У х в а л а

21 липня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,Касьяна О.П.,
Ситнік О.М.,розглянувши у судовому
засіданні заяву ОСОБА_6 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 липня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до державного
підприємства «Сторожинецьке лісове
господарство» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ДП «Сторожинецьке
лісове господарство» про скасування
наказу про звільнення з роботи,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Вказував на те, що з 04 березня
2002 року працював на посаді лісника в
Чудейському лісництві ДП
«Сторожинецьке лісове господарство», а
з 01 березня 2010 року - на посаді майстра
лісу цього підприємства. Наказом № 111
від 30 травня 2012 року його було
звільнено з роботи на підставі п.3 ч.1
ст.40 КЗпП України у зв'язку з
систематичним невиконанням обов'язків,
покладених на нього трудовим
договором. Вважав, що наказ про його
звільнення є незаконним, оскільки
системне порушення настало 10 травня 2012
року, коли йому було оголошено другу
догану, однак відповідач фактично
застосував два види стягнення (догана і
звільнення) за одне і теж порушення
трудової дисципліни. Окрім того,
відповідачем порушено порядок
застосування дисциплінарних стягнень.
Посилаючись на ці обставини, просив
скасувати наказ про звільнення його з
роботи, поновити його на посаді майстра
лісу ДП «Сторожинецьке лісове
господарство», стягнути з відповідача
на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу.

Рішенням Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 04 січня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 20 лютого 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

10 липня 2013 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
касаційну скаргу відхилено, рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду залишено без змін.

7 липня 2014 року позивач подав заяву про
перегляд цієї ухвали з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

У поданій заяві заявник також просить
поновити строк на її подання,
посилаючись на поважність причин його
пропуску.

Клопотання підлягає задоволенню,
оскільки наведені заявником обставини
пропуску строку на подання заяви про
перегляд судових рішень можна визнати
поважними, що є підставою для його
поновлення, як передбачено ст. ст. 73, 356
ЦПК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 28 травня 2014 року у справі
про скасування наказів, поновлення на
роботі, якою судові рішення судів
попередніх інстанцій про часткове
задоволення позову залишені без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 березня 2013 року у справі про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, якою судові рішення судів
попередніх інстанцій про задоволення
позову залишені без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 4 серпня 2010 року у справі
про зміну дати і формулювання причини
звільнення та відшкодування моральної
шкоди, визнання неправомірною відмови
щодо переведення на посаду заступника
голови правління з правових і
корпоративних питань - начальника
юридичного управління, зобов'язання
призначити на посаду, якою судові
рішення судів попередніх інстанцій
про часткове задоволення позову
залишені без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 19 серпня 2009 року у справі
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, якою рішення суду апеляційної
інстанції скасовано, а рішення суду
першої інстанції про часткове
задоволення позову залишено в силі;

- ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 19 грудня 2013 року у справі
про визнання протиправними та
скасування наказів, поновлення на
роботі, зобов'язання вчинити дії та
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу, якою
постанову суду апеляційної інстанції
про часткове задоволення позову
залишено без змін.

В обґрунтування заяви позивач
посилається на ті обставини, що судами
касаційної інстанції при вирішенні
подібних спорів неоднаково
застосовані ч. 1 п.3 ст. 40, ст. ст. 147, 148, 149
КЗпП України, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судових рішень, на які посилається
заявник, та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів дійшла висновку, що у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України потрібно відмовити з таких
підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Судові рішення судів касаційної
інстанції, на які посилається заявник,
як на приклад неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, та ухвала,
переглянути яку просить заявник,
грунтуються на різних фактичних
обставинах справи та стосуються оцінки
доказів, зроблених по цих справах, тому
неоднакового застосування ч. 1 п.3 ст. 40,
ст. ст. 147, 148, 149 КЗпП України в даному
випадку не відбулось.

Отже, колегія суддів дійшла висновку
про те, що наведені заявником доводи не
містять ознаки, які згідно з вимогами
статті 355 ЦПК України є підставою для
перегляду судового рішення касаційної
інстанції, а тому у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до державного підприємства
«Сторожинецьке лісове господарство»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за заявою ОСОБА_6 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 липня 2013 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

О.М. Ситнік