АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Катющенко В.П.
№ 22-ц/796/6634/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Кучер Є.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 24 березня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС»,
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
треті особи, що не заявляють
самостійних вимог щодо предмету
позову: Виконавчий комітет
Дніпровської районної ради Відділ
опіки та піклування, ОСОБА_3, Служба у
справах дітей Дніпровської районної в
м.Києві державної адміністрації, про
визнання недійсним іпотечного
договору,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 березня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» (далі - ТОВ
«Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС»),
приватного нотаріуса Київського
нотаріального округу ОСОБА_2, треті
особи, що не заявляють самостійних
вимог щодо предмету позову: Виконавчий
комітет Дніпровської районної ради
Відділ опіки та піклування, ОСОБА_3,
Служба у справах дітей Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, про визнання недійсним
іпотечного договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вказане рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким визнати недійсним
іпотечний договір від 02 серпня 2007 року,
укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Київського нотаріального
округу ОСОБА_2 за реєстровим № 814,
предметом якого є двокімнатна квартира
АДРЕСА_1. Посилається на те, що рішення
суду першої інстанції було ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи. Звертає увагу суду на те, що
на день укладення іпотечного договору
від 02 серпня 2007 року в квартирі АДРЕСА_1
проживав її малолітній син - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому, відповідно до
вимог ст. ст. 17, 18 Закону України «Про
охорону дитинства», ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей», п. 40 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 03
березня 2004 року, вказаний договір мав
бути вчинений лише за наявності
дозволу органу опіки та піклування.
Крім того, малолітній ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і на даний час проживає та
зареєстрований АДРЕСА_1. Таким чином,
іпотечний договір від 02 серпня 2007 року
має бути визнаний недійсним на
підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України.

В апеляційній інстанції представник
ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та
просить її задовольнити.

Представник приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 просить відхилити подану
апеляційну скаргу, а рішення суду
залишити без змін, посилаючись на його
законність та обґрунтованість.

В судове засідання представники ТОВ
«Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС»,
Органу опіки и піклування Дніпровської
районної в м.Києві державної
адміністрації, Служби в справах дітей
Дніпровської районної в м.Києві
державної адміністрації, ОСОБА_3 не
з'явилися, повідомлені про місце і час
розгляду справи, а тому судова колегія
дійшла висновку про можливість
слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 02 серпня 2007 року
між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 2608/0807/71-008.
Відповідно до умов договору АКБ
«ТАС-Комерцбанк» надав ОСОБА_3 кредит у
розмірі 119 000 доларів США до 01 серпня 2032
року включно, а ОСОБА_3 зобов'язався
повернути кредит та сплатити проценти
за користування ним (а. с. 7-11).

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 02
серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк»
(іпотекодержатель) та ОСОБА_3
(іпотекодавець) було укладено
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
нотаріального округу ОСОБА_2 та
зареєстрований за № 814 (а. с. 5-6).

Відповідно до п.2 ОСОБА_3 передав в
іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк» квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 51,90 кв. м., яка
складається з двох жилих кімнат площею
29,20 кв. м.

Дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_1 надала
письмову згоду на укладення її
чоловіком іпотечного договору щодо
квартири АДРЕСА_1. (а.с.40).

28 листопада 2012 року між
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
- ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова
компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» було укладено
договір факторингу № 15. За умовами
даного договору ТОВ «Факторингова
компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» набуло право
вимоги заборгованості по кредитних
договорах та іпотечними договорами, в
тому числі і за договорами, що укладені
з ОСОБА_3 (а. с. 12).

24 грудня 2013 року дружина боржника та
іпотекодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_1 порушила
питання про визнання недійсним
посвідченого 02 серпня 2007 рокуприватним
нотаріусом Київського нотаріального
округу ОСОБА_2 іпотечного договору,
укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_3 Обґрунтовує свої вимоги тим, що
на момент укладення оспорюваного
договору у квартирі АДРЕСА_1 проживали
вона та її малолітній син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Іпотечний договір було
посвідчено за відсутності дозволу
органу опіки та піклування, що є
порушенням ст. ст. 17, 18 Закону України
«Про охорону дитинства», ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей», п. 40 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Так, частиною 1 ст. 215 ЦК України
визначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно з ч. 6 вказаної статті правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України
«Про охорону дитинства» батьки або
особи, які їх замінюють, не мають права
без дозволу органів опіки і піклування,
наданого відповідно до закону,
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації, відмовлятися від
належних дитині майнових прав,
здійснювати поділ, обмін, відчуження
житла, зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до ст. 177 СК України, батьки
малолітньої дитини не мають права без
дозволу органу опіки та піклування
вчиняти такі правочини щодо її
майнових прав: укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, в тому
числі договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних
дітей» для вчинення будь-яких
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону.

Відповідно до п. 40 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року за № 20/5, яка діяла
на момент посвідчення оскаржуваного
іпотечного договору, у разі укладення
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, у тому числі
договорів щодо поділу, обміну
житлового будинку, квартири, а також
іншого цінного майна за участю осіб,
над якими встановлено опіку або
піклування, нотаріус перевіряє
наявність дозволу органу опіки та
піклування на укладення таких
договорів.

Відповідно роз'яснень Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, які викладені в п. 44 Постанови № 5
від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» згідно зі
статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17
Закону України від 26 квітня 2001 року №
2402-III "Про охорону дитинства" батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Оспорюючи договір іпотеки, ОСОБА_1
надала довідку ЖРЕО №415 від 27
листопада 2013 року, згідно якої ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно мешкав з дня
народження за адресою: АДРЕСА_1 згідно
акта від 27 листопада 2013 року.

Разом з тим, оспорюваний іпотечний
договір від 02 серпня 2007 рокубуло
укладеноОСОБА_3 одночасно з договором
купівлі-продажу квартири, яка передана
в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк». На
момент укладення договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
згідно довідки ЖРЕО № 415 не були
зареєстровані та не проживали
малолітні чи неповнолітні діти (а. с. 39).
А тому, у суду відсутні достатні
підстави вважати, що на момент
укладення договору іпотеки, малолітній
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мав право
користування квартирою АДРЕСА_1 (а. с. 38).

Як вбачається з п. 4 іпотечного договору
ОСОБА_1 надала особисту письмову згоду
на укладення її чоловіком ОСОБА_3
оскаржуваного договору, чим
підтвердила, що внаслідок укладення
оскаржуваного іпотечного договору
квартири не буде порушено прав та
законних інтересів інших осіб.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для визнання
недійсним укладеного за відсутності на
те дозволу органу опіки та піклування
між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3
іпотечного договору, який посвідчено 02
серпня 2007 року приватним нотаріусом
Київського нотаріального округу
ОСОБА_2 ОСОБА_3 і ОСОБА_1 не повідомили
АКБ «ТАС-Комерцбанк» про народження
дитини, а реєстрація народження дитини
в іпточній квартирі була проведена 07
серпня 2007 року, тобто після посвідчення
оспорюваного договору.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді