У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,
Буцяка З.І.

секретар судового засідання: Ковальчук
Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Рівненського районного
суду Рівненської області від 31 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Городоцької сільської
ради Рівненського району, третя особа
Рівненський районний відділ земельних
ресурсів про визнання недійсним та
скасування рішення сільської ради,
визнання недійсними державних актів на
право приватної власності на земельні
ділянки та визнання недійсним
договорів купівлі-продажу земельної
ділянки,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки та її представника ОСОБА_2,
представників ОСОБА_4-ОСОБА_5,ОСОБА_6,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 31 березня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Городоцької сільської
ради Рівненського району, третя особа
Рівненський районний відділ земельних
ресурсів про визнання недійсним та
скасування рішення сільської ради,
визнання недійсними державних актів на
право приватної власності на земельні
ділянки та визнання недійсними
договорів купівлі-продажу земельної
ділянки відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі
представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
вказує, що рішення суду є незаконним та
необгрунтованим в зв'язку із
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що суд вважаючи встановленою
ту обставину, що будинок позивачу
подаровано не в АДРЕСА_1, а в АДРЕСА_2, не
звернув уваги, що сторонами не
оспорювався той факт, що будинок
знаходиться саме в АДРЕСА_1, а не в
АДРЕСА_2, що узгоджується з іншими
матеріалами справи, зокрема із планом
забудови земельної ділянки на ім'я
ОСОБА_8, обрисів обмірів земельних
ділянок, протоколів обстеження і
погодження меж земельних ділянок.

Висновки суду про те, що позивачка
пропустила строк позовної давності,
оскільки вона сама визнала в судовому
засіданні, що дізналась про
приватизацію ОСОБА_3 земельних ділянок
у 2001 році, а до суду звернулась у 2005
році, не відповідають обставинам
справи, адже позивачка в судовому
засіданні неодноразово вказувала на
те, що вона дізналась про приватизацію
ОСОБА_3 земельних ділянок у 2002 році.

Вважає, що оскільки за договором
дарування ОСОБА_1 подаровано житловий
будинок, то згідно цивільного та
земельного законодавства до неї
перейшло право користування земельною
ділянкою на якій він розміщений.

Крім того, при приватизації земельних
ділянок ОСОБА_3 не були дотримані
положення Декрету Кабінету Міністрів
України №15-92 від 26.12.1992 року "Про
приватизацію земельних ділянок",
Порядку передачі земельних ділянок у
приватну власність громадянам України,
затвердженого наказом Держкомзему
України №10 від 15.02.1993 року, п.п. 1.12, 1.16,
2.2.-2.6 Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
землю, затвердженої наказом
Дсржкомзему України №43 від 04.05.1999 року,
оскільки не були встановлені на
місцевості межі суміжних земельних
ділянок та не погоджені ці межі із
суміжними землекористувачами, зокрема
з позивачкою.

Суд безпідставно не взяв до уваги
висновок будівельно-технічної
експертизи від 5.12.2008 року, згідно якого
фактичний розмір накладання земельних
ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на належу
позивачці земельну ділянку становить
103 кв.м., а проектний - 107,2 кв.м.

З наведених підстав просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
постановити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у 1998 році набули право
власності на земельні ділянки в
АДРЕСА_1 у відповідності до діючого на
той законодавства, які у 2002році продали
ОСОБА_4 Позивачкою не доведено, що
земельна ділянка, яка перебуває у її
користуванні межувала із земельними
ділянками ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і, їм під час
приватизації, передано у власність
частину її земельної ділянки, рішення
ради про передачу в власність цих
земельних ділянок є дійсним. Підстав
для визнання договору купівлі - продажу
за ст.228 ЦК України немає, оскільки ЦК
України в редакції 2004року на
правовідносини, які виникли у 2002р. не
розповсюджуються.

Такий висновок суду відповідає
вимогам закону та ґрунтується на
матеріалах справи.

Згідно із ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку
площею 68,2 кв.м. в АДРЕСА_2 на підставі
договору дарування від 4.07.1988 року
укладеного із ОСОБА_8 та посвідченого
Городоцькою сільською радою,
зареєстрованого в реєстрі за № 42. У
договорі відсутні дані щодо земельної
ділянки, на якій розташований цей
будинок. Дана обставина
підтверджується копією даного
договору що міститься в матеріалах
справи (а.с.7 т.1). Договір є чинним і
жодних виправлень описок (помилок) не
містить.

Рішенням Городоцької сільської ради №
145 від 20 грудня 1996 року ОСОБА_7 передано
у приватну власність земельну ділянку
0,23 га для ведення особистого
підсобного господарства і 0,25 га для
індивідуального житлового
будівництва, а ОСОБА_3 земельна ділянка
площею 0.15 га для індивідуального
житлового будівництва. ОСОБА_7 та
ОСОБА_3 виготовили технічну
документацію та 16 грудня 1998 року
отримали на земельні ділянки вказаних
площ Державні акти, згідно яких
земельні ділянки знаходяться в АДРЕСА_1
Городоцької сільської ради.

Згідно нотаріально посвідчених
договорів купівлі-продажу від 29.10.2002
року, ОСОБА_4 купила у ОСОБА_3 земельну
ділянку площею 0,15 га, яку передано
останньому для будівництва і
обслуговування будинку, і у ОСОБА_7
земельну ділянку 0,48 га, з яких 0,250 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку і 0,229 га для ведення
особистою підсобного господарства,
розташовані на території АДРЕСА_1, на
підставі яких ОСОБА_4 26 листопада 2002
року отримала Державний акт(а.с.79,86 т. 1).

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно записів земельно-кадастрової
книги по Городоцькій сільській раді за
ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка
площею 0,12 га, в тому числі і земельна
ділянка площею 0,08 га, надана для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель.

Разом з тим, відсутні докази про те, що
земельна ділянка, яка перебуває у її
користуванні межує із земельними
ділянками, що передані у власність
ОСОБА_7 та ОСОБА_3

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується та правильно
встановлено судом, що будинок,
власником якого є позивачка
розташований в АДРЕСА_2, а земельна
ділянка щодо якої йде спір розташована
у АДРЕСА_1 та докази про те, що сторони в
АДРЕСА_1 є суміжними
землекористувачами відсутні. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Як зазначено вище, підставою для видачі
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 Державних актів на
право власності на землю є рішення
Городоцької сільської ради №145 від
20.12.1996року.

Ухвалою Рівненського районного суду
від 25.08.2010року позовна заява позивачки
в частині визнання недійсним рішення
Городоцької сільської ради №145 від
20.12.1996року, за заявою ОСОБА_1, залишено
без розгляду.

Ухвалою Рівненського районного суду
від 7 липня 2010року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного суду
від 7.11.2011року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
23.01.2014року відмовлено ОСОБА_1 у
задоволенні клопотання про поновлення
строку з підстав передбачених ст.100 КАС
України у адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до Городоцької
сільської ради Рівненського району,
треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, Рівненський
районний відділ земельних ресурсів про
скасування рішення сільської ради №145
від 20.12.1996р.

Суд прийшов до вірного висновку про те,
що позивачкою не доведено порушення її
прав виготовленням ОСОБА_7 та ОСОБА_3
технічної документації та видачі їм
Державних актів та порушення норм
чинного законодавства під час
оформлення ними прав власності на
землю.

Суд першої інстанції на підставі
ст.ст.57-61 ЦПК України правильно не взяв
до уваги висновок судової
будівельно-технічної експертизи від
5.12.2008року, з оцінкою суду про
неналежність його як доказу
погоджується апеляційний суд.

Що стосується висновків суду у позові в
частині відмови у визнанні договорів
купівлі - продажу недійсними, то суд
першої інстанції з урахуванням норм ст.
58 Конституції України, ст.5 ЦК України,
п.4 його Прикінцевих та перехідних його
положень, прийшов до обґрунтованого
висновку про те, підстав для
застосування ст.228 ЦК України(2004р.) до
правовідносин що виникли між
сторонами, до набрання останнім
чинності не має.

Покликання суду про пропуск позивачкою
позовної давності не вплинули на
правильність постановленого рішення,
оскільки суд першої інстанції відмовив
ОСОБА_1 у позові за безпідставністю та
недоведеністю позовних вимог.

Рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують викладених у ньому
висновків.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314,316,317,325 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду
Рівненської області від 31 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді
Бондаренко Н.В.

Буцяк З.І.

Шимків С.С.