АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4009/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шевцова Т. В. Доповідач - Варенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової
О.В.,

при секретарі - Кондратенко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою прокурора
Бабушкінського району
м.Дніпропетровська Куцурубенко О.А., що
діє в інтересах держави в особі
Дніпропетровської міської ради,

на рішення Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 30 вересня
2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та
визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором оренди
нежитлового приміщення, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 2000,00 грн.

В подальшому позивач уточнив свої
позовні вимоги, просив визнати за ним
право власності на нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке
розташоване на першому поверсі
житлового будинку літ. А-1, загальною
площею 56,1 кв.м., основною площею 35,5 кв.м.,
допоміжною площею 20,6 кв.м., яке
складається з: поз.1 - коридор, загальною
площею 2,6 кв.м., допоміжною площею 2,6
кв.м.; поз.2 - підсобне приміщення,
загальною площею 6,3 кв.м., допоміжною
площею 6,3 кв.м.; поз.3 - санвузол,
загальною площею 4,6 кв.м., допоміжною
площею 4,6 кв.м.; поз.4 - нежитлове
приміщення, загальною площею 20,0 кв.м.,
основною площею 20,0 кв.м.; поз.5 - коридор,
загальною площею 7,1 кв.м., допоміжною
площею 7,1 кв.м.; поз.6 - нежитлове
приміщення, загальною площею 15,5 кв.м.,
основною площею 15,5 кв.м.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що він є власником
квартири, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно від 29.12.2004 року серія САА
№543841, виданим виконавчим комітетом
Кіровської районної ради м.
Дніпропетровська, витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 29.12.2004 року № 6089474, виданим КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації», договором
дарування нерухомого майна від 31.12.2004
року, посвідченим приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, та
зареєстрованим в реєстрі за № 4547,
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 13.04.2005 року № 6992886,
виданим КП «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації», договором міни від
12.07.2013 року серії ВТІ № 514350, посвідченим
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, витягом з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 12.07.2013 року № 6141223, серія
ВАЕ № 677045, сформованим приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5

15.05.2013 року між ним та відповідачем
укладений договір оренди нежитлового
приміщення, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 Останній зобов'язався
використовувати приміщення за
призначенням, своєчасно вносити
орендну плату, яка складала 2000 грн. на
місяць, підтримувати майно в належному
стані. Договір між сторонами був
укладений строком на півроку, тобто з
15.05.2013 року по 15.11.2013 року. Умови
договору, а саме: своєчасну сплату
орендної плати, відповідач перестав
виконувати, таким чином, заборгував
суму в розмірі 2000 гривень. В досудовому
порядку спір вирішити не можливо,
оскільки свої зобов`язання щодо сплати
грошових коштів відповідач не визнає,
спираючись на те, що позивач є
власником квартири, а не нежитлового
приміщення.

Однак, ще в липні 2013 року зазначена
квартира була переобладнана в
нежитлове приміщення, про що свідчить
технічний паспорт, виданий 06.08.2013 року
ТОВ «ЮК «ВЕСТА». 16.08.2013 року було
отримано звіт про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій на нежитлове приміщення
АДРЕСА_1, виконаний ОСОБА_7
(кваліфікаційний сертифікат серія
НОМЕР_1, виданий 31.07.2012 р.), відповідно до
якого нежитлове приміщення відповідає
вимогам ДНІП та ДБН, може бути прийняте
до експлуатації та експлуатуватися
згідно функціонального призначення.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 вересня
2013 року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на нежитлове приміщення, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
розташоване на першому поверсі
житлового будинку літ. А-1, загальною
площею 56,1 кв.м., основною площею 35,5 кв.м.,
допоміжною площею 20,6 кв.м., яке
складається з: поз. 1 - коридор,
загальною площею 2,6 кв.м., допоміжною
площею 2,6 кв.м.; поз.2 - підсобне
приміщення, загальною площею 6,3 кв.м.,
допоміжною площею 6,3 кв.м.; поз.3 -
санвузол, загальною площею 4,6 кв.м.,
допоміжною площею 4,6 кв.м.; поз.4 - не
житлове приміщення, загальною площею
20,0 кв.м., основною площею 20,0 кв.м.; поз. 5 -
коридор, загальною площею 7,1 кв.м.,
допоміжною площею 7,1 кв.м.; поз. 6 - не
житлове приміщення, загальною площею
15,5 кв.м., основною площею 15,5 кв.м. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор
Бабушкінського району
м.Дніпропетровська Куцурубенко О.А.
посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права в частині
задоволених позовних вимог, в зв'язку з
чим ставить питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Позивач та відповідач в судове
засідання не з'явилися, про час
розгляду справи повідомлені належним
чином, про що свідчать повідомлення про
вручення поштових відправлень.

Вислухавши представника
прокуратури Волкогон Т.В., перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що скаргу
необхідно задовольнити, а рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволені позовних
вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що квартира АДРЕСА_1 належала
позивачеві на праві приватної
власності, яку він самочинно
переобладнав у нежитлове приміщення,
без порушення будівельних норм, про що
свідчить звіт про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій на зазначене приміщення,
не порушував права третіх осіб, а тому
можливо визнати за ним право власності
на вказане майно.

Однак, з таким висновком та рішенням
суду погодитись неможливо з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення не відповідає.

Так, згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України,
позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Як вбачається з матеріалів справи, спір
між сторонами виник з приводу
нерухомого майна, тобто нежитлового
приміщення за адресою: АДРЕСА_1, щодо
оренди цього приміщення та визнання
права власності на це приміщення.

Відповідно до адміністративно -
територіального поділу АДРЕСА_1,
відноситься до Красногвардійського
району м. Дніпропетровська, що
достеменно відомо суду, але не зважаючи
на цю обставину, справа була прийнята
до провадження Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська та
розглянута ним з порушенням правил
виключної підсудності.

Згідно положень ч. 1 ст. 4 ЖК України,
жилі будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях утворюють житловий
фонд. За вимогами ч. 1 ст. 8 ЖК України,
переведення придатних для проживання
жилих будинків і жилих приміщень у
будинках державного і громадського
житлового фонду в нежилі, як правило,
не допускається. У виняткових випадках
переведення їх у нежилі може
здійснюватися за рішенням виконавчого
комітету обласної, міської ради
народних депутатів.

Положення ст. 152 ЖК України закріплює,
що переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 331 ЦК
України, право власності виникає лише з
моменту прийняття нерухомого майна в
експлуатацію.

ОСОБА_3, маючи у приватній власності
квартиру АДРЕСА_1 самовільно, тобто без
отримання відповідного дозволу на
проведення реконструкції, без
виключення житлового приміщення з
житлового фонду та отримання після
закінчення реконструкції декларації
про готовність об'єкта до експлуатації,
здійснив її переобладнання у
нежитлове приміщення, що
підтверджується технічним паспортом
(а.с.18-23), чим порушив вимоги Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», Закону
України «Про основи містобудування», п.
1.4.5 Правил утримання жилих будинків та
прибудинкової територій, затверджених
Наказом «Про затвердження Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій» від 17.05.2005
року № 76.

Отже, у суду першої інстанції, не було
жодних підстав для задоволення
позовних вимог та визнання за ОСОБА_3
права власності на спірне нежитлове
приміщення.

При вищевикладених обставинах справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції від 30
вересня 2013 року не може залишатися в
силі і підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора
Бабушкінського району м.
Дніпропетровська Куцурубенко О.А., що
діє в інтересах держави в особі
Дніпропетровської міської ради, -
задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 30 вересня 2013
року - скасувати і ухвали нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості та визнання права
власності.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий

Судді