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Ухвалою судді цього ж суду від
24.05.2013р. було забезпечено їхній позов у
спосіб накладення арешту на 1/4 частку
спірної квартири АДРЕСА_1,
зареєстрованої за ОСОБА_3 Однак, не
дивлячись на те, що стосовно 1/4 частки
квартири АДРЕСА_1, зареєстрованої за
ОСОБА_3, існував судовий спір, 10.06.2013р.
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5
посвідчено договір дарування спірної
частки квартири ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 Вказаний правочин містить
ознаки фіктивності, т.я. у сторін
правочину відсутній намір створити ті
правові наслідки, які задекларовані у
правочині, тобто, волевиявлення сторін
правочину не відповідає їх волі.
Укладений правочин мав на меті змінити
титульного власника спірної частки
квартири, т.я. через зловживання
спиртним та веденням асоціального
способу життя відповідач ОСОБА_3 сам не
міг висловити своє волевиявлення
вільно та свідомо, тому його інтереси
представляють за довіреностями різні
представники. Про це свідчить заява,
посвідчена приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_5 від 19.04.2013р. про намір ОСОБА_3
продати їм, як першочерговим покупцям,
належу ОСОБА_3 частку спірної квартири
за 80000грн. Вказану заяву підписав
відповідач ОСОБА_4, який діяв від імені
ОСОБА_3 на підставі довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_7 31.08.2012р., тобто, повірений ОСОБА_4
діяв 19.04.2013р. в інтересах довірителя
ОСОБА_3 та здійснював заходи щодо
продажу частки належної ОСОБА_3
квартири. Однак, вже 10.06.2013р., після того,
як ОСОБА_4 дізнався про наявність
судового спору стосовно 1/4 частки
квартири АДРЕСА_1, зареєстрованої за
ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4,
користуючись обмеженою дієздатністю
ОСОБА_3 через зловживання останнім
спиртними напоями, уклав фіктивний
договір дарування названої частки
квартири на своє ім'я. Вказаний договір
дарування від 10.06.2013р. було укладено не
зважаючи на те, що ухвалою судді
Київського районного суду м. Харкова
від 24.05.2013р. у справі № 640/8163/13-ц було
забезпечено позов у спосіб накладення
арешту на 1/4 частку спірної квартири
АДРЕСА_1, зареєстрованої за ОСОБА_3
Токож, на час укладення спірного
договору дарування на своє ім'я
відповідач ОСОБА_4 діяв як представник
ОСОБА_3, оскільки довіреність
посвідчена приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_7 31.08.2012р. і зареєстрована в
реєстрі нотаріальних дій за №1258, не
була скасована та вилучена із реєстру
довіреностей.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свої позивні вимоги підтримала.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явився, подав заяву про розгляд
справи в його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлений
належним чином , в порядку
передбаченому законом.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що ОСОБА_3 при укладанні договору
дарування був у нотаріуса особисто і
відчуження спірної частки квартири
здійснив вільно і свідомо . Передавати
свою частку позивачу ОСОБА_3 наміру не
мав, бо на протязі тривалого часу між
сторонами склалися неприязні
стосунки з приводу створення йому
перешкод у проживанні в АДРЕСА_1

Третя особа - приватний нотаріус
ХМНО ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явилася, надала суду заяву про
слухання справи у її відсутність,
просила винести рішення на розсуд суду
. В поясненнях на позов повідомила що
при укладанні договору дарування ?
частини квартири АДРЕСА_1 сторони були
присутні особисто , тверезі , їх наміри
на укладення договору дарування були
з'ясовані, наслідки роз'яснено . Даних
щодо накладення арешт на спірну
частину квартири в державному
реєстрі речових прав не було , що
підтверджено витягом із реєстру від
10.06.2013р. (а.с.24).

Суд, вислухавши пояснення сторін
по справі, вчинивши дослідження
матеріалів справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню за недоведеністю.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 24.02.1999р. ОСОБА_6,
ОСОБА_3, ОСОБА_1 ОСОБА_2 в рівних частинах
набули право власності на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1

(а.с.9).

Відповідно до договору дарування
від 10.06.2013р., зареєстрованого в реєстрі
нотаріальних дій за №2318 ОСОБА_3 передав
ОСОБА_4 право власності на -1/4 частину
квартири АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Позивач вважає відповідний
договір фіктивним, як такий , що
вчинено без наміру створення правових
наслідків, посилається на те, що ОСОБА_3
не мав наміру здійснювати відчуження
на користь ОСОБА_4, діяв під його
тиском.

Відповідно до ст.234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлюються цим правочином.

Відповідно до змісту договору
дарування при укладанні договору
дарування ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були
присутні особисто , дані щодо
волевиявлення дарувальника на
вчинення відповідного правочину та
розуміння ним його наслідків перед
укладанням договору були з'ясовані
нотаріусом . Договір підписано
особисто ОСОБА_3, чого позивач в
судовому засіданні не заперечувала.

Об'єктивних даних того, що ОСОБА_3 при
укладанні договору діяв під впливом
ОСОБА_4 , не розумів характер і
наслідків правочину, був недієздатним,
або обмежено дієздатним суду не
представлено.

Щодо обґрунтування позивачем
доводів позову тим, що ухвалою
Київського райсуду м.Харкова від
24.05.2013р. було накладено арешт на ?
частку квартири АДРЕСА_1,
зареєстрованої за ОСОБА_3 за даними
приватного нотаріуса ОСОБА_5 10.06.2013 р.
за № 13980060, та № 13980220 отримано витяги з
державного реєстру речових прав про
те, що обтяження щодо відповідного
нерухомого майна не було
зареєстровано. (а.с.24).

Даних щодо вчинення правочину
без наміру створення правових
наслідків, що обумовлені ним позивачем
не надано і судом не встановлено.

За таких обставин підстав для визнання
правочину недійсним у зв'язку його з
невідповідністю ст.203 та 215 ЦК України
ЦК України не встановлено і в
задоволені позову має бути відмовлено.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208-218 ЦПК
України, ст..234 України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом 10 днів після
отримання можливості ознайомлення з
повним текстом рішення . Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
його проголошення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

СУДДЯ