Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/765/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
Адамович Олександр Йосипович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Департаменту праці та соціального
захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації про
розірвання договору купівлі-продажу
квартири, відшкодування матеріальної
та моральної шкоди за апеляційними
скаргами ОСОБА_2, Департаменту праці та
соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 25 березня 2014 року,-

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до Департаменту праці та
соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації (далі - Департамент), в
якому просила розірвати договір
купівлі-продажу квартири від 30 грудня
2013 року, стягнути матеріальну шкоду в
сумі 4335,12 грн. та моральну шкоду в сумі
5000 грн..

Зазначала, що 30 грудня 2013 року між нею
та відповідачем був укладений договір
купівлі-продажу квартири. Згідно
даного договору ОСОБА_2 передала у
власність відповідача квартиру, а
останній зобов'язувався сплатити
позивачу за квартиру грошову суму на
протязі п'яти днів з моменту підписання
даного договору. Станом на 22 січня 2014
року жодних коштів на рахунок
позивачки не надходило, що є істотним
порушенням умов договору та підставою
для його розірвання. Позивачка просить
стягнути з відповідача матеріальну
шкоду, яка складається з витрат за
нотаріальні послуги в сумі 3100,00 грн. та
коштів на переказ готівки в сумі 331,00
грн., а також просить стягнути витрати
на проведення незалежної оцінки
приміщення квартири в сумі 300 грн., 3%
річних, що в сумі становить 604,12 грн.
Також, позивач зазначила, що діями
відповідача їй була завдана моральна
шкода, яка полягає в порушенні
звичайного способу життя, негативного
впливу на стан здоров'я та яку вона
оцінює в сумі 5000 грн..

11.03.2014 року позивач подала до суду заяву
про зменшення позовних вимог, у зв'язку
із самостійним розірванням сторонами
договору купівлі-продажу квартири від
30.12.2013 року. Тому, просила суд позовні
вимоги в частині розірвання даного
договору залишити без розгляду (а.с. 37).

11.03.2014 року позивач подала до суду заяву
про збільшення позовних вимог в
частині відшкодування матеріальної
шкоди на 520 грн., яке пов'язано з
понесеними позивачем витратами на
укладання договору про розірвання
договору купівлі-продажу квартири, за
нотаріальне посвідчення якого
позивачем було сплачено суму в розмірі
300 грн., а також з витратами, які позивач
зробила при укладанні договору
купівлі-продажу, на отримання довідок
та направлення поштової
кореспонденції з метою урегулювання
спору (а.с. 40). Загалом, позивач просить
стягнути з відповідача на її користь
матеріальну шкоду в розмірі 4855,23 грн..

Ухвалою суду від 24.03.2014 року позов
ОСОБА_2 до Департаменту праці та
соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації залишено без розгляду в
частині вимог про розірвання договору
купівлі-продажу квартири від 30.12.13 року
укладеного між сторонами.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 25 березня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з Департаменту праці та
соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації на користь ОСОБА_2 604
грн.12 коп. - 3% річних та стягнуто суму
сплаченого судового збору в розмірі
243,60 грн.. В задоволенні решти позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням сторони подали апеляційні
скарги. ОСОБА_2 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.
Вважає дане рішення винесене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та на підставі
неповно з'ясованих обставин. Зокрема,
судом не враховано норми ст.611 ЦПК
України, яка передбачає відшкодування
збитків та моральної шкоди, її
переживання та емоційний стан у зв'язку
із невиконанням договору.

Департамент праці та соціального
захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову, з посиланням на
порушення судом норм матеріального
права. Апелянт вважає, що суд
безпідставно застосував ст.625 ЦК
України, оскільки договором не
передбачено такої санкції як 3 % річних
за невиконання умов договору і вини
відповідача у простроченні платежу не
має.

Позивач та її представник підтримали
свою апеляційну скаргу та заперечили у
задоволенні скарги Департаменту.
Позивач пояснила, що після
прострочення сплати коштів вона стала
нервувати, хвилюватися за можливість
втрати своєї власності без отримання
оплати, а тому поставила питання про
розірвання договору купівлі-продажу,
який відповідач не бажав спочатку
розривати. Після подачі позову до суду
договір було розірвано тому, що
відповідач не виконав умови договору і
понесені нею витрати, які вона
передбачала компенсувати за рахунок
отримання коштів від продажу,
підлягають відшкодуванню.

Представник відповідача підтримав
апеляційну скаргу Департаменту та
заперечив у задоволенні скарги
позивача. Пояснив, що оплата не була
проведена за відсутністю коштів, але
платіжні документи на оплату були
подані до казначейства завчасно. Вини в
їх діях немає. Не заперечує розмір
понесених позивачем витрати на
оформлення договорів.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає до часткового задоволення, а
апеляційна скарга Департаменту
підлягає відхиленню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 30 грудня 2013 року
між ОСОБА_2 та Департаментом укладено
договір купівлі-продажу квартири (далі
- Договір), за п.1.1 якого ОСОБА_2 передала
у власність Департаменту квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.5-8).

Згідно п.2.1 Договору вартість квартири
становить 386846 грн. та дану суму
покупець зобов'язався сплатити
продавцю протягом п'яти днів з моменту
підписання Договору.

У встановлений строк кошти сплачені не
були (а.с.11) і 15 січня 2014 року позивач
звернулася до боржника з листом про
розірвання Договору до 17 січня 2014 року
(а.с.12).

В зазначений термін добровільно
відповідачем договір розірвано не
було, а тому позивач звернулася до суду
і в ході розгляду справи, а саме 13
лютого 2014 року, договір розірвано
сторонами в добровільному порядку
(а.с.48).

Частково задовольняючи вимоги
позивача, суд виходив з того, що за
приписами ст.ст.651, 653 ЦК України
відшкодування збитків можливе у разі
розірвання договору у судовому порядку
і витрати на укладення договору, його
розірвання не відносяться до збитків у
розумінні ст.22 ЦК України. Стягнення
моральної шкоди неможливо за
відсутності посилання на це у договорі,
а підлягало стягненню тільки 3 % річних
за прострочення грошового зобов'язання
на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів частково погоджується з
такою думкою суду, виходячи з
наступного.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.610 ЦК України ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Строк виконання зобов'язання покупцем
(ст.530 ЦК України) встановлено у
договорі купівлі-продажу протягом
п'яти днів з часу укладення цього
договору і не був дотриманий останнім,
тобто є порушення зобов'язання
відповідачем (ст.612 ЦК України).

Правові наслідки порушення
зобов'язання визначено у ст.611 ЦК
України, зокрема, розірвання договору,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Невиконання зобов'язання відповідачем
потягло за собою наступне розірвання
договору купівлі-продажу, оскільки
втратило інтерес для позивача.

Згідно із ч.3 ст.612 ЦК України якщо
внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.

Зазначена норма судом не була
врахована і суд помилково вважав, що
відшкодування збитків можливе лише при
розірванні договору за рішенням суду.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини,
якщо інше не встановлено договором або
законом (ч.1 ст.614 ЦК України).

Пунктом 8.1 Договору визначено, що за
невиконання або неналежне виконання
цього Договору винна Сторона
відшкодовує іншій стороні усі завдані
збитки, в розмірі прямої та дійсної
шкоди.

За умовами договорів (п.9.2 Договору та
п.2 договору про розірвання договору
купівлі-продажу) витрати по оформленню
договір покладено на продавця, які
остання понесла в сумі 4216,47 грн. та
складаються із оплати нотаріальних
послуг, послуг банку в сумі 3731 грн.
(а.с.14-22, 47, 232-233), оцінки майна в сумі 300
грн. (а.с.23-24), отримання довідок про
відсутність заборгованості з
житлово-комунальних послуг в сумі 185,47
грн. (а.с.42-44). Крім того, позивачем
витрачено 34,64 грн. на листування з
відповідачем з вимогою про розірвання
договору (а.с.45-46). Всього позивачем
витрачено 4251,11 грн. і представником
відповідача не заперечується
зазначений розмір.

Оскільки прострочення виконання
зобов'язання виникло з вини
відповідача, який не провів своєчасний
розрахунок за договором
купівлі-продажу та не бажав
добровільно розірвати його у зв'язку із
невиконанням, і враховуючи втрату
інтересу у позивача в його виконанні
поза межами визначеного договором
строку, суд вважає, що позивач понесла
збитки, які мала намір компенсувати за
рахунок оплати вартості квартири, а
тому вказані витрати підлягають
стягненню з відповідача.

За умова ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання і за прострочення його
виконання, на вимогу кредитора повинен
сплатити три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір не
встановлений договором або законом.

Позивачем вживалися заходи до
своєчасного розірвання договору, однак
останній розірваний з вини відповідача
лише через 19 днів після закінчення
встановленого строку його виконання
покупцем, а тому судом вірно проведено
обрахунок та стягнуто 604,12 грн. за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Доводи представника Департаменту про
своєчасне направлення платіжних
документів на оплату до органів
казначейства та неможливість такої
оплати за відсутністю коштів на
відповідному рахунку, не заслуговують
на увагу та не виключають
відповідальність сторони у договорі.

Відносно моральної шкоди, то суд вірно
виходив з того, що умовами договорів не
передбачено її стягнення та
обгрунтованого відмовив у задоволенні
цієї вимоги.

На підставі викладеного, рішення суду
підлягає частковому скасуванню в
частині вирішення матеріальної шкоди,
з ухваленням нового - про задоволення
цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу Департаменту праці
та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 25 березня 2014 року в
частині вирішення матеріальної шкоди
скасувати частково і ухвалити нове
рішення в цій частині.

Стягнути з Департаменту праці та
соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації на користь ОСОБА_2
витрати, пов'язані із укладенням
договорів купівлі-продажу від 30 грудня
2013 року та розірвання договору
купівлі-продажу від 13 лютого 2014 року, в
сумі 4251,11 грн..

Рішення суду в частині стягнення трьох
процентів річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання,
відмови у стягненні моральної шкоди та
розподілу судових витрат залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий Судді