У х в а л а

28 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Перша
одеська державна нотаріальна контора,
Одеська міська рада, орган опіки та
піклування Приморської районної
адміністрації, про визнання договору
дарування, договору купівлі-продажу
недійсними та визнання права власності
в порядку спадкування за заповітом; за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору
дарування недійсним; за позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_3 про вселення; за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про
визнання недійсним договору дарування
та визнання угоди договором
купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а:

У березні 2000 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому з
урахуванням уточнень просила визнати
недійсним договір дарування від 10
березня 2000 року, укладений між ОСОБА_11,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_7, і привести
сторони в первісне положення; визнати
недійсним договір дарування від 17
березня 2000 року, укладений між ОСОБА_7
та ОСОБА_6, та привести сторони в
первісне положення; визнати недійсним
договір дарування від 5 квітня 2000 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, та
привести сторони в первісне положення;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 29 квітня 2000
року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
ОСОБА_10, та привести сторони в первісне
положення; визнати за нею право
власності в порядку спадкування за
заповітом частини квартири АДРЕСА_1, що
належала ОСОБА_11 на підставі свідоцтва
про право на житло від 26 лютого 1993
року. Свій позов мотивувала тим, що всі
вищезазначені угоди є недійсними в
силу ст. 48 ЦК України (в редакції 1963
року), так як згідно ст. 225 ЦК
України (в редакції 1963 року)
розпоряджатися майном має право тільки
власник, тобто вона, яка має переважне
право на купівлю частини квартири.

У серпні 2000 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_11
звернулися до суду із указаним позовом,
у якому просили суд в силу положень ст.
ст. 55, 57 ЦК України (в редакції 1963 року)
визнати недійсним договір дарування,
укладений між ними та ОСОБА_7 10 березня
2000 року; визнати недійсним договір
дарування від 17 березня 2000 року,
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6; визнати
недійсним договір дарування від 5
квітня 2000 року, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 Свій позов мотивували тим, що
угода від 10 березня 2000 року була
укладена з причин важкого фінансового
стану ОСОБА_4, який боявся за своє життя
та життя членів своєї сім'ї, так як йому
погрожували люди, що пов'язані з ОСОБА_7
Вважали, що подальші договори
дарування, які були укладені ОСОБА_7 та
ОСОБА_6, є незаконними.

У вересні 2000 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом, у якому з
урахуванням уточнень просила визнати
договір дарування від 17 березня 2000
року, укладений між нею та ОСОБА_7,
удаваною угодою, та визнати цей договір
договором купівлі-продажу 249/625 частини
квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування
своїх вимог зазначала, що 17 березня 2000
року між нею та ОСОБА_7 фактично було
укладено договір купівлі-продажу, за
яким вона заплатила ОСОБА_7 19 250 грн, що
складало 3 500,00 дол. США. Зазначене
підтверджується копією акту про
передачу завдатку від 15 березня 2000
року.

У вересні 2000 року ОСОБА_7 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому
просила вселити її та її доньку ОСОБА_14
у квартиру АДРЕСА_1, посилаючись
при цьому на положення ст. ст. 150, 155 ЖК
України. Зазначала, що 10 березня
2000 року вона отримала в дар від ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_11 249/625 частини
указаної квартири. Незважаючи на те, що
на даний час вона є власником однієї
житлової кімнати площею 18,5 кв. м в
спірній квартирі, та разом із
неповнолітньою донькою ОСОБА_14 з
21 червня 2000 року в ній зареєстровані,
вони не можуть користуватися своїм
майном, оскільки ОСОБА_3 чинить їм
перешкоди в користуванні цим житлом і
незаконно займає кімнату площею 18,5 кв.
м.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 10 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
14 жовтня 2013 року, у задоволені позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті
особи: Перша одеська державна
нотаріальна контора, Одеська міська
рада, орган опіки та піклування
Приморської районної адміністрації,
про визнання договору дарування,
договору купівлі-продажу недійсними та
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом відмовлено. У
задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
договорів дарування недійсними
відмовлено. У задоволенні позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про
визнання недійсним договору дарування
та визнання угоди, що мала місце,
купівлею-продажем відмовлено. Позов
ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про вселення
задоволено. Вселено ОСОБА_7 та її доньку
ОСОБА_14 у квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 листопада 2013
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 листопада 2013 року у даній
справі з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
закону, що потягло ухвалення різних за
змістом рішень у подібних
правовідносинах, ОСОБА_3 зазначає, що
судами касаційної інстанції
неоднаково застосовані норми ст. ст. 58,
128, 224, 243 ЦК України (в редакції 1963 року).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_3
долучила до заяви копії ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року, 6 грудня 2013
року, 18 грудня 2013 року, 30 січня 2014 року.

Згідно із ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Із доданих до заяви копій ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року, 6 грудня 2013
року, 18 грудня 2013 року, 30 січня 2014 року
та судового рішення, про перегляд якого
подано заяву, випливає різне
визначення предмета регулювання
правових норм, різні підстави та зміст
позовних вимог й різні фактичні
обставини у порівнянні із судовим
рішенням, про перегляд якого подається
заява.

Таким чином, зі змісту доданих копій
ухвал не вбачається неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, тому у допуску справи
до провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 73, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
треті особи: Перша одеська державна
нотаріальна контора, Одеська міська
рада, орган опіки та піклування
Приморської районної адміністрації,
про визнання договору дарування,
договору купівлі-продажу недійсними та
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом; за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про визнання договору дарування
недійсним; за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3
про вселення; за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про визнання
недійсним договору дарування та
визнання угоди договором
купівлі-продажу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко