Пр. №2/366/216/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

04 червня 2014 року Іванківський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої - судді
Тетервак Н.А.,

при секретарі -
Німченко Н.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідачка - Процак Т.В.,

представника відповідача - Журбенка
І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Іванків справу за
позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА з
обмеженою відповідальністю «Україна»
про стягнення заробітної плати та
матеріальної компенсації,

В С Т А Н О
В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача ТОВ»Україна» про
стягнення заробітної плати та
матеріальної компенсації.

Позивач посилається на те, що з 09 січня
2002 року по 13.01. 2011 року він працював у
відповідача ТОВ»Україна с. Мар»янівка
Поліського району Київської області:
спочатку на посаді бригадира, а з 23
грудня 2009 року і до самого свого
звільнення, на посаді голови
правління ТОВ»Україна».

За період з 2009 року по січень 2011 року
відповідач заборгував йому заробітну
плату в сумі 7 500грн.

Крім того, в 2010 році, за згодою
Правління ТОВ»Україна» та загальних
зборів товариства, для нормального
функціонування господарства, він
надав в позику із власних коштів
5300грн., які було витрачено на придбання
запасних частин для трактора, який було
відремонтовано і який працює і на даний
час.

Згідно з досягнутою домовленістю,
вказані кошти-5300грн., ТОВ мало
повернути йому до 1 січня 2012 року.

Проте, і до цього часу відповідач не
повернув йому позику.

Невиплату заробітної плати та
неповернення позики відповідач
пояснює відсутністю коштів на рахунках
господарства.

Позивач просить стягнути з
відповідача заборгованість по
заробітній платі в сумі 7 500грн. та
5300грн.,надані ним в позику
ТОВ»Україна».

В судовому засіданні позивач
підтримав позов.

Відповідачка та представник
відповідача позов не визнали.
Відповідачка пояснила, що з квітня 2011
року вона орендує частину майна, що
належало ТОВ»Україна», вважається
керівником даного господарства.

До квітня 2011 року головою правління та
директором ТОВ »Україна» був позивач -
ОСОБА_1. Коли вона прийняла пост
директора, то попереднє керівництво їй
нічого з документів не передавало.
Тоді ж, на зборах, засновники їй
сказали, що ОСОБА_1, за час своєї роботи
в ТОВ, все, що можна було украв, і
товариство перед ним не має ніяких
боргів.

За час свого керування ОСОБА_1
розпродав все майно, в тім числі
худобу, свиней. Коли вона прийшла в
Товариство, то ніякі роботи не
проводилися. Вона за власні кошти
купляла тварин: свиней.

Якщо ОСОБА_1 надасть документи, що
господарство залишилося винним йому
якісь кошти, тоді вона, можливо, і
погодиться їх виплатити.

Вислухавши позивача, відповідача,
вивчивши матеріали справи, суд
прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 115 Кодексу законів
про працю України слідує, що заробітна
плата виплачується регулярно, в робочі
дні у строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжки часу, що не
перевищує шістнадцять календарних
днів.

Як слідує з Трудової книжки позивача
він був прийнятий на посаду бригадира
тракторної бригади ТОВ»Україна» 09
січня 2002 року. Звільнений з посади 13.01.
2011 року, за ст. 38 КЗпроП (згода сторін).

Відповідно до ст. 116 КЗпроП, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Про нараховані суми, належні
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Позивач посилається на те, що він з 23.12.
2009 року по день звільнення працював
головою правління ТОВ»Україна», проте,
запис у його Трудовій книжці
відсутній.

Проте, з Виписки з Єдиного Державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, Серії ААА №240869,
-Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Україна»,с.Мар»янівка Поліського
району Київської області було
зареєстровано 24.02. 2000 року, а його
керівником є - ОСОБА_1. Дата виписки 02.02.
2010 р.( а.с. 14).

Відповідно до Закону України «Про
господарські товариства»,Статут
підприємства» повне керівництво
підприємством, відповідальність за
його діяльність, облік та оплата праці
найманим працівникам покладається на
його керівника.

Позивач, який з грудня 2009 року по 13
січня 2011 року працював директором
ТОВ»Україна» мав виконувати вимоги ст.
116 КЗпро П, а саме: при звільненні
працівника, в тім числі і на себе,
підготувати довідку про суму боргу на
час звільнення, проте, цього не зробив.

З трудової книжки позивача вбачається.
що він розрахувався з роботи-з
ТОВ»Україна» 13.01. 2011 року, згідно
Протоколу №1 від 13.01. 2011 року.

Проте, з Протоколу №1 зборів учасників
(власників) ТОВ»Україна» с.Мар»янівка
від 18.04. 2011 року (а.с. 5) слідує, що
питання про звільнення позивача
вирішувалося в квітні 2011 року.

На зборах голова правління
ТОВ»Україна»- директор ОСОБА_1 ,-
звітувався про господарську
діяльність ТОВ станом на 01.01. 2011 року. На
зборах директор ОСОБА_1 розповідав,що
ТОВ зупинило свою діяльність, у
зв»язку з тим, що в господарстві немає
поголів»я ВРХ, свиней, коней.Наявна в
господарстві техніка повністю
розукомплектована. Господарство має
велику заборгованість по заробітній
платі за період з 2008 по вересень 2010
року. З жовтня 2010 року заробітна плата
не нараховувалася, так як господарська
діяльність не проводилася.

Також з даного Протоколу слідує,що в
господарстві проведено капітальний
ремонт трактора ЮМЗ-6»Карпатець», кошти
на який було позичено в сумі 5300грн.,що
на той час - це єдина одиниця техніки,
яка справна( а.с. 6). Про використання
даних коштів складено підтверджуючі
документи, тому потрібно вирішити
питання повернення позички.

На зборах вирішили: провести ревізію
залишків техніки та здати на
металобрухт, з метою погашення боргів.

На зборах розглядалася заява ОСОБА_1
про звільнення, тому не зрозуміло, яким
протоколом №1 від 13.01. 2011 року позивач
був звільнений, оскільки в Протоколі
від 18.04. 2011 року не вказано, що позивач
звільняється з 13.01. 2011 р.

Про те, що позивач, як бувший директор
ТОВ»Україна» мав передати новому
директору документи та матеріальні
цінності, даних немає.

Про те, що документи чи матеріальні
цінності передавалися, позивач в суді
не підтвердив.

Позивач, який керував ТОВ»Україна», не
надав суду жодного документа, який би
підтверджував, що йому нараховувалася
заробітна плата та яку зарплату мав би
йому платити власник ТОВ.

Позивачу не відомо, що заробітна плата
визначається або контрактом сторін,
або вказується у штатному розкладі.

Наприклад, в протоколі №1 від 18.04. 2011
року вказано, що ОСОБА_6 призначена на
посаду бухгалтера на 0.2 посадового
окладу. Хоча в протоколі не вказано,
якого саме окладу і чийого, але
питання заробітної плати все ж
обговорювалося( а.с. 7-з зв.сторони). З
якою заробітною платою працював
ОСОБА_1 в ТОВ»Україна» на посаді
директора, навіть усно, позивач
пояснити суду не зміг.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України
кожна сторона повинна в суді довести ті
обставини. На які вона посилається як
на підставу своїх доводів чи
заперечень.

І хоча даний позов -це позов про
стягнення заробітної плати,
спростовувати чи доводити який мав би
роботодавець, але поскільки позивач
ОСОБА_1 і був тим роботодавцем, на якого
покладалися обов»язки визначити
розмір заробітної плати, нарахувати
заробітну плату, а потім її виплатити,-
тому він зобов»язаний довести, що ТОВ
має перед ним борг по заробітній платі.

Відповідач надав Видатковий касовий
ордер від 18.03. 2010 року на суму 4709грн. про
виплату працівникам ТОВ заробітної
плати та Відомістю,з якої слідує, що
дана сума виплачена 24 працівникам ТОВ.
У даній відомості ОСОБА_1- під №7. Йому
виплачено 500грн.,з нарахованих 890.00грн.

Відповідач також надав Відомість про
видачу зерна в рахунок оплати,в якій
позивача немає, але відповідач
підкреслив, що в ТОВ»Україна»
розраховувалися з працівниками і
натуроплатою.

В підтвердження даного факту позивач
також надав суду накладі за 2009 рік,з
яких слідує, що він неодноразово в
рахунок оплати праці забирав цеглу,
плити, шифер.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивач не довів в суді своїх позовних
вимог, а тому в позові, в частині
стягнення заробітної плати,- слід
відмовити.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 5300грн., які він надав ТОВ
як позику, назвавши цю суму в позовній
заяві матеріальною компенсацією.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона(позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж само суму
грошових коштів(суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менше як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у випадку,
коли позикодавцем є юридична особа-,
незалежно від суми.( ст. 1047 ЦК).

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позивач не надав суду письмового
підтвердження, що він передав
ТОВ»Україна» в позику гроші в сумі
5300грн., на яких умовах та термін їх
повернення.

Позивач надав суду Акт від 22.05. 2014 року,
з якого слідує, що
гр.гр..ОСОБА_7,ОСОБА_8,ОСОБА_9,ОСОБА_10
підтверджують, що ОСОБА_1 ремонтував
трактор ЮМЗ-6 »Карпатець». Проте, акт не
підтверджує, що ремонт проводився за
кошти позивача. Так як з 2002 р. по 2009 рік
позивач працював бригадиром
тракторної бригади, то не виключено, що
в 2010 році позивач особисто ремонтував
і техніку, орав поле , годував і доїв
корів.

В протоколі від 18.04. 2011 року позивач у
своєму виступі говорить, що на ремонт
трактора позичали гроші, що їх треба
віддавати, але хто позичав і скільки, і
кому їх треба віддати, - немає.

Рішення по даному питанню не прийнято.
Питання навіть не обговорювалося. Не
підтверджено і не спростовано, що
грошові кошти позичалися і що вони були
повернені позивачем. Як директором
ТОВ, чи їх необхідно повертати.

Не дивлячись на це, ще на протязі
трьох років позивач не вимагає від
відповідача повернення вказаних
коштів, не звертається за стягненням
до суду.

В протоколі від 18.04. 2011 року вказано, що
про ремонт(витрату позики) маються всі
документи, проте, позивач таких
документів суду не надав. Акту про
прийом в експлуатацію трактора після
ремонту, - немає. Відсутні і інші
підтверджуючі докази, лише загальні
фрази, що трактор ремонтувався, але чи
відремонтували, -невідомо. Хтось давав
гроші, а хтось їх використав, - але
письмово договір позики позивачем не
підтверджений.

Не підтверджують договору позики
копії чеків на придбання бензину та
запасних частин( а.с. 8-11), оскільки не
відомо куди використались деталі і
для яких потреб закуплявся бензин.

Позивач пояснив,що трактор було
відремонтовано до червня 2010 року, а
деякі деталі придбано в листопада 2010
року. В той же час позивач доводить, що
трактор був у справному стані, але не
працював, так як у ньому не було
потреби, зате у відповідача він тепер
працює.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, а тому в позові слід
відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст.
115,116,232,233 Кодексу законів про працю
України, ст.ст. 1054,1055 Цивільного кодексу
України, керуючись ст.ст. 10,60, 88,
208,209,212-215 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ТОВ»Україна»,-
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Іванківський районний суд на
протязі 10 днів з часу проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
вразі подачі апеляції, - після
прийняття рішення Апеляційним судом
Київської області.

Суддя: