Справа № 2/331/804/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
місто
Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя
в складі:

головуючого
судді Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі
Постарнак М.М.,

за участю
представників:

позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

третьої особи
Трюхан О.М,

розглянувши в відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Запоріжжі цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: орган
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Жовтневому району, орган опіки
та піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Шевченківському району, про визначення
місця проживання дитини з батьком та
стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6,
треті особи: Орган опіки та піклування -
служба у справах дітей районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Жовтневому району, Орган опіки
та піклування - служба у справах дітей
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Шевченківському
району, про визначення місця
проживання дитини з батьком та
стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 30.08.2008 року між ним та
ОСОБА_6 було укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син -
ОСОБА_7.

Починаючи з зими 2013 року між ним та
ОСОБА_6 суттєво погіршилися стосунки,
остання перестала піклуватися про
нього, як про свого чоловіка, жодного
інтересу до їх сім'ї не виявляла,
внаслідок чого вони фактично припинили
шлюбні стосунки, перестали вести
спільне господарство, перестали жити
однією сім'єю, кожен з них став жити
окремим життям. Причиною зазначеного
послужили постійні сварки через різні
моральні цінності, погляди на життя,
уявлення про спільний побут, внаслідок
чого вони втратили почуття любові та
поваги один до одного. Крім того, ОСОБА_6
влітку 2013 року знехтувала інтересами
їх сім'ї заради іншого чоловіка.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2014 року
шлюб між ним та ОСОБА_6, розірвано.

Після розірвання шлюбу він та ОСОБА_6
мешкають окремо, у зв'язку з цим не
можуть погодити місця проживання
дитини в добровільному порядку.

Вважає, що малолітній ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. по винен мешкати разом з
ним, виходячи з того, що з 2011 року він
працює фінансовим директором ПП
«Компанія Світ Сувенірів», за місцем
роботи характеризується позитивно, має
авторитет серед колег, не зловживає
спиртними напоями, не палить та трудову
дисципліну не порушує.

На праві власності йому належить
2-кімнатна квартира, загальною площею
48,96 кв. м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, що свідчить про те, що він може
створити належні умови для проживання,
духовного та фізичного розвитку
дитини.

Натомість ОСОБА_6 мешкає разом зі своєю
сім'єю, яка налічує 5-х осіб, у
трикімнатній квартирі, не маючи при
цьому окремої кімнати та зазначене
житло знаходиться у незадовільному
стані та є майже непридатним для
проживання дитині, так як квартира є
дуже сирою, має велику ступінь ураження
грибком, знаходиться у брудному та
вкрай неприйнятному стані.

Крім того, ОСОБА_6 майже весь вільний
час приділяє друзям, не має офіційного
місця роботи, працює до пізньої ночі,
часу для проведення з дитиною, на
піклування про дитину та про його стан
здоров'я не має.

Атмосфера в сім'ї ОСОБА_6 зовсім
несприятлива, її батьки щоденно
зловживають спиртними напоями, вся
сім'я свариться між собою, та є
абсолютно неврівноваженими
особистостями.

Всім матеріальним забезпеченням
дитини займається особисто він, в тому
числі сплачує за перебування дитини у
садку, купує дитині всі необхідні речі
і тільки гарної якості, розвиваючі
іграшки, розмальовки, сплачує за
відвідування дитиною спортивних
секцій, постійно влаштовує дитині
різні свята. Натомість ОСОБА_6 жодних
речей для дитини не купує, також
незгодна навіть сплачувати половину за
дитячий садок.

Він докладає усіх зусиль аби їх дитина
розумово, духовно, фізично розвивалася,
намагається весь свій час проводити
разом із сином, постійно разом з ним
відвідує розважальний комплекс
«Малята хата». Також він піклується про
стан здоров'я дитини, завжди
звертається до лікарів, роблячи це
вчасно, купує всі призначені ліки.
Навіть коли їх дитина досить серйозно
захворіла на гострий обструктивний
бронхіт, ринофаринит, гострий
аденоідит, ОСОБА_6 відмовилась
звертатися до лікарні з сином, особисто
ним їх дитина була госпіталізована до
стаціонару, а ОСОБА_6 з'явилася до сина у
лікарню лише на четвертий день
перебування останнього в лікарні.

Вважає, що ОСОБА_6 зі своєю сім'єю будуть
справляти на їх сина негативний вплив,
не зможуть забезпечити його належними
матеріальними і побутовими умовами, а
тому, зважаючи на рівність прав та
обов'язків батьків щодо дитини, на
взаємну прихильність його та дитини, на
відсутність протипоказань для нього
щодо виховання сина та проживання з
сином, враховуючи інтереси дитини,
проживання дитини з батьком у звичній
для дитини обстановці, де хлопчик
постійно перебуває, є обґрунтованим
висновок про визначення місця
проживання дитини з батьком.

ОСОБА_6 жодної участі в матеріальному
забезпеченні дитини не приймає, жодних
грошових коштів на утримання дитини не
надає. Витрати на утримання та
виховання дитини несе особисто він, а
тому бажає отримувати аліменти на
утримання сина за рішенням суду.

На підставі викладеного, позивач
просить суд визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_7 з батьком;
стягувати з ОСОБА_6 на його користь на
утримання неповнолітнього сина -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі
500 гривень щомісячно, починаючи з дня
звернення до суду і до досягнення
дитиною повноліття.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 26 березня 2014 року
залучено до участі у якості належним
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору -
орган опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Жовтневому району, орган опіки
та піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Шевченківському району. (а.с. 70-71)

Позивач ОСОБА_5 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити в повному
обсязі, пояснив обставини викладені у
позові та додатково зазначив, що у
нього та сина дуже добрі сімейні
відносини, він приділяє синові весь
свій вільний час та щоденно піклується
про його розумовий, духовний, фізичний,
моральний стан, а також приділяє
особливу увагу його стану здоров'я.
Також зазначив, що всі викладені у
позовні заяві обставини
підтверджуються письмовими доказами
по справі, а також переглянутими та
прослуханими у судовому засіданні
аудіо та відеозаписами щодо обставин
як його участі у вихованні сина, так і
участі ОСОБА_6 та її родичів. Також
зазначив, що всі матеріальні витрати
щодо виховання, розвитку та лікування
сина несе особисто він, а відповідачка
ОСОБА_6 навпаки участі у вихованні сина
не приймає, його духовним, фізичним та
моральним станом, а також станом
здоров'я фактично не цікавиться.

Представники позивача ОСОБА_1,
ОСОБА_2, кожен в окремості, у судовому
засіданні повністю підтримали позицію
ОСОБА_5, додатково зазначили, що надані
стороною позивача письмові докази,
заслухані та переглянуті аудіо та
відеозаписи у сукупності свідчать про
те, що малолітньому ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, буде значно краще
постійно проживати разом з батьком ніж
з матір'ю, оскільки ОСОБА_5 має з сином
дуже тісні та добрі стосунки, приділяє
синові весь свій вільний час та щоденно
піклується про його розумовий,
духовний, фізичний, моральний стан, а
також приділяє особливу увагу його
стану здоров'я. На підставі
викладеного, просили суд позовні
вимоги ОСОБА_5 задовольнити, оскільки
вони є законними, обґрунтованими та
такими, що базуються на нормах
Сімейного права України, а також
відповідають засадам захисту
інтересів дитини.

Відповідача ОСОБА_6 у судове
засідання не з'явилася, але через свого
представника ОСОБА_3 надала суду заяву
з проханням розглянути справу за її
відсутності, але за участю її
представника, зазначивши, що проти
позовних вимог позивача заперечує та
просила суд у їх задоволенні відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечував,
посилаючись на те, що ОСОБА_5 не надано
суду доказів того, що ОСОБА_6 не приймає
участі у вихованні їх спільного сина
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання
дитини визначено за домовленістю
батьків - за місцем реєстрації матері
та реєстрацією ОСОБА_7, а саме у
квартирі АДРЕСА_3. Додатково зазначив,
що ОСОБА_6 офіційно працює у ТОВ
«Дистриб'ютірська компанія «Укрсоюз»,
тобто має постійне місце роботи, а тому
з урахування вільного часу приділяє
увагу синові у тій мірі, якій він
потребує. На підставі викладеного,
просив суд у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Жовтневому району Трюхан О.М. у
судовому засіданні з урахування
наданих стороною позивача доказів
підтримала позовні вимоги, зазначивши,
що права дитини охороняються ЗУ «Про
охорону дитинства» та є пріоритетними,
а враховуючи пасивну поведінку матері
щодо визначення місця проживання
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та навпаки активну
поведінку батька дитини - ОСОБА_5,
вважає, що місце проживання
малолітнього в зазначеній ситуації
повинно бути визначено з батьком.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Шевченківському району, у
судове засідання не з'явився, але
засобами факсимільного зв'язку
надіслав на адресу суду заяву про
розгляд справи за його відсутності та
ухвалення рішення по справі на розсуд
суду, враховуючи пояснення сторін та
надані докази. Додатково до зазначеної
заяви представник третьої особи надав
суду акт обстеження умов проживання
дитини у АДРЕСА_3 від 12.05.2014р.

Суд, взявши до уваги пояснення
позивача представників позивача,
відповідача та третьої особи по
справі, вивчивши матеріали справи,
дослідивши докази по справі, приходить
до наступного.

Судом установлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 30
серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
було укладено шлюб, який зареєстровано
Жовтневим відділом реєстрації актів
цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції, актовий
запис за №282. (а.с. 13)

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син -
ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом
про народження, виданим Жовтневим
відділом реєстрації актів цивільного
стану Запорізького міського
управління юстиції 25.02.2010р.. (а.с. 14)

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2014 року
шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
зареєстрований 30.08.2008р. Жовтневим
відділом реєстрації актів цивільного
стану Запорізького міського
управління юстиції, актовий запис за
№282, розірвано. (а.с. 15)

Вказане рішення суду набрало законної
сили 14 лютого 2014 року.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 мешкають окремо, у зв'язку з цим
не можуть погодити місця проживання
дитини в добровільному порядку, у
зв'язку з чим позивач і звернувся до
суду з цим позовом. (а.с. 10, 129)

Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо виховання
та розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу
України мати і батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу
України питання виховання дитини
вирішується батьками спільно.

За положеннями ст. 6 Сімейного кодексу
України правовий статус дитини має
особа до досягнення нею повноліття.
Малолітньою дитиною вважається дитина
до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно зі ст. ст. 160 Сімейного кодексу
України місце проживання дитини, яка не
досягла десяти років, визначається за
згодою батьків.

За правилами ч.1 ст.161 Сімейного кодексу
України якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися судом.

При вирішенні спору про місце
проживання дитини, суд повинен
виходити з принципу пріоритетності
прав та інтересів дитини та приймати
до уваги ставлення батьків до
виконання своїх обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я, та інші
обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини. Якщо
орган опіки та піклування або суд
визнав, що жоден із батьків не може
створити дитині належних умов для
виховання та розвитку, на вимогу баби,
діда або інших родичів, залучених до
участі у справі, дитина може бути
передана комусь із них. Якщо дитина не
може бути передана жодній із цих осіб,
суд на вимогу органу опіки та
піклування може постановити рішення
про відібрання дитини від особи, з якою
вона проживає, і передання її для
опікування органу опіки та піклування.

Сімейне законодавство України не
виключає визначення місця проживання
малолітньої дитини з батьком незалежно
від віку дитини, якщо маються
обставини, з яких дитині краще
проживати з батьком ніж з матір'ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції прав
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради Української РСР від 27
лютого 1991 року № 789-ХП, в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч.2 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року,
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від
20 листопада 1989 року дитина не повинна
розлучатися з батьками всупереч
їхньому бажанню, за винятком випадків,
коли компетентні органи згідно з
судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини. Під час будь-якого
розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті
всім заінтересованим сторонам
надається можливість брати участь у
розгляді та викладати свою точку зору.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини
від 20 листопада 1989 року
Держави-учасниці докладають всіх
можливих зусиль до того, щоб
забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки або
у відповідних випадках законні опікуни
несуть основну відповідальність за
виховання і розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

За Принципом 6 Декларації прав дитини,
прийнятою Генеральною асамблеєю ООН
20.11.1959 р. дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості, малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Між тим, зазначене не можна тлумачити
як наявність у матері переваги перед
батьком при вирішенні питання щодо
визначення місця проживання дитини,
приймаючи до уваги рівність прав обох
батьків щодо дитини. Поняття
«розлучення» не співпадає з поняттям
«визначення місця проживання»,
оскільки мати дитини у разі визначення
місця проживання останньої з батьком
не обмежена у своєму праві на
спілкування з дитиною, турботу
відносно неї та участі у її вихованні й
може реалізувати свої права шляхом
домовленості з батьком дитини щодо
встановлення часу спілкування або за
рішенням органу опіки і піклування, або
за рішенням суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 12 червня 1998
року № 16 "Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України", вирішуючи спори між батьками,
які проживають окремо (в тому числі в
одній квартирі), про те, з ким із них і
хто саме з дітей залишається, суд
виходячи із рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання.

Так, при розгляді питання щодо
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
судом встановлено, що ОСОБА_5
відповідно до свідоцтва № 1309 про право
власності на житло від 23.12.1999р.,
виданого Жовтневою районною
адміністрацією Запорізької міської
ради, на праві власності належить
двокімнатна квартира АДРЕСА_1, де він
зареєстрований та проживає. (а.с. 19-22)

З акту обстеження умов проживання
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у АДРЕСА_1 - за
місцем реєстрації батька, складеного 02
квітня 2014 року головними спеціалістами
відділу по Жовтневому району служби
(управління) у справах дітей
Запорізької міської ради вбачається,
що умови проживання дитини є
задовільними, в помешканні зроблено
сучасний ремонт, наявні всі необхідні
меблі та побутова техніка сучасного
зразку. У квартирі прибрано, затишно,
дотримано повітряний режим. Малолітній
ОСОБА_7 займає окрему кімнату, у якій
наявні всі необхідні меблі для дитини,
а саме: шафа, письмовий стіл, комоди,
полиці, ліжко, а також дитяча спортивна
стінка. У кімнаті також наявні дитячі
речі, одяг, іграшки та дитячі продукти
харчування. Обстеженням встановлено,
що у квартирі постійно мешкає ОСОБА_5 та
останні 3 тижні з ним 4 дня на тиждень
постійно мешкає син, які мають між
собою дружні родинні відносини.
Малолітній ОСОБА_7 доглянутий та
привітний хлопчик. (а.с. 89-90)

З акту б/н від 28.02.2014р., складеного
комісією МЕП «Основаніє» у складі
молодшого спеціаліста ЦОА № 2
Міловідової О.В., спеціаліста по роботі
з абонентами Тараненко С.В., у
присутності свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12,
вбачається, що у АДРЕСА_1 дійно
проживає без реєстрації ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 55)

З довідки № 271 від 03.03.2014р., складеної
начальником ЦОА № 2 МКП «Основаніє»
Литвиненко М.О., молодшим фахівцем ЦОА
№ 2 МКП «Основаніє» Міловідовою О.В.,
вбачається, що у АДРЕСА_1
зареєстрований ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
згідно акту від 28.02.2014р. малолітній
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проживає
разом з батьком ОСОБА_5 за вищевказаною
адресою без реєстрації. (а.с. 54)

На підставі свідоцтва про право
власності № 9151 від 25 жовтня 1999 року,
відповідачці ОСОБА_6 на праві спільної
сумісної власності належить 1/5 частина
трикімнатної квартири АДРЕСА_3, де вона
зареєстрована та проживає. (а.с. 23-25)

З акту обстеження умов проживання
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у АДРЕСА_3 - за
місцем реєстрації матері, складеного 12
травня 2014 року головними спеціалістами
відділу по Шевченківському району
служби (управління) у справах дітей
Запорізької міської ради вбачається,
що умови проживання є задовільними,
малолітній мешкає в одній кімнаті з
матір'ю, де розташовані 2 ліжка, шафа для
речей, речі та іграшки для відповідного
віку дитини. (а.с. 127-128)

Оцінюючи житлові умови для проживання
малолітнього ОСОБА_7 з кожним з батьків,
суд виходить з того, що як батько, та і
матір дитини в цілому мають належні
умови для проживання дитини. Проте, у
помешканні за місцем проживання батька
для малолітнього виділена окрема
кімната, яка облаштована дитячими
меблями, письмовим столом та
спортивною стінкою, що в свою чергу
суттєво сприяє фізичному, духовному та
моральному розвитку дитини.

Згідно характеристики, виданої
директором ПП «Компанія Світ
Сувенірів», ОСОБА_5 з 2011 року працює у ПП
«Компанія Світ Сувенірів» на посаді
фінансового директора, за місцем
роботи характеризується позитивно, має
авторитет серед колег, не зловживає
спиртними напоями, не палить та трудову
дисципліну не порушує. (а.с. 26)

Згідно довідки № 2 від 04 березня 2014
року, виданої на ім'я ОСОБА_5, останній
за період з 01 вересня 2013 року до 28
лютого 2014 року отримав сукупний дохід в
розмірі 9325,00 грн. (а.с. 27)

Згідно довідки № 136 від 19 листопада 2013
року, виданої на ім'я ОСОБА_6, остання
працює у ТОВ «Дистриб'ютірська
компанія «Укрсоюз» на посаді
торгівельного агента та її сукупний
дохід за період з 08.10.2013р. по 31.10.2013р.
становить 485,22 грн. (а.с. 103)

Оцінюючи матеріальне становище як
батька, та і матері дитини, суд
приходить до висновку, що батьки є
матеріально забезпеченими особами, але
таке становище лише у сукупності з
іншими факторами може сприяти
фізичному, духовному та моральному
розвитку дитини.

З довідки завідуючої дошкільним
освітнім закладом № 3 «Райдуга» Острик
Є.В. вбачається, що малолітній ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує ДОЗ № 3 «Райдуга»
з 19 вересня 2012 року, у 2012-2013 навчальному
році дитину в більшій мірі забирала,
приводила до садочка та приймала
участь у батьківських зборах та святах
мати. У 2013-2014 учбовому році в більшій
мірі приводить, забирає, приймає участь
у батьківських зборах та інших заходах
садочка батько дитини. (а.с. 60)

З аналізу наданих суду стороною
позивача копій довідок, фіскальних та
товарних чеків вбачається, що ОСОБА_5 в
повній мірі здійснює більшу частину
матеріального забезпечення ОСОБА_7,
оскільки сплачує за перебування дитини
у садку, купує дитині всі необхідні
речі, розвиваючі іграшки, розмальовки,
сплачує за відвідування дитиною
спортивних секцій, постійно влаштовує
дитині різні свята. (а.с. 28-37, 151-152, 154-157)

Також, з доданих до матеріалів справи
доказів вбачається, що ОСОБА_5 докладає
значних зусиль, аби малолітній ОСОБА_7
розумово, духовно, фізично розвивався,
а саме: намагається весь свій час
проводити разом із сином, постійно
разом з ним відвідує розважальний
комплекс «Малята хата» та інші
культурні заходи. (а.с. 39-40, 145-149, 153)

Про зазначені обставини також свідчать
і надані суду фотокартки та
переглянуті у судовому засіданні
відеоматеріали з архіву родини. (а.с.
132-144)

Одночасно, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_5 відповідально
відносить до стану здоров'я
малолітнього ОСОБА_7 та піклується про
нього, а саме: завжди звертається до
лікарів, проводить усі необхідні
аналізи та процедури, купує всі
призначені ліки та слідкує за їх
прийманням. (а.с. 41-53)

Зазначену обставину також підтверджує
лист головного лікаря КЗ «Запорізький
центр первинної медико-санітарної
допомоги №1», з якого вбачається, що
згідно амбулаторної карти ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, останній спостерігається
у установі з 11.12.2013р. та зі слів
лікаря-педіатра дільничного Якименко
Н.В., здоров'ям дитини опікується в
більшій мірі батько - ОСОБА_5, але і мати
- ОСОБА_6 кілька разів разом з батьком
була присутня на прийомі у лікаря. (а.с.
85)

Враховуючи зазначені обставини,
підтверджені відповідними доказами та
прослухані у судовому засіданні аудіо
записи, суд приходить до висновку, що
відповідачка ОСОБА_6 самоусунулась від
виконання, покладених на неї обов'язків
по вихованню, доглядом та сприянню
фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її

матеріального забезпечення, а також
створення відповідних для цього умов.

Також, суд погоджується з хвилюваннями
позивача ОСОБА_5 щодо того, що атмосфера
в сім'ї ОСОБА_6 є не зовсім сприятливою
для виховання малолітньої дитини,
оскільки близькі родичі ОСОБА_6 є
непередбаченими особистостями,
оскільки сестра та її племінниця, які
також проживають з нею, раніше покидали
місце проживання, що підтверджується
копіями повідомлень Шевечнківського
РВ ЗМУ УМВС у Запорізькій області на
телебачення та переглянутим
відеозаписом сварки матері
відповідачки з ОСОБА_5 (а.с. 38)

Статтею 8 Закону України «Про
охорону дитинства» вбачається, що
кожна дитина має право на рівень
життя, достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку. Батьки або особи, які їх
замінюють, несуть відповідальність за
створення умов, необхідних для
всебічного розвитку дитини, відповідно
до законів України.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства» сім'я є природним
середовищем для фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її

матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього. Кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати
мають рівні права та обов'язки щодо
своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України
«Про охорону дитинства» виховання в
сім'ї є першоосновою розвитку
особистості дитини. На кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право
і зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати
належні умови для розвитку її
природних здібностей, поважати
гідність дитини, готувати її до
самостійного життя та праці. Виховання
дитини має спрямовуватися на
розвиток її особистості, поваги до
прав, свобод людини і громадянина,
мови, національних історичних і
культурних цінностей українського та
інших народів, підготовку дитини до
свідомого життя у суспільстві в дусі
взаєморозуміння, миру, милосердя,
забезпечення рівноправності всіх
членів суспільства, злагоди та
дружби між народами, етнічними,
національними, релігійними групами.

Аналізуючи перелічені норми сімейного
права, враховуючи вимоги Закону
України «Про охорону дитинства»,
Конвенцієї про права дитини від
20.11.1989р., ратифікованої постановою
Верховної ради Української РСР від
27.02.1991р. № 789-ХІІ, Декларації прав
дитини, прийнятою Генеральною
асамблеєю ООН 20.11.1959р., а також з метою
захисту інтересів та прав малолітньої
дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд
приходить до висновку про те, що слід
визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом з батьком ОСОБА_5, оскільки
останній має відповідальні,
доброзичливі батьківські якості, має
можливість, бажання та фактично
здійснює більшу увагу до сина та
турботу про нього, його стан здоров'я,
його фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Таким чином, позовні вимоги позивача в
цій частині є законними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3
цієї ж статті Закону, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Аналогічним чином питання обов'язків
доказування та питання доказів регулює
ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

При цьому слід зазначити, що
доказування не може ґрунтуватися лише
на припущеннях.

Суд не приймає до уваги посилання
представника відповідача на те, що
місце проживання дитини визначено за
домовленістю батьків - за місцем
реєстрації матері, а саме у квартирі
АДРЕСА_3, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено та не
заперечується сторонами у справі, що
малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
моменту народження і до 14 лютого 2014
року не мав реєстрації, а ні за місцем
реєстрації батька, а ні за місцем
реєстрації матері.

14 лютого 2014 року ОСОБА_6 було
зареєстровано малолітнього ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі АДРЕСА_3, тобто
за місцем реєстрації матері. (а.с. 129)

З листа заступника директора МКП
«Основаніє» Чепець С.І. за вих. № 5504/14
від 23.04.2014р., вбачається, що при
проведенні службової перевірки
встановлено, що реєстрація
малолітнього ОСОБА_7 у АДРЕСА_3
проведена з порушенням п.2.3 Наказу МВС
України № 1077 від 22.12.2012р. «Про
затвердження Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів»,
оскільки при реєстрації малолітнього
за вказаною адресою з 14.02.2014р. письмова
згода батька на реєстрацію не
надавалася. (а.с. 130)

Зазначені обставини та звернення
ОСОБА_5 з позовом до суду свідчать про
те, що між колишнім подружжям ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 у добровільному порядку не
вирішено питання щодо визначення місця
проживання малолітнього ОСОБА_7, що в
свою чергу свідчить неспроможність
посилань представника позивача в цій
частині.

Крім того, а ні відповідачем, а ні її
представником, не надано суду доказів,
які б підтверджували їх позицію та
спростовували доводи та обґрунтування
позовних вимог позивача. Крім того,
суду не зрозуміла поведінка
відповідача, яка жодного разу особисто
не з'явилася у судове засідання, хоча її
явка в судове засідання була визнана
судом обов'язковою, не надала своїх
пояснень з приводу позову, що в свою
чергу свідчить про відсутність у
ОСОБА_6 інтересу та зацікавленості у
вирішенні питання щодо визначення
місця проживання дитини.

З приводу позовної вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача ОСОБА_6 на
його користь аліментів на утримання
сина у твердій грошовій сумі щомісячно,
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

ОСОБА_6 добровільно допомогу на
утримання сина не надає, у зв'язку з чим
ОСОБА_5 звернувся до суду з зазначеним
позовом.

Згідно до ст. 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення. Мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник
податку має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника та одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

З довідки ТОВ «Дистриб'ютірська
компанія «Укрсоюз» № 136 від 19.11.2013р. та
посвідченої за місцем роботи копії
довіреності від 03.12.2013р., виданої ОСОБА_6
на ім'я представника ОСОБА_3 вбачається,
що ОСОБА_6 працює на зазначеному
товаристві з 08 жовтня 2013 року та займає
посаду торгівельного агента. (а.с. 86, 103)

Таким чином, матеріалами справи
встановлено та фактично не
спростовується сторонами у справі, що
відповідач ОСОБА_6 офіційно працює, має
регулярний та визначний дохід, але не
надає позивачу матеріальної допомоги
на утримання неповнолітнього сина.

Аналізуючи зазначені норми права
та наведені обставини, суд приходить до
висновку, що у відповідності до ст.ст.
180, 182 СК України, та у відповідності до
принципу адекватності, співмірності та
розумної достатності аліменти на
утримання неповнолітнього ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідача ОСОБА_6 слід
стягувати в розмірі ? частин але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку щомісячно від
усіх видів заробітку ОСОБА_6, починаючи
з дня звернення до суду, тобто з 06
березня 2014 року і до досягнення
дитиною повноліття.

Враховуючи, що позивач звільнений
від сплати судового збору у справах
щодо стягнення аліментів та останнім
було сплачено судовий збір в розмірі
243,60 грн. за подання позовної вимоги
щодо визначення місця проживання
дитини разом з батьком, суд розподіляє
судові витрати щодо вимоги про
стягнення аліментів у відповідності
до ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивач, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір», ставка
судового збору за подання позовної
заяви майнового характеру встановлена
в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Оскільки мінімальна заробітна плата на
1 січня 2014 року становить 1218,00 грн., то з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір за
подання позовної заяви майнового
характеру в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 214-215 ЦПК
України, ст. ст. 19, 141, 157, 160, 161 ч. 1, 180, 182, 184
СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України
«Про охорону дитинства», Конвенцією
про права дитини від 20.11.1989р.,
ратифікованої постановою Верховної
ради Української РСР від 27.02.1991р. №
789-ХІІ, Декларацією прав дитини,
прийнятою Генеральною асамблеєю ООН
20.11.1959р., Постановою Пленуму Верховного
суду України «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім"ю»
№ 16 від 12.06.1998р., суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом з батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягувати з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (ІПН:
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8,
який зареєстрований та мешкає за
адресою: АДРЕСА_1 (ІНН: НОМЕР_2) на
утримання неповнолітнього сина -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі
? частин, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно від усіх видів заробітку
ОСОБА_6, починаючи з дня звернення до
суду - з 06 березня 2014 року і до
досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6,
яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3
(ІПН: НОМЕР_1) на користь держави
(Державний бюджет Жовтневого району м.
Запоріжжя, код ЄДРПОУ: - 38025440, Банк
одержувача: - ГУДКСУ у Запорізькій обл..,
МФО: 813015, рахунок: 0003, код
бюджетної кодифікації: 22030001) судовий
збір в розмірі 243 (двісті сорок три)
гривень 60 копійок.

В іншій частині позовні вимоги
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги.

Суддя:

Н.Г.Скользнєва

02.06.2014