Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/6656/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Косигіної Л.М., Талько О.Б.

секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та інтересах
малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні житлом та за об'єднаним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя
особа - управління державної
міграційної служби України в
Житомирській області, про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом визнання особи такою, що
втратила право на користування житлом

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4
на рішення Богунського районного суду
міста Житомира від 07 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

07 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом в своїх інтересах та інтересах
малолітнього сина ОСОБА_2, в якому після
зменшення позовних вимог просила
ухвалити рішення, яким зобов'язати
відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкоди
їй та малолітньому сину у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 в м. Житомирі шляхом
вселення у вищевказану квартиру та
надання ключів від вхідних дверей
квартири.

29.07.2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися
з позовом, в якому просили визнати
ОСОБА_1 такою, що втратила право на
користування квартирою АДРЕСА_1 в м.
Житомирі зі зняттям її з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

Ухвалою Богунського районного суду м.
Житомира від 17.10.2013 року дані позовні
заяви об'єднані в одне провадження.

Рішенням Богунського районного суду
міста Житомира від 07 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_2 у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 в м.
Житомирі шляхом вселення та
зобов'язано ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 ключі
від замків вхідних дверей квартири
АДРЕСА_1. У задоволенні позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просять скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі, а у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню із наступних
підстав.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод, ратифікованого
Законом України від 17 липня 1997р., кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Стаття 311 ЦК України встановлює, що
житло фізичної особи є недоторканим.
Фізична особа не може бути виселена або
іншим чином примусово позбавлена
житла, крім випадків, встановлених
законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Частинами 1, 2 ст. 156 ЖК України
встановлено, що члени сім'ї власника
житлового будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користується жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до частини 2 ст. 405
Цивільного кодексу України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Виходячи з положень ст. 405 Цивільного
кодексу України особистий сервітут
обмежений лише одним видом - правом
проживання. У даній статті передбачене
право членів сім'ї власника помешкання
на користування цим помешканням.
Зазначені особи, які проживають разом з
власником, мають право користуватися
цим помешканням відповідно до закону.
Припинення цього права відбувається в
разі відсутності його суб'єкта без
поважних причин понад один рік. Якщо
власник своїми діями заважає праву
проживання і особа змушена буде
залишити житлове приміщення і
переїхати, то таку відсутність не можна
визначити як відсутність без поважних
причин. Дії власника слід визначати як
поважну причину відсутності суб'єкта
права проживання, і його право
припиненим не буде.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
перебуває у спільній частковій
власності та належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4
(а.с.17).

08.01.2004 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_3 - співвласником квартири, та з
дозволу членів його сім'ї вселилася у
квартиру АДРЕСА_1. 12.08.2005 року вона
зареєструвалася у даному помешканні.
Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи та не заперечуються
сторонами.

За час спільного проживання у родини
ОСОБА_3 народився син ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований у
спірній квартирі.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано
15.05.2013 року (а.с. 54).

Як вбачається з матеріалів справи між
сторонами склалися неприязнені
стосунки, протягом тривалого часу
виникають спори (а.с. 5, 54). Через
постійні суперечки 02.02.2013 року ОСОБА_1
вимушена була залишити спірну квартиру
і з цього часу в ній не проживає.

Як встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_4 змінила замок до вхідних дверей
спірної квартири, ключі від якого
ОСОБА_1 передані не були, хоча в
квартирі залишилися особисті речі
останньої та спільно нажите майно
подружжя. В судовому засіданні цей факт
відповідачами не заперечувався.
Відмова відповідачів передати ключі
позбавила ОСОБА_1 вільного доступу та
користування спірною квартирою.
Підстави встановлення замка за умови
не передачі дублікату ключа позивачу,
не має значення з огляду на право
користувача майна вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 має право
на вільне, у будь який час користування
спірним майном у повному обсязі та має
право на усунення перешкод у такому
користуванні. При відсутності вільного
доступу до спірного майна є підстава
вважати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять
перешкоди у користуванні ОСОБА_1
квартирою АДРЕСА_1

Встановивши порушення прав позивача,
яка вселилася та проживала у спірній
квартирі в якості члена сім'ї власника,
суд прийшов до обґрунтованого висновку
про наявність правових підстав для
задоволення позову в цій частині, а
саме зобов'язання ОСОБА_3 не чинити
перешкод ОСОБА_1 з малолітнім сином
ОСОБА_2 у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 в м. Житомирі шляхом вселення
та зобов'язання ОСОБА_3 надати ОСОБА_1
ключі від замків вхідних дверей
квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те що, позивачами не надано
належних доказів на підтвердження
факту не проживання ОСОБА_1 у спірній
квартири понад шість місяців без
поважних причин. Крім того, згідно
актів КП «КВЖРЕП -14» ОСОБА_1 та син
ОСОБА_2 не проживають у спірній
квартирі з 02.02.2013 року, проте
звернувшись з позовом до суду 29 липня
2013 року позивачами в вочевидь не
дотримано шестимісячного строку,
визначеному ст. 71 ЖК України та річного
строку відповідно до вимог ст. 405 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, а тому
безпідставними є посилання апелянтів
на ту обставину, що судом неправомірно
не взято уваги відсутність ОСОБА_1
понад один рік за місцем реєстрації у
спірному помешканні.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, не спростовують висновків суду,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення. При вирішенні даної справи
судом правильно визначений характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосовано закон, що їх регулює, повно
і всебічно досліджено матеріали справи
та надано належну правову оцінку
доводам сторін і зібраним у справі
доказам.

Рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Богунського районного суду
міста Житомира від 07 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий:
Судді: