Справа № 1319/2-528/11
Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/949/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Копняк С.М., Мацея М.М.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3, представника

Львівської міської ради Бекесевича Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Сихівського районного суду
м. Львова від 14 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
Львівської міської ради, третя особа
відділ Держземагентства у м. Львові про
визнання незаконним та скасування
рішень, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, -

встановила:

Рішенням Сихівського районного
суду м. Львова від 14 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
Львівської міської ради, третя особа
відділ Держземагентства у м. Львові про
визнання незаконним та скасування
рішень, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою
відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення
скасувати, покликаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, і постановити
нове рішення, яким позов
задовольнити. Вважає, що вона
являється законним землекористувачем
присадибної ділянки за адресою
АДРЕСА_1. Львівська міська рада не
мала права вилучати з її користування
земельну ділянку та передавати її
іншій особі у власність. Зазначена
земельна ділянка відноситься до
земель сільськогосподарського
призначення, а не земель із цільовим
призначенням житлової і громадської
забудови. Згідно ст. 36 ЗК України на
земельних ділянках, наданих для
городництва спорудження капітальних
будівель і споруд не допускається.
Прийнявши оскаржуване рішення,
Львівська міська рада змінила цільове
призначення захоплених земельних
ділянок.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скаргу слід відхилити з
таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
таким вимогам відповідає.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р.
№7 з січня 2002 року згідно зі ст. 125 ЗК
України право користування земельною
ділянкою виникало після одержання її
власником або землекористувачем
документа, що посвідчує право
власності чи право постійного
користування або укладення договору
оренди, їх державної реєстрації та
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), а лише з 2 травня
2009 року у відповідності із Законом
України від 5 березня 2009 року № 1066-VI,
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 був виданий Державний акт на
право приватної власності на землю,
серії ЯЖ №648416 від 23 червня 2009 року, на
підставі ухвали 13 сесії 5 скликання
Львівської міської ради від 9 квітня 2009
року №2579 ( том 1 а.с.9), згідно якого, він є
власником земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку,
площею 0,0852 га, що розташована АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу
України громадяни набувають права
власності на земельні ділянки за
рішенням органів місцевого
самоврядування.

Згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються питання регулювання
земельних відносин.

Так, районним судом установлено, що 26
жовтня 2007 року відповідач ОСОБА_5
звертався з відповідною заявою на ім'я
міського голови, про відведення йому
земельної ділянки площею 0,0852 га, для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_2 (том 1 а.с.226).

Згідно довідок Львівського міського
управління земельних ресурсів від
13.10.2006р. №40/01-14-Ф-3047 та від 25.01.2007р.
№40/01-14/320, державні акти на право
власності на земельні ділянки у м.
Львові за ОСОБА_5 не зареєстровані та
згідно земельно-кадастрових даних
земельна ділянка АДРЕСА_2 відноситься
до земель м. Львова, що не надані у
власність або користування (том 1 а.с.210).

На підставі вищезазначеної заяви
ОСОБА_5 від 26.10.2007р. (том 1 а.с.226),
свідоцтва про право власності на
будинковолодіння від 13.03.2006р., з якого
вбачається, що власником будинку
АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 (том 1 а.с. 211-212),
вищезазначених довідок Львівського
міського управління земельних
ресурсів від 13.10.2006 р. №40/01-14-Ф-3047 та від
25.01.2007р. №40/01-14/320, які підтверджують, що
ОСОБА_5 не використано право на
приватизацію земельної ділянки та
земельна ділянка АДРЕСА_2 не надана у
власність або користування, зокрема і
позивачу ОСОБА_2 (том 1 а.с.210), висновку
управління архітектури від 02.10.2007р. про
наявність містобудівних обмежень щодо
користування земельною ділянкою, яким
ОСОБА_5 погоджено відведення земельної
ділянки у приватну власність площею
0,0852 га АДРЕСА_2 за рахунок земель, що є у
фактичному користуванні (том 1 а.с.и223),
Львівською міською радою 28 лютого 2008
року за №1607 прийнято ухвалу «Про
погодження гр. ОСОБА_5 місця
розташування земельної ділянки та
надання дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки АДРЕСА_2» (том 1 а.с. 70).

В подальшому, на підставі заяви ОСОБА_5
від 28.01.2009р. (том 1 а.с. 224), ухвали «Про
погодження гр. ОСОБА_5 місця
розташування земельної ділянки та
надання дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки АДРЕСА_2 у м.Львові»
(том 1 а.с.70), проекту землеустрою та акту
встановлення та узгодження меж
земельної ділянки суміжними
землекористувачами ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 (том 1. а.с. 214-223), 9 квітня
2009 року Львівською міською радою за
№2579 прийнято ухвалу «Про затвердження
гр. ОСОБА_5 проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання земельної ділянки АДРЕСА_2»,
якою відповідачу ОСОБА_5 затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та надано земельну
ділянку площею 0,0851 га АДРЕСА_2 у
власність для обслуговування
індивідуального житлового будинку за
рахунок земель житлової та громадської
забудови за функцією використання
землі житлової забудови. Цією ж ухвалою
ОСОБА_5 зобов'язано виготовити
Державний акт на право власності на
земельну ділянку та зареєструвати його
у встановленому порядку. (том 1 а.с.7).

Оспорюване рішення, на підставі якого
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_5,
прийняте органом, який мав на це
законні повноваження, а саме,
Львівською міською радою на підставі
ст.144 Коституції України, пп.34 п.1 ст.26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.ст. 12, 93,
118, 121 ЗК України. Прав інших
землекористувачів чи власників
суміжних земельних ділянок оспорювані
рішення не порушують.

Враховуючи наведене, відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_2, районний
суд вірно дійшов висновку, що ухвала
№1607 від 28.02.2008 року «Про погодження
гр.ОСОБА_10 місця розташування
земельної ділянки та надання дозволу
на виготовлення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
АДРЕСА_2» та ухвала №2579 від 09.04.2009 року
«Про затвердження ОСОБА_10 проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та надання земельної ділянки
АДРЕСА_2» прийняті в межах компетенції
Львівської міської ради та на підставі
законодавства України, виданий ОСОБА_10
на підставі цих ухвал державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ №648416 для обслуговування
житлового будинку видано з дотриманням
встановленого законом порядку. Вимоги
про зобов'язання відповідача ОСОБА_10
звільнити земельну ділянку, що
перебуває у його користуванні та за
власний рахунок знести незаконно
збудовані ним будівлі та огорожу є
безпідставними.

Крім цього, районним судом при
прийнятті рішення, взято до уваги,
висновок №055/13 судової
будівельно-технічної експертизи від 08
жовтня 2013 року, проведеної ТзОВ
«Гал-Світ», згідно з яким площа
земельної ділянки, яка перебуває у
користуванні ОСОБА_2, за адресою:
АДРЕСА_1, на момент огляду і дослідження
становить 4232,8кв.м. та не відповідає
лінійним розмірам визначеним у
технічній документації БТІ на будинок
АДРЕСА_1; площа земельної ділянки, яка
перебуває у користуванні ОСОБА_5, за
адресою: АДРЕСА_2, становить 1015,6 кв.м.,
фактичні розміри земельної ділянки не
відповідають державному акту на право
власності на земельну ділянку. Як
вбачається з Таблиці №3 до зазначеного
висновку, а саме плану земельної
ділянки АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 по
фактичному користуванні, то фактично,
як позивач ОСОБА_2, так і відповідач
ОСОБА_5 самозахопили земельні ділянки.
Так, ОСОБА_5 фактично користується
земельною ділянкою на 163,6 кв.м. більшою
ніж зазначено в державному акті від 23
червня 2009 року, а ОСОБА_2 земельною
ділянкою площею 4232,8 кв.м., а не як
відображено в плані БТІ станом на 2007р.
3837,3 кв.м. (том 2 а.с.97-104).

Не знайшли свого підтвердження, доводи
апелянта, про те, що у зв'язку з тим, що
ОСОБА_2 успадкувала будинковолодіння
за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину,
реєстраційний номер №1-288 від 19.02.2004р.,
після смерті матері ОСОБА_11, тому це
стало підставою, у відповідності до ст.
120 ЗК України, на набуття права
користування спірної земельної
ділянки, так як, положення ст. 120
Земельного кодексу України, на яку
покликається позивач, які
передбачають, що якщо жилий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача, набули чинності лише
після внесення змін до Земельного
кодексу України 2001 року, Законом від
27.04.2007 року №997-У, а тому до даних
правовідносин застосовуватись не
можуть.

Висновки суду достатньо мотивовані і
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи.

Рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 14 листопада 2013р.
відповідає вимогам процесуального та
матеріального права, обставинам
справи, доводи скарг висновків суду не
спростовують, тому колегія суддів
підстав для скасування рішення суду
не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів вважає
необхідним вирішити питання про
стягнення з позивачки в дохід держави
229,40 грн судового збору, яким не була
оплачена позовна заява.

Керуючись ст.307 ч.1 п.1, ст.314 ч.1 п.1, ст.315,
ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 14 листопада 2013 року залишити
без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 229,40 грн судового
збору в дохід держави.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
М.М.Шандра

Судді:
С.М. Копняк

М.М. Мацей