Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/6627/2014
інстанції - Марфіна Н.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Болотова
Є.В.,Іванченка М.М.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Шуліки
Аліни Володимирівни на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 24 березня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, третя особа:
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 березня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, третя особа:
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати
рішення суду, ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов. Вважає, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим, не
відповідає обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що висновки суду про те, що
позивачем було порушено порядок
реалізації автомобіля, який належав
третій особі та був переданий в заставу
в якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, не
відповідають дійсності. Вказує також
те, що довіреність на розпорядження
заставленим майном була видана
фізичній особі, а не позивачу, як
юридичній особі, отже позивач не є
суб'єктом правовідносин, які виникли
між позичальником та особою, на ім'я
якої була видана довіреність, оскільки
згідно ст. 511ЦК України зобов'язання не
створює обов'язку для третьої особи.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 серпня 2007 року
між позивачем на третьою особою у
справі був укладений кредитний договір
№КЗV0АЕ00000007, за умовами якого банк
надав позичальнику кредитні кошти у
сумі 325 444,00 грн. для купівлі автомобіля
на строк до 20 серпня 2012 року зі сплатою
за користування кредитом відсотків у
розмірі 1,17% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, щомісячної
винагороди у розмірі 0,14% від суми
виданого кредиту та винагороди за
проведення додаткового моніторингу
(а.с. 51-54).

20 серпня 2007 року між третьою особою, як
заставодавцем, та позивачем, як
заставодержателем, був укладений
нотаріально посвідчений договір
застави, предметом якого є надання
заставодавцем в заставу майна яким є
автомобіль (марка АUDI А6, 2006 року
випуску, легковий седан, кузов НОМЕР_2,
об'єм двигуна 2,4, д.н.з. НОМЕР_1) в
забезпечення виконання зобов'язань
заставодавця перед заставодержателем
за кредитним договором (а.с. 58-61).

Відповідно до п.п. 24, 25 вказаного
договору звернення стягнення на
предмет застави у випадках,
передбачених п.п. 15.7.1., 15.7.2., 15.7.3., 15.8.
цього договору, здійснюється
відповідно до чинного законодавства
України та цього договору. Звернення
стягнення на предмет застави за
вибором заставодержателя здійснюється
з дотриманням встановленого чинним
законодавством порядку, зокрема, у
випадку нотаріального посвідчення
цього Договору - на підставі
виконавчого напису нотаріуса.

Також у забезпечення виконання
кредитного договору 21 серпня 2007 року
між позивачем та відповідачем був
укладений договір поруки, за умовами
якого поручитель відповідає перед
кредитором за виконання зобов'язань за
кредитним договором в тому ж розмірі,
що і боржник, включаючи сплату кредиту,
відсотків за користування кредитом,
комісії, винагород, штрафів, пені та
інших платежів, відшкодування збитків
(а.с. 75-76),

2 липня 2009 року третя особа -
заставодавець передала банку
заставний автомобіль за відповідним
актом передачі, а також видала
довіреність працівнику банку на
користування та розпорядження
заставним автомобілем (а.с. 40, 41).

В акті від 02 липня 2009 року, підписаному
третьою особою та представником банку
Трофімовим М.Ю., вказано, що автомобіль
передається і доручається
«Приватбанку» передати його на
реалізацію по ринковій ціні і
направити виручені кошти на погашення
заборгованості.

В серпні 2009 року заставний автомобіль
було продано на Товарній біржі
«Укральянс» покупцю за 10 грн. (а.с. 86),
при цьому на рахунок позичальника -
заставодавця в банку було внесено 235
000,00 грн. для погашення заборгованості
за кредитом ( а.с.42).

Також судом встановлено, що за місцем
роботи третьої особи було проведено
службову перевірку за фактом
невиконання ним кредитних зобов'язань.

Відповідно до листа заступника
начальника ДАІ м. Києва, ОСОБА_4 у
зв'язку із неплатоспроможністю та з
метою погашення заборгованості перед
ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному
договору автомобіль є автомобіль АUDI А6,
номер кузова НОМЕР_2 повернуто банку.
Факт виконання боргових зобов'язань
ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «Приватбанк»
підтверджено довідкою Печерської
філії ПАТ КБ «Приватбанк» від 03 серпня
2009 року №06-40/1976, де вказано, що ОСОБА_4
виконав свої зобов'язання по
автомобілю АUDI А6, номер кузова НОМЕР_2
(а.с. 34).

Про відсутність заборгованості
третьої особи перед позивачем станом
на серпень 2009 року також свідчить лист
Печерської філії ЗАТ КБ «ПриватБанк»
від 03 серпня 2009 року №06-40/1976, в якому
зазначено, що ОСОБА_4 виконав свої
зобов'язання по автомобілю АUDI А6, номер
кузова НОМЕР_2, у зв'язку з чим міститься
прохання банку зняти відмітку «кредит»
зі свідоцтва про реєстрацію даного
транспортного засобу (а.с. 93); у заяві
на зняття ТЗ з обліку для реалізації
від 04 серпня 2009 року міститься
відмітка «кредит погашено» та підпис
працівника позивача Трофімова М.Ю.,
якому був переданий за актом
заставлений автомобіль та видана
довіреність заставодавцем для
реалізації автомобіля з метою
погашення заборгованості за кредитом
(а.с. 94); копія кредитного договору,
укладеного між позивачем та третьою
особою 21 серпня 2007 року, на якій
міститься запис «заборгованості по
кредиту не має» з відтиском печатки
банку (а.с. 97).

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом до відповідача про
стягнення заборгованості. В
обґрунтування позовних вимог зазначав,
що 21 серпня 2007 року між позивачем та
третьою особою було укладено кредитний
договір, за умовами якого третій особі
був наданий кредит у розмірі 236 700,25 грн.
строком до 20 серпня 2012 року. Зі сплатою
14,04% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Внаслідок
неналежного виконання позичальником
умов договору, виникла заборгованість,
яка станом на 11 жовтня 2013 року
становила 710 640,73 грн., з яких: 150 256,48 грн. -
заборгованість за кредитом; 272 113,40 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 11 929,68 грн. -
заборгованість за комісією за
користування кредитом; 276 332,17 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язання
за договором. В забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між позивачем та відповідачем був
укладений договір поруки. Відповідно
до п. 5 договору поруки позивачем 20
листопада 2013 року було направлено на
адресу відповідача (поручителя)
письмову вимогу із зазначенням
невиконаних зобов'язань, яку згідно п. 6
договору поруки поручитель
зобов'язаний виконати протягом п'яти
календарних днів з моменту її
отримання, однак своїх зобов'язань за
договором поруки відповідач не виконав

Крім договору поруки в забезпечення
виконання умов договору кредиту між
позивачем та третьою особою був
укладений договір застави
автотранспортного засобу. У зв'язку з
неможливістю виконання третьою особою
своїх зобов'язань за кредитним
договором, третя особа 02 липня 2009 року
передала за актом заставний
автомобіль, який був реалізований
банком на підставі біржової угоди за 235
000,00 грн., однак вказаних коштів не
вистачило для покриття всієї
заборгованості, у зв'язку з чим позивач
просив стягнути з поручителя залишок
заборгованості у сумі 710 640,00 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
посилався на те. що підстави для
стягнення з нього заборгованості
відсутні, оскільки третя особа
виконала всі свої зобов'язання за
договором кредиту, що підтверджується
відповідним листом банку, який наявний
в матеріалах справи.

Третя особа позовні вимоги не визнав,
посилався на те, що у зв'язку з
неможливістю виконання умов
кредитного договору в липні 2009 року він
передав банку заставний автомобіль для
реалізації і був впевнений в тому, що
його вартості в повній мірі має
вистачити на покриття заборгованості,
в чому його запевнили і працівники
банку, оскільки автомобіль був новий,
мав лише 49 000 км. Пробігу. Банк не
повідомив його про здійснену оцінку
автомобіля та про суму, за яку він був
проданий, і про те, що суми від продажу
не вистачило для покриття
заборгованості, а звернувся до суду
майже через чотири роки після
реалізації транспортного засобу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем було порушено умови договору
застави щодо порядку реалізації
автомобіля, яка відбулася на підставі
біржової угоди, чим порушено вимоги
Закону України «Про заставу» та
Постанови КМУ «Про затвердження
положення про проведення аукціонів
(публічних торгів) з реалізації
заставленого майна» в процесі
реалізації заставленого майна, а також
позивачем не доведено існування після
реалізації заставленого майна
заборгованості за кредитним договором.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
довіреність, якою передані третьою
особою права користування та
розпорядження заставленим
автомобілем, була видана не позивачу -
юридичній особі, а фізичній особі,
висновків суду не спростовують,
зважаючи на те, що вказана довіреність
була видана працівникові позивача,
який прийняв заставлений автомобіль
від заставодавця за актом від 2 липня 2009
року, і під час розгляду справи
позивачем не заперечувалось тих
обставини, що заставлений автомобіль
був банком одержаний від заставодавця,
реалізований і кошти, отримані від
реалізації перераховані у погашення
кредиту.

Проте, посилання в апеляційній скарзі
на те, що коштів, які були зараховані
після реалізації автомобілю, не
вистачило для погашення
заборгованості в повному обсязі, не
відповідають доказам, що містяться у
матеріалах справи, з яких вбачається,
що заборгованість за кредитом була
погашена після реалізації автомобілю.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги з наведених в ній
мотивів та скасування рішення суду.

Керуючись ст.. ст.. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Шуліки
Аліни Володимирівни відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня

проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді