АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Грицак Р.М. Провадження №
22-ц/789/559/14 Доповідач - Дикун
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Матусів Ю.Б.

з участю сторін - представників
апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2ОСОБА_3;
позивачки ОСОБА_4 та її представника
адвоката ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 25 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_6,
третьої особи ОСОБА_7 про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання права власності та зміни
черговості у спадкуванні,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивачка звернулась в
суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_6,
третьої особи ОСОБА_7 про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання права власності та зміни
черговості у спадкуванні. Позивачка
зазначила, що з 2002 року проживала
однією сім'єю з ОСОБА_8 без реєстрації
шлюбу. Під час спільного проживання
вони придбали автомобіль «TOYOTA CAMRY», 2007
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, котрий є їх спільним майном,
крім того ОСОБА_8 належала на праві
власності квартира АДРЕСА_1, де вони
спільно проживали. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8
помер. Наявні у останнього хвороби:
емфізема легень, гіпертонічна хвороба
другого ступеню, хронічний
кріптогенний гепатит приводили його
двічі-тричі на рік у безпорадний стан,
коли він перебував на постільному
режимі по два-три тижні на рік, коли ним
потрібно було опікуватись, надавати
матеріальну допомогу. Зважаючи на
наведені обставини, позивачка просила
встановити факт її проживання з ОСОБА_8
однією сім'єю, як дружини та чоловіка
без реєстрації шлюбу з березня 2002 року
по 05 листопада 2013 року, визнати за нею
право власності на 1/2 частину
автомобіля «TOYOTA CAMRY», 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, як спільно
нажите майно з ОСОБА_8 А також змінити
черговість одержання нею права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_8 шляхом визнання за нею права на
спадкування разом із спадкоємцями
першої черги - його дітьми
відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 25 березня 2014 року позов
задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 з
ОСОБА_8 однією сім'єю, як дружини та
чоловіка без реєстрації шлюбу з
березня 2002 року по 05 листопада 2013 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину автомобіля «TOYOTA CAMRY», 2007 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, як
спільно нажите майно з ОСОБА_8

Змінено черговість одержання
спадкоємцем ОСОБА_4 права на
спадкування за законом шляхом визнання
за ОСОБА_4 права на спадкування разом
із спадкоємцями першої черги за
законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_8

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_6 в користь
ОСОБА_4 675 грн. 30 коп. судових витрат.

ОСОБА_1 звернувся до суду із
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у позові
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

В обгрунтування вимог вказує, що при
встановленні факту проживання ОСОБА_4 з
ОСОБА_8 однією сім'єю, як дружина та
чоловік без реєстрації шлюбу з березня
2002 року по 05 листопада 2013 року та
визнанні за позивачкою право власності
частину автомобіля як спільно нажите
майно з ОСОБА_8 суд першої інстанції
керувався лише припущеннями, а не
чинним законодавством та матеріалами
справи, оскільки жодних доказів
позивачкою не представлено.

Крім того, висновок суду про те, що
померлий ОСОБА_8 через тяжку хворобу
періодично перебував у безпорадному
стані і потребував стороннього догляду
зі сторони позивачки суперечать
фактичним обставинам та вимогам
чинного законодавства, а тому немає
правових підстав щодо зміни черговості
одержання права на спадкування. Судом
взято до уваги тільки пояснення ОСОБА_4
та свідків з її сторони, однак, немає
висновку лікарів про перебування у
безпорадному стані ОСОБА_8 та не
спростовані пояснення свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, котрі підтвердили, що ОСОБА_8
ніколи не був прикутим до ліжка,
пересувався сам, працював - торгував на
ринку.

У судовому засіданні представники
апелянта підтримали вимоги
апеляційної скарги, зіславшись на
доводи, викладені у ній.

Позивачка та її представник, третя
особа апеляційну скаргу заперечили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, а рішення суду - до
часткового скасування, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4
та ОСОБА_8 проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу із спільним побутом,
взаємними правами та обов'язками із
березня 2002 року до часу смерті
останнього від інфаркту міокарда -
05.11.2013 року. Зазначене стверджується
поясненнями третьої особи на стороні
відповідача ОСОБА_7, свідків ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, котрі були
родичами та сусідами ОСОБА_8

Позивачка здійснила поховання
померлого ОСОБА_8, що вбачається із
свідоцтва про поховання від 06.11.2013 року.

Під час спільного проживання
позивачкою з ОСОБА_8 було придбано
автомобіль «TOYOTA CAMRY» 2007 р.в., номер шассі
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1., що
стверджується свідоцтвом про
реєстрацію спірного транспортного
засобу від 08.08.2012 року.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» при вирішенні спору
про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (четверта черга
спадкоємців за законом), судам
необхідно врахувати правила частини
другої статті 3 СК України про те, що
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Зазначений п'ятирічний строк повинен
виповнитися на момент відкриття
спадщини і його необхідно обчислювати
з урахуванням часу спільного
проживання зі спадкодавцем однією
сім'єю до набрання чинності цим
Кодексом.

Задовольняючи позов про встановлення
факту проживання із спадкодавцем
ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, суд першої інстанції виходив із
доведеності зазначених позовних вимог
ОСОБА_4 про встановлення факту її
проживання із ОСОБА_8 однією сім'єю з
березня 2002 року до 05 листопада 2013 року -
часу смерті спадкодавця, тобто
доведеності, що позивачка була членом
його сім'ї і в неї виникло право на
спадкування в четверту чергу
спадкування; а також доведеності того,
що спірний автомобіль «TOYOTA CAMRY» 2007 р.в.,
номер шассі НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1 було придбано за час
спільного проживання позивачки та
спадкодавця, а тому вона має право на 1/2
частину спірного автомобіля, як
спільно нажитого майна.

Колегія суддів погоджується із
наведеним висновком суду щодо
зазначених позовних вимог, як таким, що
відповідає обставинам справи та
вимогам закону; Доводи апеляційної
скарги щодо наведеної частини рішення
суду висновків суду не спростовують, а
тому колегія суддів не може прийняти їх
до уваги.

Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п.6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від
30.05.2008 року "Про судову практику у
справах про спадкування" безпорадним
слід розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Задовольняючи позовні вимоги про зміну
черговості одержання позивачкою права
на спадкування шляхом визнання за нею
права на спадкування разом із
спадкоємцями першої черги за законом
після померлого ОСОБА_8 - його сином
ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_6, суд виходив з
того, що через тяжку хворобу
спадкодавець періодично перебував у
безпорадному стані, потребував
стороннього догляду, а позивачка
протягом тривалого часу опікувалася та
надавала йому допомогу, а тому вона має
право на спадкування разом із
відповідачами.

Колегія суддів не може погодитись із
висновком суду в зазначеній частині,
оскільки він не відповідає обставинам
справи та вищевикладеним вимогам
закону.

Як роз'яснено у п.5.2 листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування" судовий порядок зміни
черговості спадкування застосовується
на підставі задоволення позову
спадкоємця наступних черг до
спадкоємців тієї черги, які
безпосередньо закликаються до
спадкування. Право на пред'явлення
позову про зміну черговості
спадкування мають лише спадкоємці за
законом.

Підставами для задоволення
такого позову є сукупність наступних
юридичних фактів, встановлених у
судовому порядку: 1) здійснення опіки
над спадкодавцем, тобто надання йому
нематеріальних послуг (спілкування,
поради та консультації, поздоровлення
зі святами); 2) матеріальне забезпечення
спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої
допомоги спадкодавцеві, тобто такої
допомоги, яка має матеріалізоване
вираження, - прибирання приміщення,
приготування їжі, ремонт квартири; 4)
тривалий час здійснення дій,
визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний
стан спадкодавця, тобто такий стан, під
час якого особа неспроможна самостійно
забезпечувати свої потреби, викликаний
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом. Для задоволення позову
необхідна наявність всіх п'яти
вищезазначених обставин.

З матеріалів справи вбачається, що
спадкодавець ОСОБА_8 протягом життя
хворів на емфізему легень, ішемічну
хворобу серця, гіпертонічну хворобу,
кріптогенний гепатит. Йому була
встановлена спочатку друга, а пізніше
третя групи інвалідності. Періодично
він проходив курси стаціонарного
лікування з метою підтвердження груп
інвалідності та у зв'язку із
загостреннями хронічних захворювань,
що підтверджується виписками з
медичної карти стаціонарного хворого
від 29.06.2007 р., 10.07.2009 року, витягами з
історії хвороби №№ 1311, 4274, 4515, 4912, 5210,
виданих Тернопільською міською
комунальною лікарнею швидкої допомоги,
висновками лікарів Тернопільської
комунальної лікарні від 19.11.2003р.,
21.11.2003р., 21.11.2012 р.

Разом з тим, в рекомендаціях лікарів
при виписці хворого ОСОБА_8 зазначалось
про дотримання режиму праці та
відпочинку, однак будь-яких заборон
щодо праці та необхідності стороннього
догляду лікарями зазначено не було.
Жодних медичних показань щодо
необхідності стороннього догляду за
спадкодавцем внаслідок безпорадного
стану, не було представлено ні суду
першої інстанції, ні апеляційному суду.
Не вбачалось таких показань із
пояснень, даних апеляційному суду
лікарем ОСОБА_18, котра надавала поради
щодо лікування хворого через позивачку
по телефону, разом із тим, підтвердила,
що спадкодавець мав хронічні
захворювання і періодично проходив
курс лікування щодо підтвердження
групи інвалідності. А сімейний лікар
Кузьменко І.В., котра обслуговувала
дільницю за місцем проживання ОСОБА_8,
із посиланням на медичну документацію,
підтвердила, що останній звертався за
медичною допомогою, зокрема, особисто
приходив на прийом у поліклініку, однак
по медичних показаннях сам міг
забезпечувати свої потреби, в
безпорадному стані не перебував і
постійного стороннього догляду не
потребував.

З витягу з єдиного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
16.01.2014р. вбачається, що ОСОБА_8 був
зареєстрований як фізична особа-
підприємець, здійснював
підприємницьку діяльність у вигляді
роздрібної торгівлі з лотків і на
ринках текстильними виробами, одягом і
взуттям. Із пояснень свідків ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_8
до останніх днів життя торгував на
ринку, доставляв товар до торгового
місця, керуючи власним автомобілем
особисто, що не заперечується
позивачкою, займався організацією
торгівлі.

Не потребував ОСОБА_8 також і
матеріального утримання, оскільки він
отримував пенсію як інвалід 3-ї групи,
що стверджується довідкою Управління
пенсійного фонду України в м. Тернополі
від 04.02.2014р.; отримував доходи від
зайняття підприємницькою діяльністю.
Про достатній майновий стан ОСОБА_8
свідчить також факт придбання ним в 2012
році автомобіля «TOYOTA CAMRY» 2007 р.в. за 100000
грн, котрим він керував особисто, про що
позивачка зазначила в позові та
підтвердила в суді. А як вбачається із
довідки середній заробіток позивачки
становив

При невстановленні судом сукупності
таких необхідних юридичних фактів, як
матеріальне забезпечення спадкодавця
позивачкою та безпорадного стану
спадкодавця, тобто такого стану, під
час якого він був би неспроможний
самостійно постійно забезпечувати
свої потреби, суд безпідставно
застосував ст.1259 ЦК України та змінив
черговість одержання позивачкою права
на спадкування шляхом визнання за нею
права на спадкування разом із
спадкоємцями першої черги. При цьому
суд помилково визнав безпорадним
станом спадкодавця на підставі показів
свідків - близьких родичів, стан у якому
перебував останній під час періодичних
загострень хронічних захворювань,
котрі, як підтвердила позивачка, не
потребували звернень до медичних
установ.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи / п.3,4, ч.1 ст. 309 ЦПК
України/.

Враховуючи наведене, рішення суду
підлягає скасуванню частині вирішення
позовних вимог ОСОБА_4 про зміну
черговості одержання права на
спадкування з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволені
позову в зазначеній частині, оскільки
сукупності обставин, передбачених ч.2
ст. 1259 ЦК України, котрі є підставою для
зміни черговості спадкування, судом не
встановлено, а тому підстав для надання
позивачці права на спадкування разом з
спадкоємцями першої черги колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319, 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 25 березня 2014
року скасувати в частині вирішення
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7 про зміну
черговості одержання права на
спадкування та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

В решті - рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 25 березня 2014 року залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області С.І. Дикун