№ 2/269/426/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 квітня 2014 року Совєтський районний
суд м. Макіївки Донецької області у
складі

головуючого судді:
Мельника Ю.А.

при секретарі
Кондратьєвій І.О.

за участю представника відповідача
Філіної Н.О.

представника третьої особи
Чулкова Р.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Макіївка цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до Макіївської
міської ради, третя особа - управління
Держземагенства у м.Макіївці Донецької
області, про визнання права власності
в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду в січні 2014
року з позовною заявою до Макіївської
міської ради про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом на земельну ділянку, що
відкрилась після смерті матері -
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування вимог зазначив, що
матері ОСОБА_4 належав на праві
власності житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1, - на підстав договору міни від
19.09.1989 року. Мати при житті 21.08.1993 року
склала заповіт на його ім'я на випадок
смерті на все майно, що їй належить.
ІНФОРМАЦІЯ_2 мати померла. Він
звернувся до нотаріальної контори з
метою оформити спадщину після смерті
матері, проте в прийнятті заяви було
відмовлено, оскільки
правовстановлюючі документи на
спадкове майно були втрачені. Він
звернувся до суду для визнання права
власності в порядку спадкування на
майно матері. 17.01.2013 року рішенням
Совєтського районного суду м.Макіївки
за ним було визнано право власності на
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_4 Зазначене рішення він
зареєстрував у державного реєстратора.
В процесі користування будинком було
з'ясовано, що земельна ділянка, на якій
розташовано домоволодіння, була
приватизована матір'ю при житті, тому
також є спадковим майном, державний акт
на земельну ділянку не зберігся. У
зв'язку з чим і було звернуто до суду
позовну заяву про визнання права
власності на земельну ділянку площею 600
кв. м, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1. /а.с.2-3/

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені вимоги та уточнив площу
земельної ділянки, зазначивши, що в 1989
році його мати ОСОБА_4 обмінялась
житловими будинками зі своєю сестрою, в
результаті чого матері н праві
власності став належати будинок
АДРЕСА_1. Раніше назва вулиці була
«АДРЕСА_1». Мати при житті склала
заповіт на його ім'я, він є єдиним
спадкоємцем матері. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати
померла. Коли він став оформлювати
спадщину, було з'ясовано, що усі
документи на будинок загублені,
дублікати правовстановлюючих
документів він оформити не може,
оскільки власник помер, нотаріально
оформити спадщину не може, оскільки
відсутні правовстановлюючі документи
на майно спадкодавця. В 2013 році на
підставі рішення суду було визнано за
ним право власності на домоволодіння.
Коли він став користуватись будинком
від сусідів йому стало відомо, що усі
земельні ділянки, зокрема і ділянка, на
якій розташовано спадковий будинок, -
приватизовані, мати ОСОБА_4
приватизувала земельну ділянку при
житті. Оформити спадщину у вигляді
земельної ділянки у нотаріуса він не
може, оскільки державний акт на
земельну ділянку втрачений, отримати
дублікат він не в змозі, оскільки не є
власником земельної ділянки. В
результаті встановлення меж земельної
ділянки та складення технічної
документації на земельну ділянку КП
«Виробниче земельно-кадастрове бюро»
було встановлено, що площа земельної
ділянки, яка була приватизована
матір'ю, складає 0.0591 га, за фактом
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) площа земельної
ділянки у розмірі 0.0591 га була
підтверджена. Тому просить про
визнання за ним права власності на
земельну ділянку площею 0.0591 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, - в
порядку спадкування за заповітом після
смерті матері ОСОБА_4

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти задоволення
позовних вимог заперечувала, судові
повідомила, що Макіївська міська рада
не є належним відповідачем по справі,
оскільки в 1993 році стосовно спірної
земельної ділянки прийняла рішення і
передала її у приватну власність.
Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, -
належить ОСОБА_4. Оскільки спірна
земельна ділянка передана у приватну
власність, тому Макіївська міська рада
не має права втручатись в у приватну
власність, будь-яких вимог до них, як до
відповідача не заявлено. Будь-яких
відмов позивач від Макіївської міської
ради не отримував. Відсутні докази щодо
розпорядження вказаним майном
власником ОСОБА_4 за період з 27.12.1999 року
(з моменту отримання
правовстановлюючого документа на
земельну ділянку) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (день
смерті власника).

Письмові заперечення відповідача
долучені до матеріалів цивільної
справи /а.с.34/.

Третя особа - представник управління
Держземагенства у м.Макіївці Донецької
області, - проти задоволення позовних
вимог заперечував в повному обсязі, в
обґрунтування зазначив, що позивачем
не надано доказу про відсутність інших
спадкоємців майна ОСОБА_4 у вигляді
земельної ділянки, крім того заявлена
площа земельної ділянки не відповідає
фактичній площі земельної ділянки, що
була приватизована ОСОБА_4 в 1993 році.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові докази встановив
наступне.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином
ОСОБА_4, що підтверджує свідоцтво про
народження позивача серії НОМЕР_1 від
17.12.1960 року /а.с.7/

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що
встановлено на підставі свідоцтва про
смерть НОМЕР_2 від 19.06.2012 року /а.с.22/

23.08.1993 року ОСОБА_4 склала заповіт,
згідно якого все належне їй майно на
випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_3.
Заповіт посвідчено нотаріусом Другої
макіївської державної нотаріальної
контори /а.с.8/

17.01.2013 року рішенням Совєтського
районного суду м.Макіївки за позивачем
ОСОБА_3 визнано право власності на
житловий будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, - в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. /а.с.14/

Рішення Совєтського районного суду
м.Макіївки від 17.01.2013 року було
зареєстроване позивачем у державного
реєстратора 21.03.2013 року, що підтверджує
витяг з Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності. До складу домоволодіння
входить житловий будинок «А-1»
загальною площею 30.4 кв. м, в тому числі
житловою 9.5 кв. м, літня кухня «Б», сараї
«В», «Ж», вбиральня «З», огорожа,
водогін, що розташовані на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.15/

Після отримання 21.03.2013 року у спадщину
за заповітом житлового будинку
позивачем було з'ясовано, що земельна
ділянка, на якій розташоване спадкове
майно, була приватизована спадкодавцем
при житті і тому також входить до
складу спадщини, яку він бажає
отримати.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч. 1 ст 1216 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ч. 1 ст 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою. Часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою (частина третя ст. 46 цього
Кодексу).

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені.

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

У частині 1 статті 1297 ЦК України
передбачено обов'язок спадкоємця, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, звернутися до
нотаріуса за видачею йому свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме
майно.

Позивачем було звернуто до нотаріуса
за місцем розташування земельної
ділянки, при прийомі документів було
з'ясовано, що у ОСОБА_3 відсутній
правовстановлюючий документ -
державний акт на земельну ділянку,
виданий на ім'я спадкодавця - ОСОБА_4. В
результаті чого позивач отримав
відмову нотаріуса у вчиненні
нотаріальних дій з мотивів відсутності
оригіналу державного акту на вказану
земельну ділянку.

Отримати дублікат правовстановлюючого
документа позивач ОСОБА_3 не може,
оскільки не є власником земельної
ділянки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що неможливість отримання державного
акту на землю, не може позбавляти
спадкоємця його права на спадщину.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка є частиною національного
законодавства передбачено, що кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Та виходячи із змісту наведеної норми і
відповідно до встановлених у даній
справі обставин несправедливість
процедури щодо реєстрації права
власності на нерухоме майно не може
обмежувати права власника, з огляду на
що, ОСОБА_3 не може ефективно
скористатися своїм правом власності,
яке гарантує стаття 1 Протоколу N 1.

У той же час, у відповідності до
дійсного змісту ст. 386 ЦК України
захисту підлягають не тільки права і
законні інтереси власників майна, а й
осіб які є потенційними власниками, які
правомірно володіють майном на
підставах передбачених законом
виходячи зі змісту договору, тобто в
яких із зверненням до суду лише виникне
право власності.

Щодо правовстановлюючого документу на
земельну ділянку, яка потребує
спадкуванню, суд виходячи з наступного,
дійшов висновку:

Інструкція про заповнення бланків
державних актів на право власності на
земельну ділянку і на право постійного
користування земельною ділянкою,
затверджена наказом Державного
Комітету України із земельних ресурсів
від 22.06.2009 року №325 втратила чинність
згідно наказу Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
09.09.20-13 року №537.

На теперішній час спірні
правовідносини регулюються
положеннями Закону України «Про
державний земельний кадастр», який
набув чинності з 01.01.2013 року та нормами
цивільного права.

Відповідно п.9 ст. 28-1 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про державний земельний кадастр» до 1
січня 2013 року державна реєстрація
земельних ділянок, які передаються у
власність із земель державної чи
комунальної власності, здійснюється з
видачею державних актів на право
власності на земельні ділянки.
Реєстрація державних актів на право
власності здійснюється у книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі.

Натомість документом, що посвідчує
право власності, буде свідоцтво на
право власності, отримане у
територіальному органі Державної
реєстраційної служби (Держреєстрі). У
разі потреби, підтвердити своє право
власності на земельну ділянку можна
буде й витягом: з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно або
Державного земельного кадастру.

У відповідності до ч.1 ст.1 Закону
України «Про державний земельний
кадастр» державна реєстрація
земельної ділянки це внесення до
Державного земельного кадастру
передбачених цим Законом відомостей
про формування земельної ділянки та
присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до п.29 Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 року
кадастровим номером земельної ділянки
є індивідуальна, що не повторюється на
всій території України, послідовність
цифр та знаків, яка присвоюється
земельній ділянці під час її державної
реєстрації і зберігається за нею
протягом усього часу існування.

Згідно з п.50 Порядку кадастровий номер
земельної ділянки є номером
поземельної книги. Поземельна книга
відкривається при державній
реєстрації земельної ділянки.

Згідно з п.107 Порядку державна
реєстрація земельної ділянки
здійснюється під час її формування за
результатами документації із
землеустрою після її погодження у
встановленому прядку та до прийняття
рішення про її затвердження органом
державної влади або органом місцевого
самоврядування (у разі, коли згідно з
законом така документація підлягає
затвердженню органом) шляхом відкриття
Поземельної книги на таку земельну
ділянку.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України
«Про державний земельний кадастр»
державна реєстрація земельних ділянок
здійснюється за заявою особи, якій за
рішенням органу виконавчої влади,
органу місцевого самоврядування
надано дозвіл на розроблення
документації із землеустрою, що є
підставою для формування земельної
ділянки при передачі її у власність чи
користування із земель державної чи
комунальної власності, або
уповноваженої нею особи.

Згідно з п.2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про державний
земельний кадастр» земельні ділянки,
право власності (користування) на які
виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. У разі якщо
відомості про зазначені земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності

Згідно положень п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК
України право власності на земельну
ділянку переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом. У
порядку спадкування можуть
передаватися також право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), право користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), право користування чужим
майном (сервітут).

Пунктом 23 зазначеної Постанови
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Як було зазначено позивач звертався до
нотаріуса з заявою про видачу йому
свідоцтва про право на земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1, - після
смерті матері, однак отримав відмову
нотаріуса з мотивів відсутності
оригіналу державного акту на вказану
земельну ділянку.

Відсутність інших спадкоємців, які
бажали би отримати у спадок земельну
ділянку, що належить спадкодавцю
ОСОБА_4, встановлена на підставі листа
нотаріуса Другої макіївської
державної нотаріальної контори від
17.02.2014 року /а.с.26/ та Інформаційної
довідки зі спадкового реєстру №36598698
від 12.02.2014 року /а.с.27/. Згідно алфавітних
книг обліку спадкових справ за період з
2012 року по теперішній час у Другій
макіївській державній нотаріальній
конторі спадкові справи відносно майна
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, відсутні.

Позивач довів суду, що спадкодавець
ОСОБА_4 була власником зазначеної
земельної ділянки, підтвердженням чого
є:

- лист за №17022014 начальника
управління Держземагенства у
м.Макіївці, відповідно якого земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1, - за
рішенням міськради №12/28 від 24.11.1999 року
для будівництва та обслуговування
житлового будинку передано у власність
ОСОБА_4, державний акт на право
власності зареєстровано 27.12.1999 року за
№17257, земельна ділянка за адресою:
АДРЕСА_1, - в оренду, користування та
власність не передана, належить до
земель Макіївської міської ради /а.с.28/;

- лист №09/12-257 від 11.03.2014 року
Головного управління містобудування
та архітектури Макіївської міської
ради, згідно якого встановлена зміна
назви вулиці «АДРЕСА_1» на назву
«АДРЕСА_1», в підтвердження чого надано
рішення Макіївської міської ради від
28.12.2011 року №17/39 «Про перейменування
вулиць у місті Макіївка»/а.с.32-33/;

- копія державного акту на право
приватної власності на землю серії І-ДН
№003637 від 27.12.1999 року, відповідно якого
земельна ділянка площею 0.0591 га за
адресою: АДРЕСА_1, - передана у власність
ОСОБА_4 для подальшого будівництва та
обслуговування індивідуального
житлового будинку на підставі рішення
Макіївської міської ради від 24.11.1999
року №12/28. Акт зареєстровано в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №17257
/а.с.50/

З наведеного витікає, що оскільки
спадкодавець набув право власності на
вказану земельну ділянку до 2004 року, то
право власності на неї вже сформовано,
а як наслідок позивач не позбавлений
права вимоги про визнання за ним права
власності на земельну ділянку, як
спадкоємець за заповітом.

В результаті встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), що проведена КП
«Виробниче земельно-кадастрове бюро»
під час розгляду справи у суді, було
складено технічну документацію, згідно
якої фактична площа земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_1 - становить 0.0591 га
/а.с.40-42/, що відповідає площі зазначеній
в правовстановлюючому документі,
виданого спадкодавцеві.

Іншим шляхом встановити своє право
спадкоємець позбавлений можливості,
оскільки державний нотаріус відмовив у
видачі свідоцтва у зв'язку з
відсутністю оригіналу державного акту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є визнання права.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 та визнання за ним права
власності на земельну ділянку площею
0.0591 га за адресою: АДРЕСА_1, - в порядку
спадкування за заповітом після смерті
матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Макіївської міської
ради, третя особа - управління
Держземагенства у м.Макіївці Донецької
області про визнання права власності в
порядку спадкування - задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_3 на
земельну ділянку площею 0.0591 га за
адресою: АДРЕСА_1, - в порядку
спадкування за заповітом після смерті
матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення в Апеляційний суд
Донецької області, через даний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Ю. А. Мельник