Справа № 459/1631/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 червня 2014 року
Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого - судді
Грабовського В.В.

з участю: секретаря судових засідань
Черник Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Червонограді
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив
право на користування житловим
приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року позивач
звернулася до суду з позовом, у якому
просить визнати відповідача таким, що
втратив право на користування житловим
приміщенням квартири АДРЕСА_1. В
обґрунтування позову послалась на те,
що їй належила 1/2 частка квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, іншу 1/2
частину вказаної квартири 20.12.2013 року
їй подарував відповідач, який є її
колишнім чоловіком, оскільки за
рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 27.11.2013 року
шлюб між ними розірвано. Позивач є
власником цієї квартири. Після
дарування частки квартири відповідач
добровільно не бажає зніматись з
реєстрації у ній. Наведене перешкоджає
позивачу повноцінно користуватися та
розпоряджатися квартирою, змушує нести
додаткові витрати, пов'язані з оплатою
квартирної плати та послуг.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, подала заяву про розгляд
справи за її відсутності, позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
проти заочного розгляду справи не
заперечує.

Відповідач, будучи належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
справи у судові засідання двічі підряд
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, заяви про розгляд справи за
його відсутності не подав.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

За таких обставин судом здійснено
заочний розгляд справи.

З'ясувавши обставини справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Установлено, що квартиру АДРЕСА_1
сторони у справі отримали в дарунок від
ОСОБА_4, що підтверджується копією
договору дарування квартири,
посвідченого 08.09.2000 року державним
нотаріусом Червоноградської державної
нотаріальної контори Заєць М.В. (а.с. 9).

Відповідно до копії рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 27.11.2013 року шлюб
між сторонами у справі розірвано (а.с.
10).

За нотаріально посвідченим
договором дарування 1/2 частки квартири
від 20.12.2013 року ОСОБА_3 передав
безоплатно, а ОСОБА_2 - прийняла у
власність як дарунок 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1. (а.с. 6-7). Будь-яких застережень
щодо права володіння чи користування
відповідача відчужуваним майном
зазначений договір не містить.

Право власності позивача на 1/2
частки спірної квартири, набутої за
договором дарування від 20.12.2013 року,
зареєстроване у встановленому законом
порядку, що підтверджується копією
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 20.12.2013 року (а.с. 8).

Як видно з довідки КП «Комінтех»
№ 3660 від 31.03.2014 року, відповідач
зареєстрований у спірній квартирі.

Вирішуючи спір, судом ураховано,
що оскільки на момент дарування 1/2
частки квартири шлюб між сторонами був
розірваний, відповідач не був членом
сім'ї позивача, а тому положення ст. 405
ЦК України на спірні відносини не
поширюються. Не підлягають
застосуванню у зв'язку з непоширенням
на спірні відносини й положення статей
71 та 72 ЖК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном (ст. 391 зазначеного
Кодексу).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Аналіз вищенаведених норм
цивільного законодавства України дає
підстави для висновку про те, що у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Порушення свого права власності
позивач обґрунтовує тим, що збереження
реєстрації відповідача у спірній
квартирі перешкоджає їй повноцінно нею
користуватися та розпоряджатися;
призводить до необхідності нести
додаткові витрати на оплату квартирної
плати та комунальних послуг.

Ураховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що відповідач, подарувавши
позивачеві свою частку (1/2) спірної
квартири, втратив право на
користування нею, тому позовна вимога
про визнання відповідача таким, що
втратив право користування цієї
квартирою, відповідає вимогам закону, у
зв'язку з чим задовольняється.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218, 224-226,
228 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив
право на користування квартирою
АДРЕСА_1.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 243 (двісті сорок три),60 грн.
сплаченого судового збору.

Рішення може бути переглянуте
Червоноградським міським судом
Львівської області за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Головуючий:
В. В.
Грабовський