РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/18194/13-ц

пр. № 2/759/856/14

29 квітня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Макаренко В.В.,

при секретарі -
Яцевич В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
юстиції в м. Києві про продовження
строку для прийняття спадщини, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського
районного суду м. Києва з позовом до
Головного управління юстиції у м.
Києві, яким просить визнати причини
пропуску термінів прийняття спадщини
поважними та продовжити термін для
прийняття спадщини на три місяці,
мотивуючи позовні вимоги тим, що після
смерті батька позивача - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина, яка
складається з квартири АДРЕСА_1.
Прийняти вищезазначене спадкове майно,
в строки встановленні законодавством,
позивачу завадив тяжкий матеріальний
стан.

В судовому засіданні позивач вимоги
підтримав, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день і час розгляду справи
повідомлений належним чином (а.с. 32),
явку свого представника в судове
засідання не забезпечив, направив до
суду клопотання про можливість
розгляду справи у відсутності
представника та пояснення з приводу
заявлених вимог.

Суд, з урахуванням думки позивача, який
не заперечував проти заочного розгляду
справи у відсутності представника
відповідача, вважає можливим
розглядати справу за відсутності
відповідача на підставі ст. 224 ЦПК
України.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступних висновків.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобовязана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_2, про що в Книзі реєстрації
актів про смерть зроблено відповідний
актовий запис за №186 (а.с. 5 - копія
свідоцтва про смерть).

Встановлено, що відповідно до
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с. 7 - копія
свідоцтва).

Квартира АДРЕСА_2 належала на праві
приватної власності ОСОБА_2,
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 28 березня
1994 року (а.с. 6 - копія свідоцтва).

Згідно інформаційної довідки із
спадкового реєстру, після смерті
ОСОБА_2 заведена спадкова справа 374/14.
Листом від 09.04.2014 Дванадцятою Київською
державною нотаріальною конторою
повідомлено ОСОБА_1, що заяву про
прийняття спадщини необхідно надати у
встановленій законодавством України
формі, визначеній п. 3.5 Глави 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач із заявою про прийняття
спадщини протягом шести місяців до
нотаріальної контори не звертався,
оскільки цьому завадили тривалі пошуки
документів про право власності на
спадкове майно померлого та тяжкий
матеріальний стан виниклий внаслідок
одночасного поховання батьків.

При вирішенні даного спору, суд
виходить з наступного.

Відповідно до частин 4-5 ПРИКІНЦЕВИХ ТА
ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного
кодексу України від 16.01.2003 року,
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Правила книги шостої Цивільного
кодексу України застосовуються також
до спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.

При відкритті спадщини діяв Цивільний
кодекс Української РСР 1964 року, стаття
548 якого передбачала, що для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженнями. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1964
року, визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину: якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном.

Відносини спадкування регулюються
правилами ЦК України 2003 року, якщо
спадщина відкрилася не раніше 1 січня
2004 року. У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного кодексу
Української РСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини, кола спадкоємців
за законом. У разі коли спадщина, яка
відкрилася до набрання чинності ЦК і
строк на її прийняття не закінчився до 1
січня 2004 року, спадкові відносини
регулюються цим Кодексом.

Оскільки спадщина в даному випадку
відкрилася до набрання чинності ЦК
України 2004 року і строк на її
прийняття закінчився до 1 січня 2004 року,
то спадкові відносини в даному випадку
регулюються ЦК УРСР 1964 року.

Стаття 550 ЦК УРСР 1964 року передбачає, що
строк для прийняття спадщини,
встановлений статтею 549 цього Кодексу,
може бути продовжений судом, якщо він
визнає причини пропуску строку
поважними. Спадщина може бути прийнята
після закінчення зазначеного строку і
без звернення до суду при наявності
згоди на це всіх інших спадкоємців, які
прийняли спадщину. У цих випадках, якщо
спадкове майно було прийняте іншими
спадкоємцями або перейшло до держави,
спадкоємцеві, що пропустив зазначений
строк, передається лише те з належного
йому майна, яке збереглося в натурі, а
також кошти, виручені від реалізації
решти належного йому майна.

Пунктом 24 Постанови пленуму Верховного
суду України «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30.05.2008
року № 7 (Постанова № 7) встановлено:
особа, яка не прийняла спадщину в
установлений законом строк, може
звернутися до суду з позовною заявою
про визначення додаткового строку для
прийняття спадщини відповідно до
частини третьої статті 1272 ЦК. Суди
відкривають провадження в такій справі
у разі відсутності письмової згоди
спадкоємців, які прийняли спадщину
(частина друга статті 1272 ЦК), а також за
відсутності інших спадкоємців, які
могли б дати письмову згоду на подання
заяви до нотаріальної контори про
прийняття спадщини. Відповідачами у
такій справі є спадкоємці, які прийняли
спадщину. При відсутності інших
спадкоємців за заповітом і за законом,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини, а також
відмови від її прийняття відповідачами
є територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Отже, відповідачами у даній
категорії справ можуть бути
спадкоємці, які прийняли спадщину, а
при відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття, відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

З позовної заяви не вбачається
наявність інших спадкоємців, а тому
належним відповідачем по справі
повинна бути Київська міська рада.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають справи у порядку
позовного, наказного та окремого
провадження.

Позовне провадження
характеризується наявністю
матеріально-правового спору між
сторонами.

Враховуючи відсутність між
ОСОБА_1 та Головним управлінням юстиції
у м. Києві матеріально-правового спору,
а саме відсутності вмотивованої
постанови нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальних дій, у позивача
відсутні правові підстави для
звернення до суду, оскільки його права
в такому випадку не порушуються, а у
суду відсутні підстави для задоволення
позову.

Керуючись ст. ст. 549, 550 ЦК УРСР 1964
року, Прикінцевими та перехідними
положеннями ЦК України, ст.ст. 15, 30, 57, 60,
61, 209, 212-215, ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Головного управління юстиції в м. Києві
про продовження строку для прийняття
спадщини - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва шляхом подання через
Святошинський районний суд м. Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, а у
разі, якщо рішення було проголошено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після
закінчення зазначених вище строків
або після розгляду справи в
апеляційному порядку Апеляційним
судом м. Києва, якщо воно не буде
скасоване.

СУДДЯ :