Єдиний унікальний номер 242/643/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4173/2014
Єдиний унікальний номер 242/643/14-ц
Номер апеляційного провадження
22ц/775/4173/2014 Головуючий 1
інстанції Пирогова Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді
Новосядлої В.М.

суддів
Кішкіної І.В., Ларіної Т.О.,

при секретарі
Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
державного підприємства
«Селидіввугілля» на рішення
Селидівського міського суду Донецької
області від 31 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
державного підприємства
«Селидіввугілля», третя особа
відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Селидове
Донецької області, про відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Рішенням Селидівського міського суду
Донецької області від 31 березня 2014 року
позов ОСОБА_1 до державного
підприємства «Селидіввугілля», третя
особа відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Селидове Донецької області, про
відшкодування моральної шкоди,
задоволено частково.

Стягнуто з державного підприємства
«Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди 5000 грн.,
в решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» судовий
збір в сумі 243,60 грн.

З вказаним рішення не погодився
позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в
апеляційному порядку, в апеляційній
скарзі просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги позивач зазначає, що суд першої
інстанції зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи, а саме
при встановленні розміру грошового
відшкодування суд не врахував те, що
він тривалий час змушений був
проходити курс лікування, порушені
його нормальні життєві зв'язки, йому
встановлено безстроково втрату
працездатності, у нього порушено
рухливі зв'язки, він відчуває постійний
біль у руці, йому потрібно лікування та
він постійно приймає знеболюючі
препарати.

Також з рішенням не погодився
відповідач державне підприємство
«Селидіввугілля» та оскаржив його в
апеляційному порядку, в апеляційній
скарзі просить рішення скасувати,
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
а саме суд безпідставно не застосував
трьохмісячний строк, передбачений ст.
233 КЗпП України, крім того, суд не
врахував позицію Конституційного Суду
України за рішенням від 27 січня 2004 року
та не застосовував по даній справі ст.
237-1 КЗпП України та ст. 1167 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання
апеляційної інстанції не з`явився, про
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить телефонограма, зареєстрована
в журналі телефонограм за № 6223 від 29
квітня 2014 року.

Представник відповідача державного
підприємства «Селидіввугілля» в
судове засідання апеляційного суду не
з`явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про що свідчить розписка.

Представник третьої особи відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Селидове
Донецької області в судове засідання
апеляційного суду не з`явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчить
телефонограма, зареєстрована в журналі
телефонограм за № 6224 від 29 квітня 2014
року.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційних скарг, апеляційний суд
вважає, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно перевірив
доводи сторін, правильно застосував
норми матеріального та процесуального
права і дійшов обґрунтованого висновку
про те, що позивачеві завдано моральну
шкоду, яку має відшкодувати відповідач.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_1 з 03 березня 2005 року працює
помічником начальника ділянки по
добичі вугілля в ВП Шахта «Україна» ДП
«Селидіввугілля».

16 грудня 2011 року в ВП Шахта «Україна» ДП
«Селидіввугілля» з позивачем трапився
нещасний випадок, він виїхав з шахти о
20.05.год., виходив з будівлі
адміністративно-побутового комбінату
через парадний вхід, на сходинках
парадного входу спіткнувся, впав, при
цьому отримав травму лівої руки, про що
26 грудня 2011 року було складено акт про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом № 16 за формою Н-1 та акту
розслідування нещасного випадку за
формою Н-5, причиною нещасного випадку
на виробництві є невиконання ОСОБА_1
посадових обов'язків: недотримання
заходів особистої небезпеки, порушення
ст. 14 Закону України «Про охорону
праці», п. 5.1 «Посадової інструкції
начальника дільниці №3».

11 квітня 2012 року висновком МСЕК
позивачеві була вперше встановлена
ступінь втрати професійної
працездатності 25% з 11 квітня 2012 року по
01 травня 2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 2371 КЗпП України передбачається
відшкодування власником або
уповноваженими ним органом
працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
охорону праці» відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я здійснюється
фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

При цьому з Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
виключена частина 3 статті 34 відповідно
до положень Закону України від 23 лютого
2007 року № 717-У «Про внесення змін до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Оскільки фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України на
час виникнення спірних правовідносин,
в зв'язку із зміною спеціального
закону, не відповідав за завдану
моральну шкоду, то у разі отримання
працівником трудового каліцтва в цей
період таку шкоду позивачу, законні
права якого порушено, повинен
відшкодовувати роботодавець, згідно з
правилами ст.2371 КЗпП України.

Відповідачем не надано доказів щодо
відсутності його вини в заподіянні
позивачеві моральної шкоди.

Визначений судом розмір моральної
шкоди 5000 грн. відповідає тяжкості
ушкодження здоров'я позивача,
характеру та тривалості моральних
страждань позивача у зв'язку з травмою,
отриманою в результаті нещасного
випадку на виробництві, істотності
вимушених змін у життєвих стосунках
потерпілого, вини самого позивача у
нещасному випадку. Суд врахував, що
ушкодження здоров'я завдає фізичні та
моральні страждання потерпілому,
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації життя, і, виходячи з
засад розумності, виваженості та
справедливості, визначив такий розмір
відшкодування моральної шкоди.

Як зазначив Конституційний Суд України
в п. 4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року
по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.

Доводи апелянта про недоведеність
факту моральної шкоди на підставі
наданих позивачем документів не
заслуговують на увагу суду, оскільки
сам факт стійкої втрати
працездатності, з точки зору
погіршення здоров'я, втрати важливих
особистих здібностей, зміни життєвого
укладу, необхідності лікування веде до
висновків про наявність моральної
шкоди. Зазначене також випливає з
положень ст.3 Конституції України,
відповідно до якої людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року № 4, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань та з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача й інших обставин.

Є безпідставними посилання
відповідача на пропуск строку
звернення до суду з позовом про
відшкодування моральної шкоди, так як
згідно із п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, доказам,
що надані сторонами, дана належна
оцінка. Спір вирішено на підставі
наданих сторонами доказів у
відповідності із нормами
матеріального та процесуального
законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та державного
підприємства «Селидіввугілля»
відхилити.

Рішення Селидівського міського суду
Донецької області від 31 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді