Справа № 756/2372/13 № апеляційного
провадження: 22-ц/796/5626/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Яценко
Н.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого
судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко
Н.О., Стрижеуса А.М.

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача -
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6, який діє
на підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_7 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 5 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_11
та ОСОБА_12, ОСОБА_13, Оболонське РУ ГУ МВС
України в м.Києві, Служба у справах
дітей Оболонської РДА в м.Києві про
усунення перешкод у користуванні
власністю, зобов'язання не чинити
перешкод в користуванні та
розпорядженні майном, виселення та
скасування реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_7 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12, ОСОБА_4,
Оболонське РУ ГУ МВС України в м.Києві,
Служба у справах дітей Оболонської РДА
в м.Києві про усунення перешкод у
користуванні власністю, зобов'язання
не чинити перешкоди в користуванні та
розпорядженні майном, виселення та
скасування реєстрації. Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що відповідач
разом із своїми неповнолітніми дітьми,
проживаючи та будучи зареєстрованою в
квартирі належній їй, порушує її права
як власника щодо можливості
користуватися та розпоряджатися
житлом, а також створює перешкоди іншим
зареєстрованим особам проживати в
квартирі.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 5 березня 2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_7 про усунення перешкод у
користуванні власністю, зобов'язання
не чинити перешкод в користуванні та
розпорядженні майном, виселення та
скасування реєстрації

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_6, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_7 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі послався на
порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування обставин справи, що призвело
до неправильного її вирішення.

В судове засідання треті особи не
з'явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення ( т.2 а.с.13-21) , причини
своєї неявки не повідомили у зв'язку з
чим колегія суддів вважала за можливе
розглянути справу у їх відсутність
відповідно до вимог ст.305 ч.2 ЦПК
України.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_3 апеляційну
скаргу підтримав і просив її
задовольнити, ухвалити нове рішення,
яким зобов'язати відповідача усунути
перешкоди власнику у здійсненні права
власності щодо свого майна шляхом
виселення та зняття з реєстраційного
обліку.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували і просили рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Як установлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_1,
право на яку позивач набула в порядку
спадкування, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 14 вересня 2004 року ( а.с.6 т.1).

ОСОБА_13 ( син позивача) та ОСОБА_4 (
відповідач у справі) перебували у
зареєстрованому шлюбі з 3 серпня 1996
року, від якого мають двох
неповнолітніх дітей ОСОБА_14 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням Оболонського районного суду
м.Києва від 23 січня 2012 року шлюб між
ОСОБА_4 та ОСОБА_13 розірваний ( т.1 а.с.92).

Згідно довідки виданої 22 березня 2013
року КП Житлосервіс Куренівка у
Оболонському районі м.Києва в спірній
квартирі зареєстровано місце
проживання дев'яти осіб, а саме ОСОБА_13
з 1998 року, ОСОБА_4 (відповідача у справі)
з 2001 року, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2001
року, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2006 року,
ОСОБА_10 з 2005 року, ОСОБА_9 з 2006 року,
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2006 року, ОСОБА_8 з 2013 року
(т.1 а.с.55).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що доказів на підтвердження того,
що відповідач та її неповнолітні діти
перешкоджали проживати позивачу у
квартирі, систематично порушували
правила соціалістичного співжиття, що
робить неможливим для інших проживання
із ними в одній квартирі, не надано.
Крім того, припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням, а оскільки
відповідач та її неповнолітні діти не
позбавлені в установленому порядку
права користування жилою площею
спірної квартири, підстави для зняття
їх з реєстраційного обліку відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та нормам
матеріального права.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_7
посилалась на те, що після розірвання
шлюбу її сина ОСОБА_13 з відповідачкою
ОСОБА_4, остання, не будучи членом її
сім'ї, відмовилася на її вимогу
виселитися разом із своїми дітьми з
квартири АДРЕСА_1, чим порушує її права
як власника та перешкоджає їй
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів її сім'ї,
та розпоряджатися своїм житлом на
власний розсуд.

Як убачається з матеріалів справи
право відповідача ОСОБА_4 та її
неповнолітніх дітей ОСОБА_14 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2 на
користування квартирою АДРЕСА_1 , на
даний час в установленому законом
порядку не припинено.

Відповідно до ст.9, 156, 157 ЖК України факт
припинення сімейних відносин з
власником квартири не позбавляє
колишніх членів його сім'ї права
користуватися займаним приміщенням і
не є підставою для їх виселення з цього
жилого приміщення.

Власник житла відповідно до ст.157 ЖК
України має право вимагати виселення
колишніх членів сім'ї. Але підстави для
виселення таких осіб обмежені
частиною першою статті 116 ЖК України.

Згідно із частиною першою статті 116 ЦК
України якщо наймач, члени його сім'ї
або інші особи, які проживають разом з
ним, систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження обставин, передбачених
ч.1 ст.116 ЖК України позивачем та його
представником у передбаченому ст.ст.10,60
ЦПК України порядку суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що
дійсно між сторонами у справі мав місце
конфлікт, що виник 12 жовтня 2012 року в
квартирі АДРЕСА_1. За наслідками
перевірки виклику ОСОБА_4 та ОСОБА_7
працівників міліції була винесена
постанова від 19 жовтня 2012 року про
відмову у порушення кримінальної
справи, з тексту якої вбачається, що з
учасниками конфлікту проведена
профілактична бесіда направлена на
недопущення вчинення протиправних дій
та порушень громадського порядку (а.с.96
т.1).

Колегія суддів вважає, що матеріали
проведеної перевірки та винесена за
наслідком її постанова не є належним
доказом на підтвердження порушення
відповідачкою ОСОБА_4 правил
співжиття, що робить неможливим для
інших проживання з нею в одній
квартирі.

Отже, колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції про відсутність
правових підстав для виселення
відповідачки ОСОБА_4 з залежними від
неї особами правильними, які доводами
апеляційної скарги не спростовуються.

До того ж, передбачені ст. 9, 156, 157 ЖК
України обмеження щодо виселення
колишніх членів сім'ї власника не є
порушенням права власності.

Крім того, правильним є висновок суду
першої інстанції, що оскільки
відповідачка та її неповнолітні діти в
установленому законом порядку не
позбавлені права користування спірним
приміщенням, підстави для зняття їх з
реєстраційного обліку, які передбачені
статтею 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» відсутні.

Колегія суддів вважає, що рішення
ухвалено судом першої інстанції з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і не впливають на їх
правильність, а тому підлягають
відхиленню.

З огляду на викладене,
передбачених ст.309 ЦПК України підстав
для скасування оскаржуваного рішення
суду першої інстанції по даній справі
немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 5 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: