АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Цимбал І.К.
№ 22-ц/796/7668/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
яка діє на підставі довіреності від
імені та в інтересах ОСОБА_2, на заочне
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 16 січня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті
особи: Київська міська рада, Головне
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), про визнання права
власності та зобов'язання вчинити
певні дії,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 16 січня 2014
року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, треті особи: Київська міська
рада, Головне управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), про визнання
права власності та зобов'язання
вчинити певні дії.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га, цільове
призначення для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, яка
розташована на АДРЕСА_1, кадастровий
номер земельної ділянки :90:033:0071.

Зобов'язано ОСОБА_2 протягом п'яти днів
з дня набрання рішенням суду законної
сили знести самовільно встановлену
огорожу, яка знаходиться на території
та межі земельних ділянок за адресою:
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_4 протягом п'яти днів
з дня набрання рішенням суду законної
сили знести самовільно встановлену
огорожу, яка знаходиться на території
та межі земельних ділянок за адресою:
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 3555,70 грн. судового
збору.

24 лютого 2014 року представник ОСОБА_2
звернувся до суду із заявою про
перегляд заочного рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 16 січня 2014
року. Ухвалою Дарницького районного
суду м. Києва від 16 квітня 2014 року заяву
представника ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення суд було залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить вказане рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким закрити провадження в частині
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4
про знесення самовільно встановленої
огорожі, в задоволенні інших вимог -
відмовити у повному обсязі.
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. На думку апелянта, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про наявність підстав для задоволення
позову ОСОБА_3 про визнання за ним права
власності на земельну ділянку площею
0,1000 га, яка розташована на АДРЕСА_1,
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази невизнання його права ОСОБА_2
або ОСОБА_4 Крім того, вважає, що суд мав
закрити провадження в справі в частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про
знесення самовільно встановленої
огорожі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України, оскільки такі позовні вимоги
вже були предметом судового розгляду.

В апеляційній інстанції представник
ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та
просить її задовольнити.

ОСОБА_3 просить відхилити подану
апеляційну скаргу, а рішення суду
залишити без змін, посилаючись на його
законність та обґрунтованість.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4
та представники Київської міської
ради, Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) не з'явилися,
повідомлені про місце і час розгляду
справи, а тому судова колегія дійшла
висновку про можливість слухання
справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 11 квітня 2009 року
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки, яка
розташована по АДРЕСА_1, кадастровий
номер земельної ділянки :90:033:0071.

17 серпня 2009 року ОСОБА_3 був
зареєстрований суб'єктом права
власності в Книзі записів реєстрації
державних актів на право власності на
земельну ділянку за № 10-7-08928, про що
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) було вчинено
відповідну відмітку на державному акті
на право власності на земельну ділянку
(а. с. 2-3).

ОСОБА_3 порушив перед судом питання про
визнання за ним права власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га, яка
розташована на АДРЕСА_1, , а також
зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вчинити
дії по знесенню самовільно
встановленої огорожі, оскільки
відповідачі не визнають його права
власності на земельну ділянку,
самовільно встановили на ній металеву
огорожу та закрили її на замок.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, виходячи з положень ст. ст. 125, 126
ЗК України, ст. ст. 386, 391, 392 ЦК України,
суд першої інстанції дійшов висновку
про законність та обґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до положень ст. 125 ЗК
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до положень ст. 126 ЗК України
у редакції, чинній на час набуття
позивачем права власності на земельну
ділянку, право власності на земельну
ділянку, набуту у власність із земель
приватної власності без зміни її меж,
цільового призначення, посвідчується,
зокрема, цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою.

При набутті права власності на
земельну ділянку на підставі
документів, визначених частиною другою
цієї статті, державний акт на право
власності на земельну ділянку, що
відчужується, долучається до
документа, на підставі якого відбувся
перехід права власності на земельну
ділянку, в кожному такому випадку
відчуження земельної ділянки.

На державному акті про право власності
на земельну ділянку нотаріус, який
посвідчує (видає) документ, та орган,
який здійснює державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обмежень,
роблять відмітку про відчуження
земельної ділянки із зазначенням
документа, на підставі якого відбулося
відчуження.

Орган, який здійснює реєстрацію прав на
нерухоме майно та їх обмежень, робить
відмітку про реєстрацію прав на
земельну ділянку на підставі документа
про її відчуження, складеного та
посвідченого в порядку, встановленому
законом, протягом 14 календарних днів з
дня подання до цього органу
зазначеного документа. Забороняється
вимагати для здійснення відмітки та
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обмежень документи, не
передбачені цією статтею.

Статтею 392 ЦК України визначено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3,
оскільки останній обґрунтовував їх
невизнанням його права власності на
земельну ділянку відповідачами, а
також надав докази чинення перешкод у
вільному доступу до ділянки.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про визнання
права власності на земельну ділянку
колегія суддів вважає безпідставними.
Як вбачаться з матеріалів справи право
власності на спірну земельну ділянку
оспорювалося відповідачем ОСОБА_4, у
зв'язку з чим нею заявлявся позов до
ОСОБА_5 і ОСОБА_3 про визнання права
власності на земельну ділянку,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
визнання недійсним та скасування
державного акту на право власності не
земельну ділянку, визнання недійсним
та скасування державної реєстрації
переходу права власності на земельну
ділянку (а.с. 29-37).

Колегія суддів відхиляє посилання
апелянта на те, що суд мав закрити
провадження в справі в частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про
знесення самовільно встановленої
огорожі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України. Позовні вимоги ОСОБА_3, які
були предметом судового розгляду
згідно рішень Дарницького районного
суду м. Києва від 14 травня 2013 року в
справах за № 2-17712 та № 2-17612, були
заявлені ОСОБА_3 з інших підстав.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на
підставі довіреності від імені та в
інтересах ОСОБА_2,відхилити, а заочне
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 16 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді