Справа № 308/3542/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого-судді -Бенца К.К.,

при секретарі - Надь Н.Ю.

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Ужгородського міського відділ
Головного управління державної
міграційної служби України в
Закарпатській області про усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Ужгородського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_2, Ужгородського
міського відділ Головного управління
державної міграційної служби України в
Закарпатській області про усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та
зняття її з реєстраційного обліку.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
на підставі договору купівлі-продажу
квартири від 07.05.2012 року, посвідченого
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
зареєстрованого в реєстрі № 785 є
власником квартири АДРЕСА_1. Відповідно
до п.17 договору купівлі - продажу
продавець ОСОБА_2 зобов'язалась зняти з
реєстрації всіх зареєстрованих в
квартирі осіб до 09.06.2012 року. Однак,
відповідач ОСОБА_2 у вказаній квартирі
залишилась зареєстрованою, хоча
близько двох років не проживає у даній
квартирі.

З посиланням на викладене, а також
на те, що відповідач ОСОБА_2 в даній
квартирі не проживає, але залишається
зареєстрованою за вказаною адресою, що
змушує її нести додаткові витрати по
оплаті житлово - комунальних послуг ,
перешкоджає їй в реалізації прав як
власника користуватися та
розпоряджатися своєю власністю, а
також з посиланням на норми ст. ст.
319,321, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України
просить суд винести рішення яким
усунути перешкоди в користуванні
житловою квартирою АДРЕСА_1 шляхом
визнання ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та
зобов'язати Ужгородський міський
відділ Головного управління державної
міграційної служби України в
Закарпатській області зняти її з
реєстраційного обліку з вище вказаної
квартири.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі просила їх задовольнити з
підстав та мотивів викладених у
позові. Не заперечила проти заочного
розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання повторно не з'явилася, про
час та місце розгляду справи була
повідомлена у встановленому законом
порядку, про причини неявки суд не
повідомляла, клопотань про відкладення
розгляду справи, а також заяв про
розгляд справи за її відсутності до
суду не надходило, тому суд згідно ч.4
ст.169 ЦПК України ухвалив провести
заочний розгляд справи.

В судове засідання представник
відповідача Ужгородського МВ ГУ ДМС в
Закарпатській області не з'явився,
однак надав суду письмові заперечення
, згідно яких вважає, що позов в
частині до Ужгородського МВ ГУ ДМС
України в Закарпатській області є
таким , що не підлягає до задоволення .
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється зокрема на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення померлою.
Оскільки

судове рішення яке набрало законної
сили, про позбавлення відповідача
ОСОБА_2 права користування жилим
приміщенням відсутнє то відповідно і
підстав для вчинення певних дій у них
не було.

Заслухавши пояснення позивача,
вивчивши та перевіривши в судовому
засіданні матеріали справи,

всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
враховуючи принципи рівності сторін,
суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу від 07.05.2012
року, посвідченого приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 за
реєстровим № 785 /а.с.4-6/.

Згідно з даними витягу з
державного реєстру правочинів від
07.05.2012 року власником квартири АДРЕСА_1
є ОСОБА_1, копія приєднана до матеріалів
справи./а.с.7/

Згідно з даними про державну
реєстрацію прав від 25.05.2012 року,
власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
07.05.2012 року /а.с. 8/

Згідно довідки КП ЖРЕР № 5 від
18.03.2014 року №799 у квартирі АДРЕСА_1
зареєстрована відповідач - ОСОБА_2
/а.с.12/

Як вбачається із газети обласної
ради і обласної державної
адміністрації «Новини Закарпаття»
№47-48 (4218-4219) від 03.05.2014 року ОСОБА_2 була
повідомлена про судове засідання, яке
призначено на 13.05.2014 року 10 год. 30 хв.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі .

Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41
Конституції України ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Право члена сім'ї власника жилого
будинку, який не є співвласником на
користування цим будинком відповідно
до ст. 156 ЖК України обумовлене
наявністю сімейних відносин із
власником і спільним із ним
проживанням у даному будинку.

Як встановлено судом, відповідач
по справі не є членом сім'ї власника
квартири і не перебуває з власником
квартири у сімейних відносинах.

Відповідно до вимог ч.1 ст.150 ЖК
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд.

Відповідно до ст. 383 ЦК України,
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Аналіз наведених вище норм
цивільного законодавства України дає
підстави для висновку про те, що у разі
будь - яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права.

Що стосується позовної вимоги
про зобов'язання Ужгородського МВ ГУ
ДМС в Закарпатській області зняти
відповідача з реєстрації місця
проживання, суд вважає що така не
підлягає до задовлення з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця

проживання в Україні" зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється зокрема на підставі:
заяви особи або її законного
представника; судового рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням, про виселення, тощо.

Реєстрація місця проживання є
похідним правом від права користування
житлом, а тому зняти відповідача з
реєстрації місця проживання можна лише
за умови втрати ним права користування
цим житлом чи у зв'язку з його
виселенням (добровільно чи у
примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по
справам даної категорії є окремою
безпосередньою підставою зняття з
реєстрації особи, яка визнана за
рішенням суду такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України,
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові, зокрема, для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7
Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", на підставі
рішення суду, яке набрало законної
сили, про позбавлення відповідача
права користування житловим
приміщенням, зобов'язаний зняти
відповідача з реєстрації.

З урахуванням всіх обставин
справи, а також те, що відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, користуючись
рівними правами, на засадах
змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК
України, виходячи із принципів
розумності та справедливості,
враховуючи те що позивач є єдиним
власником квартири АДРЕСА_1, а
відповідач не є членом сім'ї власника
квартири, реєстрація відповідача
ОСОБА_2 порушує права позивача вільно
користуватися та розпоряджатися
своєю власністю та беручи до уваги факт
не проживання відповідача у вказаній
квартирі суд приходить до висновку, що
позовна вимога про визнання ОСОБА_2
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням у квартирі
АДРЕСА_1 є обґрунтованою і підлягає до
задоволення, оскільки позивач в
судовому засіданні належними і
допустимими доказами довів ті
обставини на які посилався, як на
підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.41 Конституції
України, та ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391 ЦК
України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60,
88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Ужгородського міського відділ
Головного управління державної
міграційної служби України в
Закарпатській області про усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку- задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, такою, що втратила
право користування квартирою АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 сплаченого нею суми судового
збору в розмірі 243,60 грн.(двісті сорок
три гривні шістдесят копійок).

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
К.К. Бенца