Справа № 466/1982/13
Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/3173/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

при секретарі - Івановій О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 12 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа Личаківський відділ
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів -

в с т а н
о в и л а :

оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні зазначеного позову, яким
ОСОБА_2 просила стягнути із ОСОБА_3 пеню
за прострочення сплати аліментів на
утримання двох дітей з листопада 2005
року по червень 2011 року у сумі 15526,43 грн.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Посилається на
незаконність рішення з огляду на те, що
воно ухвалене на неналежних доказах -
її розписках, які були написані під
впливом відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2 на підтримання скарги, ОСОБА_3, а
також представника третьої особи -
ОСОБА_4, на її заперечення, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги колегія суддів не
знаходить законних підстав для її
задоволення з огляду на викладені
мотиви.

Встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з 27.01.1990
року до 17.02.1999 року перебували у
зареєстрованому шлюбі. У шлюбі
народилися їх діти: ІНФОРМАЦІЯ_1 - син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка ОСОБА_6

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 06.02.2006 рою ухвалено
про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в
розмірі 1/2 частини заробітку (доходу),
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 09.11.2005 року до досягнення
найстаршою дитиною - ОСОБА_5 -
повноліття.

11.10.206 року ОСОБА_2 виконавчий лист про
стягнення аліментів пред'явлено до
виконання.

11.08.2008 року виконавчий лист повернуто
стягувачу за його заявою.

18.12.2008 року виконавчий лист повторно
звернуто до виконання.

Як убачається із розрахунку
заборгованості ОСОБА_3 по аліментах,
складеного головним державним
виконавцем за спірний період, згідно
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 06.02.2006 року до сплати
підлягала сума 69626,4 грн., фактично
ОСОБА_3 було сплачено ОСОБА_3 122962 грн.

Статтею 196 Сімейного кодексу України
передбачено, що при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність підстав для стягнення
пені, оскільки ОСОБА_3 не ухилявся від
сплати аліментів, заборгованості не
допускав і свій обов'язок по утриманню
дітей виконував у більшому обсязі, ніж
це було визначено судовим рішенням.

Цей висновок суд базував на оригіналах
розписок ОСОБА_2, яка щомісячно
власноручно засвідчувала факт
одержання грошових коштів від ОСОБА_3 в
рахунок аліментів на утримання дітей.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції безпідставно взяв до уваги
ці її розписки як неналежні докази, не
відповідають фактичним обставинам
справи і окрім голослівних тверджень
позивачки не підкріплюються жодним
доказом.

Так, апелянт не надала суду
обґрунтованих пояснень з приводу
видачі ОСОБА_3 протягом тривалого часу,
як вона стверджує, безгрошових
розписок. При тому, що за її твердженням
ОСОБА_2 перебувала у вкрай скрутному
майновому становищі, самостійно
утримувала дітей.

Не змогла апелянт надати пояснення і з
приводу вирішення долі самої
заборгованості по аліментах, про
наявність якої вона стверджує.

Таким чином колегія суддів приходить
до переконання, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність його
висновків і тому рішення слід залишити
без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 12 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: