13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Барановської Л.В.,
при секретарі: Мікітчак
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 14 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2
в її інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 в її інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_11 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності та стягнення моральної шкоди
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації, за участі третьої особи:
КП УЖГ Дніпровського району м. Києва
«ЖРЕО-414» про визнання незаконним та
скасування розпорядження у частині
приватизації на квартиру, визнання
недійсним в частині свідоцтва про
право власності на квартиру та
скасування реєстрації в квартирі, -
У листопаді 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_2 в її інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в її інтересах
та в інтересах малолітньої ОСОБА_11 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності та стягнення моральної
Справа № 755/4545/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/5336/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Ластовка
Н.Д.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Качан В.Я.У червні 2013 року
ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4,
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
незаконним та скасування
розпорядження у частині приватизації
на квартиру, визнання недійсним в
частині свідоцтва про право власності
на квартиру та скасування реєстрації в
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 14 лютого 2014 року позов
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в її
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в її
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_11 задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_2 в її
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в її
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_11 не чинити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4
перешкод у вільному доступі та
користуванні місцями загального
користування кухнею, туалетом, ванною
кімнатою, балконом у квартирі АДРЕСА_1,
шляхом передачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4
всіх комплектів ключів від замків
дверей до місць загального
користування у квартирі АДРЕСА_1. В
решті позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в її інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_1,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 в її інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_11
відмовлено. В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 до ОСОБА_6
та ОСОБА_8 відмовлено у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 по 74,53 грн.
судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь
ОСОБА_4 по 74,53 грн. судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 по 74,53 грн.
судового збору. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_4, Дніпровської районної у
м. Києві державної адміністрації
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
суд скасувати рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 14 лютого 2014
року та ухвалити нове рішення, яким
зустрічну позовну заяву задовольнити,
а у задоволенні первісного позову
відмовити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
посилається на безпідставність та
неналежне вивчення обставин справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
суд скасувати рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 14 лютого 2014
року та ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 складається з
чотирьох кімнат жилою площею 61,1 кв.м., з
яких: 1-а кімната має площу 16,8 кв.м.; 2-а
кімната має площу 11,9 кв.м.; 3-я кімната
має площу 17,2 кв.м.; 4-а кімната має площу
15,2 кв.м.; кухня площею 8,0 кв.м.; ванна
кімната площею 4,4 кв.м.; вбиральня
площею 1,1 + 1,1 кв.м.; коридор площею 8,6
кв.м., про що свідчить технічний паспорт
на квартиру за 2006 рік.

Із ордеру на зайняття житлового
приміщення від 08.10.2001 року вбачається,
що житлове приміщення жилою площею 43,9
кв.м., яке складається із трьох кімнат в
комунальній квартирі АДРЕСА_1, було
надано ОСОБА_14 та членам його сім'ї:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4

В ході судового розгляду справи
встановлено, що назву вулиці
Бакинських комісарів у м. Києві було
змінено на вулицю Азербайджанську у м.
Києві.

Із ордеру на зайняття житлового
приміщення від 25.11.2002 року вбачається,
що житлове приміщення жилою площею 17,2
кв.м., яке складається з однієї кімнати
в комунальній квартирі АДРЕСА_1, було
надано ОСОБА_9 та членам її сім'ї: ОСОБА_1
та ОСОБА_10

Із Розпорядження Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації від 11.10.2006 року № 68-257
вбачається, що квартиру АДРЕСА_1 у
відповідності розрахунку площі, що
приватизується, передано ОСОБА_9 та
членам її сім'ї: ОСОБА_1 та ОСОБА_10 в
приватну спільну сумісну власність.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_10 змінила своє прізвище на
ОСОБА_10 19.04.2009 року у ОСОБА_10 народилася
донька ОСОБА_11

Із свідоцтва про право власності на
житло від 02.10.2006 року, виданого
Дніпровською районною у м. Києві
державною адміністрацією, вбачається,
що 72/100 частини квартири АДРЕСА_1
належить на праві приватної спільної
сумісної власності ОСОБА_14 та членам
його сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4

Згідно договору купівлі-продажу
квартири від 05.12.2006 року ОСОБА_14, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 продали ОСОБА_8 19/100 частини
квартири АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу
квартири від 21.12.2006 року ОСОБА_14, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 продали ОСОБА_6 20/100 частини
квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_14, про що
свідчить свідоцтво про смерть.

Із свідоцтва про право на спадщину за
законом від 21.10.2008 року,
зареєстрованого у Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна № 9438 від 03.07.2009 року,
вбачається, що спадкоємцем 33/600 частини
квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_14 є
його донька ОСОБА_4.

Згідно довідок ЖРЕО-414 № 986 від 12.09.2012
року та № 379 від 07.05.2013 року в кімнаті
площею 15,2 кв.м. спірної квартири
зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4

Згідно довідки ЖРЕО-414 № 473 від 05.06.2013
року в кімнаті площею 16,8 кв.м. спірної
квартири зареєстровані ОСОБА_2 та її
донька ОСОБА_7 Встановлено, що ОСОБА_6 у
спірній квартирі не зареєстрована та
не проживає.

Із листа Дніпровської районної у м.
Києві державної адміністрації від
28.05.2008 року вбачається, що ОСОБА_17
запропоновано забезпечити вільний
доступ до санітарно-технічних
приміщень і в подальшому не
перешкоджати користуванися ними
ОСОБА_3

Із акту від 05.09.2012 року, затвердженого
начальником ЖРЕО-414 вбачається, що при
обстеженні частини квартири АДРЕСА_1
мешканці ОСОБА_9 та ОСОБА_2 відмовилися
впустити на надати ключі для ОСОБА_3 від
замка дверей до місць загального
користування.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що ОСОБА_8 в належній йому
жилій кімнаті площею 11,9 кв.м. спірної
квартири не проживає, оскільки працює в
Московській області. Крім того, в
спірній квартирі не проживає і ОСОБА_6

Як встановлено в ході судового
розгляду справи, в квартирі АДРЕСА_1
влаштовані додаткові двері із замком,
які відділяють кімнату площею 15,2 кв.м.,
що на праві приватної спільної
сумісної власності належить ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_4, від місць загального
користування.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно ст. 355, 391 ЦК України майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 в частині
усунення перешкод у здійсненні права
власності, оскільки доведено, що ОСОБА_2
в своїх інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 чинять перешкоди у вільному
доступі та користуванні місцями
загального користування у спірній
квартирі. Крім того, зазначені позовні
вимоги до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не
підлягають задоволенню, оскільки
зазначені особи в спірній квартирі не
проживають, а тому будь-яких перешкод у
користуванні та розпорядженні майном
чинити не можуть.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно ст. 56, 84 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

З огляду на зазначене, судом першої
інстанції вірно відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_4 в частині відшкодування
моральної шкоди та солідарного
стягнення з відповідачів за первісним
позовом витрат на правову допомогу,
оскільки такі вимоги не доведені
належними та допустимими доказами.

Що стосується зустрічних позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4,
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо відмови в
задоволенні таких вимог з наступних
підстав.

Відповідно до ст. ст. 128, 129 ЖК України
жила площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
і комітету комсомолу. На підставі
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду»
приватизація державного житлового
фонду здійснюється уповноваженими на
це організаціями, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Органи приватизації, органи
місцевого самоврядування не мають
права відмовити мешканцям квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках в приватизації займаного
ними житла, крім випадків, передбачених
законом.

Тому, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 цілком
правомірно отримали спірну житлову
площу у спільну сумісну власність.

Розпорядженням Дніпровської районної
державної адміністрації від 28.05.2001 року
№ 56 «Про затвердження спільного
рішення адміністрації та профкому ДП
«Завод Арсенал» про видачу ордерів
мешканцям колишнього гуртожитку по
АДРЕСА_1 на жилі приміщення, в яких вони
проживають» ОСОБА_14 та членам його
сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 видано
ордер № 013539 від 08.10.2001 року на три
кімнати площею 43,9 кв.м. в комунальній
чотирьохкімнатній квартирі.

Із свідоцтва про право власності на
житло від 02.10.2006 року, виданого
Дніпровською районною у м. Києві
державною адміністрацією, вбачається,
що 72/100 частини квартири АДРЕСА_1
належить на праві приватної спільної
сумісної власності ОСОБА_14 та членам
його сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4

02.10.2006 року з метою приватизації
займаної кімнати площею 17,2 кв.м. в
спірній квартирі ОСОБА_9 звернулася до
ЖРЕО-414 про отримання довідки Форми 4
про склад сім'ї наймача та займані ними
приміщення.

Розпорядженням Дніпровської районної
державної адміністрації від 11.10.2006 року
№ 68-257 кімната площею 17,2 кв.м. в спірній
квартирі була передана у спільну
сумісну власність ОСОБА_9, ОСОБА_1 та
ОСОБА_10

При оформленні приватизації частини
квартири ОСОБА_9 отримала технічний
паспорт на 28/100 частини квартири, який
підтверджує, що спірна квартира є
комунальною. Отже, ОСОБА_1 в жовтні 2006
року було відомо про те, що спірна
квартира є комунальною.

Відповідно до ст. ст. 257, 261, 267 ЦК України
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

В такому випадку, судом першої
інстанції вірно застосовано позовну
давність та відмовлено в задоволенні
зустрічного позову в частині
приватизації на квартиру, визнання
недійсним в частині свідоцтва про
право на квартиру та скасування
реєстрації в квартирі, оскільки
поважні причини пропуску строку
позовної давності відсутні.

З огляду на зазначене, обставини справи
та докази у справі, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 в частині
усунення перешкод у здійсненні права
власності, оскільки такі позовні
вимоги є цілком доведеними та
обґрунтованими. Позовні вимоги ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_4 щодо відшкодування
моральної шкоди та солідарного
стягнення з відповідачів за первісним
позовом витрат на правову допомогу є
недоведеними, а тому в їх задоволенні
вірно відмовлено. Разом з тим, судом
першої інстанції вірно відмовлено в
задоволенні зустрічних позовних вимог
з підстав пропуску строку позовної
давності.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України вірно
вирішено питання розподілу судових
витрат.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
відповідає обставинам справи та
доказам у справі, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 14 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_2 в її інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в її інтересах
та в інтересах малолітньої ОСОБА_11 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності та стягнення моральної шкоди
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації, за участі третьої особи:
КП УЖГ Дніпровського району м. Києва
«ЖРЕО-414» про визнання незаконним та
скасування розпорядження у частині
приватизації на квартиру, визнання
недійсним в частині свідоцтва про
право власності на квартиру та
скасування реєстрації в квартирі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: