АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1120/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

за участю позивача та представників
сторін,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 28 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 в своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1, з
участю третьої особи служби у справах
дітей Хмельницької міської ради, про
усунення перешкод в користуванні
власністю, виселення та вселення.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2, звертаючись
до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1,
посилалась на те, що на підставі
договору дарування від 04 серпня 2006
року, укладеного між матір'ю позивача
ОСОБА_4 та нею вона стала власником
житлового будинку по АДРЕСА_1. 24.05.2013
року рішенням Хмельницького
міськрайонного суду ОСОБА_1 було
відмовлено у визнанні цього договору
дарування недійсним та визнано за нею
право власності на цей житловий
будинок. Повернувшись нещодавно після
відбування покарання, вона намагалася
вселитися у власний будинок, проте
відповідач перешкоджає їй у цьому, не
допускаючи до будинку.

В ході розгляду справи позивач
уточнила заявлені вимоги і просила
усунути перешкоди у користуванні жилим
будинком шляхом виселення відповідача
та вселення її та її неповнолітнього
сина ОСОБА_3 в будинок.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 28
березня 2014 року позов задоволено.
ОСОБА_2 усунено перешкоди у
користуванні житловим будинком по
АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 із
вказаного будинку. Вселено ОСОБА_2 та її
неповнолітнього сина ОСОБА_3 в будинок
по АДРЕСА_1. Вирішено питання судових
витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі
просить його скасувати як незаконне та
необгрунтоване та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в позові. На
думку апелянта невірним є висновок
суду, що з визнанням недійсним
свідоцтва про право на спадщину він
втратив право на проживання в будинку,
а відтак в даний час займає його
самоправно. ОСОБА_2 не зареєструвала
своє право власності на будинок та в
неї відсутні правові підстави вважати,
що порушені її житлові права. Апелянт
вважає, що має право проживати в
спірному будинку, оскільки оформивши
свої спадкові права, зареєстрував
право власності на будинок, вклав
великі кошти у його ремонт, оскільки
будинок був непридатний для
проживання. Суд не врахував, що ОСОБА_2
відмовляється відшкодувати витрачені
ним кошти на ремонт, крім того, спірний
будинок розташований на належній йому
земельній ділянці. Апелянт вважає, що
суд без належної мотивації відхилив та
не взяв до уваги письмові докази
відповідача та пояснення по справі.

Колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції встановив і
правильно виходив з того, що 04.08.2006 року
між матір'ю позивача ОСОБА_4 та
позивачем укладено нотаріально
посвідчений договір дарування, за
яким останній передано в дар житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. З
08 квітня 2009 року ОСОБА_2 була ув'язнена
та перебувала в Хмельницькому слідчому
ізоляторі. 14.07.2009 року відповідач
ОСОБА_1 як син спадкодавиці ОСОБА_4
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом на житловий
будинок АДРЕСА_1, з того часу він
проживає в цьому будинку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 24.05.2013 року, що набрало
законної сили 19.09.2013 року, визнано
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом від 14.07.2009 року
серії ВМІ № 688921 на ім'я ОСОБА_1 та
скасовано його державну реєстрацію, а
також визнано право власності на цей
житловий будинок за ОСОБА_2 20.03.2014 року
здійснено реєстрацію права власності
ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1, а
25.03.2014 року вона та її син ОСОБА_3
зареєстровані в цьому будинку. Проте
позивач та її син позбавлені
можливості володіти та користуватися
будинком, оскільки відповідач,
продовжуючи проживати в спірному
будинку, чинить їм перешкоди.

Наведені обставини підтверджуються
матеріалами справи і фактично не
оспорюються сторонами.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про невідповідність висновку
суду щодо втрати ним права на
проживання в будинку внаслідок
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину.

Так, власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317
ЦК).

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст.ст. 379-380 ЦК).

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК).

Принцип непорушності права приватної
власності закріплено і ст. 41
Конституції України та ст.1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст.16, 386, 391, 392 ЦК України.

Права власника житлового будинку,
квартири, визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК,
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням в цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що права позивача як власника будинку
та її сина порушуються, оскільки вони
не можуть володіти та користуватися
своєю власністю, а тому підлягають
захисту шляхом їхнього вселення, а
також виселення відповідача, у якого у
зв'язку з визнанням недійсним
свідоцтва про право на спадщину
відпали законні підстави для володіння
та користування будинком.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2
відмовляється відшкодувати витрачені
ним кошти на ремонт будинку та факт
розташування житлового будинку на
належній йому земельній ділянці не
впливає на правильність таких
висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги також
не ґрунтуються на доказах та не
спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і
всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 28
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
________Головуюча у першій інстанції:
Порозова І.Ю. Провадження
№ 22-ц/792/1120/14

Доповідач: Грох Л.М.

Категорія: 42