Єдиний унікальний номер 258/769/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4231/2014
Головуючий у 1 інстанції Коваленко Г.С.
Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Мальованого Ю.М.,
Папоян В.В.,

при секретарі Саєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
аліментами та пені за прострочення
сплати аліментів за апеляційною
скаргою відповідача на рішення
Кіровського районного суду м. Донецька
від 12 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 12 березня 2014 року позов
задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням в частині
задоволення позовних вимог, ОСОБА_2
звернувся до Апеляційного суду
Донецької області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення і ухвалити нове рішення про
зменшення розміру пені, посилаючись на
порушення судом норми матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт
зазначає, що суд першої інстанції не
вірно розрахував розмір неустойки, не
врахував здійснені ним платежі за
липень, серпень, вересень та листопад
2012 року. За таких обставин, стягнувши
неустойку в межах позовних вимог, суд
фактично не прийняв до уваги доводів
апелянта про зменшення неустойки з
урахуванням його матеріального та
сімейного стану.

ОСОБА_2 у судове засідання, про час і
місце якого повідомлений відповідно до
вимог частини 5 ст. 76 ЦПК України (ас. 32,
98), не з'явився.

ОСОБА_1 просила відхилити апеляційну
скаргу, рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що
заборгованість за аліментами
утворилась з вини відповідача, що є
підставою для стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів.
Стягнення заборгованості за
аліментами, яка виникла під час
виконання рішення суду, не передбачено
законом.

Рішення в частині відмови у
задоволенні вимог про стягнення
заборгованості за аліментами
сторонами не оскаржується.

Перевіряючи законність й
обґрунтованість рішення в частині
вирішення вимог про стягнення
неустойки, апеляційний суд приходить
до наступного висновку.

Згідно зі ст. 196 СК України та
роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду
України, викладеними у п. 22 постанови
від 15 травня 2006 року № 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Судом установлено і це підтверджується
матеріалами справи, що рішенням
Кіровського районного суду м. Донецька
від 01 лютого 2012 року з відповідача
стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на
дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх
видів доходу платника, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 23 грудня 2011 року і до
досягнення ОСОБА_3 повноліття; а потім у
розмірі ? частини з усіх видів доходу
платника, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
до досягнення ОСОБА_4 повноліття.
Рішення набрало законної сили і
звернуто до виконання (ас. 14-16).

Аліменти виплачувались несвоєчасно і
не в повному розмірі, що призвело до
виникнення заборгованості станом на 01
січня 2013 року у сумі 10301 грн. 55 коп.

Задовольняючи вимоги про стягнення
неустойки, суд виходив з того, що
заборгованість зі сплати аліментів
виникла з вини відповідача.

Висновок суду про доведеність вини
відповідача у виникненні
заборгованості є правильним і
відповідає обставинам справи.

Право одержувача аліментів на
стягнення неустойки, передбачене ст. 196
СК, у випадках несвоєчасної виплати
присуджених за рішенням суду аліментів
виникає з часу набуття рішенням
законної сили та не пов'язується з
дотриманням державним виконавцем норм
Закону України "Про виконавче
провадження", зокрема з моментом
направлення виконавчого листа за
місцем роботи боржника, повідомлення
останнього про наявність
заборгованості.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму.

Таким чином, оскільки аліменти
призначаються та виплачуються
щомісяця, то неустойка (пеня) від суми
несплачених аліментів нараховується
не на загальну суму заборгованості, а
базою для її нарахування є сума
чергового несплаченого місячного
платежу. При цьому її нарахування не
обмежується тим місяцем, коли мали бути
сплачені аліменти, а здійснюються за
кожен день прострочення по кожному
місячному платежу окремо до повного
погашення заборгованості виходячи зі
всієї суми.

Проте суд першої інстанції
правильно зазначивши, що сума
заборгованості за аліментами за
попередні місяці не додається за
наступні, а кількість днів
прострочення обчислюється, виходячи з
того, скільки днів прострочено до
сплати певної суми заборгованості,
здійснив розрахунок помісячно за
прострочення кожного платежу на 376 днів
без вирахування внесених платежів у
липні, серпні, вересні та листопаді 2012
року. Крім того, суд не урахував, що
рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 01 лютого 2012 року аліменти
стягнуто з 23 грудня 2011 року.

За таких обставин розмір
неустойки за прострочення сплати
аліментів за період з 23 грудня 2011 року
до 01 січня 2013 року складає 20206 грн. 67
коп.:

грудень 2011 року - 1060 грн. : 31 д. х 9 дн. х 1% х
366 дн. = 1126 грн. 34 коп.,

січень 2012 року - 1086 грн. х 1% х 335 дн. = 3638
грн. 10 коп.,

лютий 2012 року - 1086 грн. х 1% х 306 дн. = 3323
грн. 16 коп.,

березень 2012 року - 1086 грн. х 1% х 275 дн. = 2986
грн. 50 коп.,

квітень 2012 року - 1177 грн. х 1% х 245 дн. = 2883
грн. 65 коп.,

травень 2012 року - 1177 грн. х 1% х 214 дн. = 2518
грн. 78 коп.,

червень 2012 року - 1177 грн. х 1% х184 = 2165 грн.
68 коп.,

липень 2012 року - (1177 грн. - 1000 грн.) х 1% х 153
дн. = 234 грн. 09 коп.,

серпень 2012 року - (1177 грн. - 1000 грн.) х 1% х
122 дн. = 215 грн. 94 коп.,

вересень 2012 року - (1221 грн. - 1000 грн.) х 1% х
92 дн. = 203 грн. 32 коп.,

жовтень 2012 року - 1221 грн. х 1% х 61 д. = 744
грн. 81 коп.,

листопад 2012 року - (1221 грн. - 1000 грн.) х 1% х
30 дн. = 66 грн. 30 коп.,

грудень 2012 року - станом на 01.01.2013 року
неустойка не нараховується.

Однак колегія суддів визнає, що
помилкове вирахування загального
розміру неустойки за прострочення
сплати аліментів на правильність
висновків суду не вплинуло, оскільки
останній з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів,
меж заявлених позовних вимог зменшив
розмір неустойки і стягнув з ОСОБА_2 10712
грн. 07 коп.

Доводи апелянта, що суд фактично
не прийняв до уваги його матеріальний
та сімейний стан, відхиляються,
оскільки ці обставини були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
додержані норми матеріального та
процесуального права.

Надання матеріальної допомоги
дитині жінки, з якою проживає однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, не є
обов'язком відповідача. Таку допомогу
він надає добровільно і це не позбавляє
його від обов'язку утримувати доньок,
які є малолітніми і потребують
допомоги.

Установивши обставини справи, суд
першої інстанції правильно визначився
з характером спірних правовідносин, до
яких застосував відповідні норми
матеріального права; оцінив надані
сторонами докази відповідно до вимог
ст. 212 ЦПК України. Наведені в
апеляційній скарзі доводи не
спростовують висновків суду.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 313, 315
ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 12 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді