Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2447/14
Головуючий у 1 інстанції: Колесник С.Г.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 02 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
стягнення суми та процентів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення суми та процентів.

У позові зазначалось, що 14 вересня 2009
року між відповідачем та позивачами
було досягнуто домовленості про
купівлю-продаж житлового будинку
АДРЕСА_1, який належить відповідачці на
праві приватної власності.

14.09.2009 року через розписку позивачами
було виплачено відповідачу завдаток у
розмірі 10 000 доларів США та з 14.09.09 року
по 08.11.09 року позивачами було витрачено
на ремонт 104 000 грн. Вказана сума визнана
відповідачкою та взято нею
зобов'язання про повернення вкладеної
в ремонт суми з 30% надбавкою у разі не
укладення основного договору
купівлі-продажу.

Пізніше, позивачами на користь
відповідачки виплачено 40 000 доларів США
в рахунок купівлі будинку із
застереженням, що у разі відмови
покупця від укладання основного
договору купівлі-продажу
відповідачкою повертається сума
затрачена на ремонт будинку з 30%
надбавкою та сплачені 40 000 доларів США з
2% за користування грошима за кожен
місяць їх утримання.

Позивачі відмовились від придбання
будинку у зв'язку з наявністю
недоліків, які були виявлені під час
ремонту, але позивачами було проведено
газ, воду, каналізацію, електрику та
інше, що зумовило витрачання коштів.

Відповідачка протягом трьох років
безпідставно користувалась грошовими
коштами в розмірі 50000 доларів США.

Посилаючись на те, що відповідачка
протягом трьох років безпідставно
користувалась грошовими коштами в
розмірі 50000 доларів США та на вимоги
с.ст. 1212, 1213, 1214 ЦК України позивачі
просили суд стягнути з відповідачки
грошові кошти за використані
будівельні матеріали, проведені
ремонтні роботи та проценти за
користування грошовими коштами в
загальній сумі 601668 грн. та судові
витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 02 квітня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4,
ОСОБА_5 274 168 грн. по 137 084 грн. кожному та
судові витрати в розмірі 2741 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду в
частині задоволених позовних вимог.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення представника апелянта та
заперечення позивачів, обговоривши
доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд першої інстанції
виходив із того, що відповідно до
письмової розписки від 07.12.2009 року
відповідачка зобов'язалася сплатити 2%
щомісяця за користування грошовими
коштами в сумі 40 000 доларів США та
відповідачка в період часу з 07.12.2009 року
по 08.07.2013 року безпідставно
користувалася чужими грошима, тому
вимоги позивачів в частині стягнення з
відповідачки 274 168 грн., тобто 2% щомісяця
від суми 40 000 доларів США є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Проте, з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки судом
неправильно застосовані норми
матеріального права.

Судом встановлено, що сторони мали
намір укласти договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, який
належить відповідачці на праві
приватної власності. 14.09.2009 року через
розписку позивачами було виплачено
відповідачці у розмірі 10 000 доларів США
як завдаток. Також, з 14.09.09 року по 08.11.09
року позивачами було витрачено на
ремонт будинку 104 000 грн. Пізніше,
позивачами на користь відповідачки
було виплачено 40 000 доларів США в
рахунок купівлі будинку із
застереженням, що у разі відмови
покупця від укладання основного
договору купівлі-продажу
відповідачкою повертається сума
затрачена на ремонт будинку з 30%
надбавкою та сплачені 40 000 доларів США з
2% за користування грошима за кожен
місяць їх утримання.

Позивачі відмовились від придбання
будинку, у зв'язку з наявністю
недоліків, які були виявлені під час
ремонту.

Із матеріалів справи вбачається, що
раніше позивачі зверталися до
відповідачки з позовом про повернення
боргу, посилаючись на ст.ст. 526, 1046, 635, 657,
220 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2011
року, яке залишене без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 14.03.2012 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5,
ОСОБА_4 536 200 грн., по 268 100 грн. кожному

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 липня 2012 року
касаційна скарга ОСОБА_3 задоволена
частково. Ухвала апеляційного суду
Запорізької області від 14.03.2012 року
скасована, справу направлено на новий
апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 13 листопада 2012 року рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 листопада 2011 року
скасовано та ухвалено нове рішення.
Позов ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5,
ОСОБА_4 398 500 грн. на користь кожного по
199 250 грн. В іншій частині позову
відмовлено.

Із тексту цього рішення вбачається, що
з відповідачки на користь позивачів
стягнуто грошові кошти в сумі 10 000
доларів США та 40 000 доларів США, що
еквівалентно 398 500 грн., які відповідно
до ст.570 ЦК України визнано авансом,
оскільки договір купівлі-продажу
житлового будинку між сторонами не був
укладений.

Також у рішенні зазначено, що решта
умов попередніх домовленостей сторін
щодо сплати відсотків за користування
грошима, інших забезпечувальних
заходів, які тотожні завдатку і
пов'язані з виною тієї чи іншої сторони
у неукладенні договору
купівлі-продажу, судом першої
інстанції правильно визначені як
нікчемні.

В матеріалах справи відсутні
будь-які відомості про оскарження чи
скасування цього рішення апеляційного
суду.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні
апеляційного суду позивачі пояснили,
що вони отримали від відповідачки
зазначені грошові кошти, що також
підтверджується заявами ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 від 09 липня 2013 року (а.с.75-78).

Статтею 1212 ЦК України
передбачено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про: 1)
повернення виконаного за недійсним
правочином; 2) витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Умовами виникнення даних зобов'язань є:
а) набуття (збереження майна, яке мало
бути витрачене) однією особою; б)
відповідна втрата майна (або
неотримання майна) іншою особою; в)
відсутність достатньої правової
підстави для цього (угоди сторін,
вказівки закону тощо). При цьому до
відсутності правової підстави ч. 1 ст.
1212 ЦК прирівнює ситуацію, коли
підстава, на якій воно було набуте,
згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
у натурі. У разі неможливості повернути
в натурі потерпілому безпідставно
набуте майно відшкодовується його
вартість, яка визначається в момент
розгляду справи.

За ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу
України у разі безпідставного
одержання чи збереження грошей
нараховуються проценти за
користування ними (стаття 536 цього
Кодексу).

Згідно зі ст. 536 ЦК України передбачено,
що за користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Із системного аналізу цих
правових норм та матеріалів справи
вбачається, що правовідносини між
сторонами виникли з їх наміру укласти
договір купівлі-продажу житлового
будинку, який не було укладено, а
грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США
та 40 000 доларів США передавалися
відповідачці як аванс в рахунок
майбутніх платежів за вартість
будинку, а не як боргові зобов'язання за
договором позики. Зазначені кошти вже
стягнуті на користь позивачів та
повернуті відповідачкою.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до помилкового висновку про стягнення
з відповідачки на користь позивачів 2%
щомісяця за користування грошовими
коштами в сумі 40 000 доларів США , що
складає 274 168 грн., оскільки
правовідносини, що виникли між
сторонами ст. 536 ЦК України не
регулюються, тому на підставі п. 4 ч.1 ст.
309 ЦПК України рішення районного суду в
цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні цих позовних вимог.

Також, у зв'язку з відмовою позивачам у
позові, згідно зі ст. 88 ЦПК України їх
судові витрати відшкодуванню
відповідачкою не підлягають, тому
підлягає скасуванню рішення суду в
частині стягнення з відповідачки
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5
судових витрат в розмірі 2 741 грн.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_4, ОСОБА_5 не оскаржувалося і
судом не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш ИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2014 року
по цій справі в частині задоволення
позовних вимог скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 274 168 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: