АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/3588/13-ц
Провадження № 22-ц/792/599/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - Гринчука
Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю ОСОБА_1 та його представника -
адвоката ОСОБА_2,

представника позивача - Писаренка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
(далі - ПАТ «УкрСиббанк", Банк) до ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа - орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Шепетівської міської ради про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та звернення стягнення на
предмет іпотеки з апеляційними
скаргами ОСОБА_1 та публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на рішення Шепетівського
міськрайонного суду від 11 січня 2014
року, -

встановила:

В березні 2013 ПАТ «УкрСиббанк»
звернулося в суд з позовом і вказало на
те, що 10.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_4 було укладено договір про
надання споживчого кредиту №0,
відповідно до якого позичальник
отримав кредит у сумі 275 000 грн. на строк
до квітня місяця 2015 року. Відповідно до
умов договору позичальник
зобов'язувався повертати кредит та
сплачувати проценти у визначений
графіком строк. Однак умови договору
позичальником належним чином не
виконувались, у зв'язку з чим за період
з грудня 2010 року по 18.01.2013 року
утворилася заборгованість в сумі 327 429
грн. 93 коп., яка складається з суми
заборгованості за кредитом - 230 839,60
грн., суми заборгованості по процентам -
78 476,99 грн., пені за прострочення сплати
кредиту - 11 564,36 грн., пені за
прострочення сплати процентів - 6 548,98
грн.

10.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_1 було укладено договір поруки
№195929, відповідно до якого поручитель
зобов'язався перед кредитором
відповідати за виконання ОСОБА_4 усіх
зобов'язань за кредитним договором у
повному обсязі.

Крім того 10.04.2008 року між Банком та
ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки
№82533, відповідно до умов якого
іпотекодовець передав в іпотеку

________________________________________________________________________
_____________________

Головуючий у першій інстанції -
Березова І.О.
Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 19, 27 нерухоме майно:
житловий будинок з господарськими
спорудами загальною площею 216 кв.м. та
земельну ділянку площею 1220 кв.м., що
знаходяться по АДРЕСА_1 з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором позичальника
ОСОБА_4

ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути
солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 заборгованість по кредиту в
розмірі 309 316 грн. 59 коп., пеню в сумі 18113
грн. 34 коп.; звернути стягнення на
предмет іпотеки для погашення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 309 316,59 грн. встановивши
спосіб реалізації нерухомого майна, що
належить ОСОБА_5 на праві приватної
власності шляхом проведення прилюдних
торгів у межах процедури виконавчого
провадження та встановити початкову
ціну, визначену на підставі оцінки
майна суб'єктом оціночної діяльності.

Рішенням Шепетівського міськрайонного
суду від 11 січня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4
на користь ПАТ «УкрСиббанк»
заборгованість за кредитом на загальну
суму 327 429 грн. 93 коп. та по 1637 грн.
судових витрат з кожного. В решті
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову в повному об'ємі.

На обґрунтування своїх вимог апелянт
зазначив, що порука є припиненою,
оскільки Банк в односторонньому
порядку, без його згоди та відома, як
поручителя, здійснив підняття
відсоткової ставки за користування
кредитними коштами з 17% річних до 20,9%
річних, в зв'язку з чим збільшився обсяг
його відповідальності. Крім того в
довідці-розрахунку суми боргу, яка в
якості доказу долучена до позовної
заяви, заборгованість розрахована на
підставі декількох договорів,
укладених між Банком та ОСОБА_4 в період
з 2008 року по 2010 рік, хоча в позовній
заяві вказується на заборгованість,
яка виникла в зв'язку з невиконанням
одного договору - №0 від 10.04.2008
року.

В апеляційній скарзі Банк просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове
рішення про повне задоволення позовних
вимог.

Обґрунтовуючи доводи, зазначені в
апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»
зазначило, що судом не враховано тієї
обставини, що на момент укладення
договору іпотеки з ОСОБА_5 були
погоджені всі умови і надані необхідні
документи для нотаріального
посвідчення іпотечного договору.

В судовому засіданні апелянти
підтримали подані ними апеляційні
скарги, проти задоволення апеляційних
скарг опонентів заперечили.

При цьому представник Банку
пояснив, що фактично ОСОБА_4 отримала
кредит в сумі 268 046,99 грн., в позові
розмір кредиту визначений в сумі 275 000
грн. помилково.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ
«УкрСиббанк» підлягають до часткового
задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини справи,
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
та покладення на поручителя ОСОБА_1
солідарного обов'язку по сплаті
кредитної заборгованості.

Встановлено, що 10 квітня 2008 року між
АКІБ „УкрСиббанк", правонаступником
якого є ПАТ „УкрСиббанк" і ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір № 0
(далі - договір кредиту), за яким банк
надав відповідачу кредит у формі
кредитної лінії для споживчих цілей в
розмірі 268 046,99грн. на строк до 9 квітня
2015 року зі сплатою 17% річних протягом
перших 30 календарних днів, рахуючи з
дати видачі кредиту у відповідності з
вимогами ст. 1054 ЦК України.

В подальшому 22.07.2008 року, 28.09.2009
року та 20.05.2010 року між ПАТ „УкрСиббанк"
і ОСОБА_4 були укладені додаткові
договори до вищевказаного договору
кредиту.

З метою забезпечення виконання
договору кредиту 10 квітня 2008 року між
банком та ОСОБА_1 було укладено договір
поруки №195929.

Також 10.04.2008 року між банком та ОСОБА_5
був укладений договір іпотеки №82533,
відповідно до умов якого іпотекодовець
передав в іпотеку нерухоме майно, а
саме: житловий будинок з
господарськими спорудами загальною
площею 216 кв.м. та земельну ділянку
площею 1220 кв.м., що знаходяться по
АДРЕСА_1 з метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
позичальника ОСОБА_4

Частково задовольняючи позов суд
прийшов до правильного висновку про те,
що доводи позивача у відповідній
частині є обґрунтованими, відповідають
вимогам закону та фактичним обставинам
справи.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Доводи апелянта ОСОБА_1 про припинення
поруки в зв'язку з односторонньою
зміною зобов'язання та збільшенням в
зв'язку з цим обсягу відповідальності
поручителя є обґрунтованими.

Підпунктами 1.3.1., 1.3.2. договору про
надання споживчого кредиту №0 від
10 квітня 2008 року, укладеного між АКІБ
„УкрСиббанк", на даний час ПАТ
„УкрСиббанк" та ОСОБА_4, за
користування кредитом протягом перших
30 календарних днів, рахуючи з дати
видачі кредиту, процентна ставка
встановлюється у розмірі 17% річних.
Після закінчення цього строку та
кожного наступного місяця
кредитування процентна ставка
підлягає перегляду відповідно до умов
Договору. У випадку, якщо Банк не
повідомив Позичальника про
встановлення нового розміру
процентної ставки на наступний місяць
строку кредитування відповідно до умов
Договору, застосовується розмір
процентної ставки, діючий за цим
Договором у попередньому місяці.
Сторони домовились, що за умовами
Договору може бути встановлений новий
розмір процентної ставки. Пунктом 1.3.4.
передбачено, що строк сплати процентів
з 01 по 10 число (включно) кожного місяця,
наступного за тим, за який були
нараховані Банком такі проценти.

Додатковою угодою №2 від 22.08.2008 року до
вищевказаного кредитного договору,
укладеною між банком та позичальником
ОСОБА_4 за використання кредитних
коштів за траншами з 22.08.2008 року
встановлено процентну ставку в розмірі
20,9 %.

Відповідно до додаткової угоди № 4 від
28.08.2009 року до договору про надання
споживчого кредиту №0 від 10
квітня 2008 року банк та ОСОБА_4 погодили
строк сплати процентів з 01 по 25 число
(включно) кожного місяця, наступного за
тим, за який були нараховані банком
такі проценти.

Як вбачається з умов додаткової угоди
№4 від 20.05.2010 року до кредитного
договору, кредитор та позичальник
змінили графік погашення кредиту за
договором, який не збільшив строк
кредитування - до 09.04.2015 року.

Пунктами 1.3., 1.4. договору поруки
195929 від 10 квітня 2008 року передбачено, що
поручитель відповідає перед
Кредитором у тому ж обсязі, що і
Боржник, за всіма зобов'язаннями
останнього за основним договором,
включаючи повернення основної суми
боргу, сплату процентів, комісій,
відшкодування можливих збитків, сплату
пені та інших штрафних санкцій,
передбачених умовами основного
договору. Відповідальність Поручителя
і Боржника є солідарною.

Згідно з п. 2.1. вказаного договору
поруки кредитор не вправі без згоди
поручителя змінювати умови основного
договору з боржником, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителя. Під „згодою поручителя"
сторони розуміють візування
поручителем змін до основного договору
(шляхом проставлення підпису
уповноваженої особи та печатки
поручителя, якщо останній є юридичною
особою) та/або отримання його письмової
згоди з такими змінами та/або шляхом
обміну листами, факсимільними
повідомленнями та/або укладення
поручителем додаткової угоди до цього
договору щодо внесення відповідних
змін.

Оскільки додатковою угодою №2 від
22.08.2008 року до кредитного договору,
укладеною між банком та позичальником
ОСОБА_4 за використання кредитних
коштів за траншами з 22.08.2008 року
встановлено процентну ставку в розмірі
20,9% замість 17% річних, при цьому не
отримано на це згоди поручителя у
відповідності з вимогами п. 2.1. договору
поруки, що призвело до збільшення
обсягу відповідальності останнього за
зобов'язанням, тому на підставі ч. 1 ст.
559 ЦК України порука є припиненою і
підстав для задоволення позовних вимог
банку до поручителя ОСОБА_1 колегія
суддів не вбачає.

Розрахунок суми кредитної
заборгованості, наданий банком,
відповідає фактичним обставинам
справи, вимогам кредитного договору та
не суперечить закону, тому заперечення
в цій частині ОСОБА_1 не обґрунтовані,
на спростування наведених в розрахунку
даних інших доказів не надано.

Аналізуючи зміст договору про
надання споживчого кредиту №0 від
10 квітня 2008 року, графік погашення
отриманих у кредит коштів, розрахунок
суми боргу за договором кредиту,
колегія суддів приходить до висновку,
що борг нарахований саме за
вищевказаним кредитним договором за
період з 30.04.2010 року 18.01.2013 року.
Оскільки кредитні кошти були видані
позичальнику чотирма траншами з
подальшою реструктуризацією суми
боргу, тому видані позичальнику
грошові кошти були оформлені банком
відповідно до кількості траншів з
присвоєнням відповідних номерів, що
підтверджується розпорядженнями банку
на видачу ОСОБА_4 траншів: від 11.04.2008
року в розмірі 150 000 грн. під 17% річних;
від 11 червня 2008 року на видачу 55 000 грн.
під 25% річних; від 22.07.2008 року на видачу 10
000 грн. під 20,9% річних; від 22.10.2008 року
під 20,9% річних, заявою позичальника
ОСОБА_4 банку про реструктуризацію
заборгованості від 19.04.2010 року,
додатковою угодою до договору про
надання споживчого кредиту №№ 4, 5, 6 від
20.05.2010 року.

Вказані обставини підтверджені
письмовими розрахунками Банку з
відповідними роз'ясненнями, які були
надані апеляційному суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39
Закону України „Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними
зобов'язаннями шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки;
передбачено звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі рішення
суду.

При цьому рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд може
встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки: або шляхом проведення
прилюдних торгів, або шляхом
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України „Про
іпотеку".

Згідно роз'яснень, наданих у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 „Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина 1 статті 20
ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).

Договором іпотеки № 82533 від 10
квітня 2008 року передбачено, що ОСОБА_5,
від імені якого діє ОСОБА_1 по
довіреності, посвідченій приватним
нотаріусом Шепетівського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 17 жовтня
2006 року по реєстру за № 4681, який є
майновим поручителем позичальника -
ОСОБА_4, передав в іпотеку АКІБ
„УкрСиббанк" житловий будинок з
господарськими спорудами, загальною
площею 216 кв.м. та жилою площею 103 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
земельну ділянку загальною площею 1220
кв.м., яка знаходить за цією ж адресою.
Загальна вартість предмету іпотеки
згідно звіту суб'єкта оціночної
діяльності становить 525 168 грн., в т.ч.
вартість будинку становить 459 227 грн.,
вартість земельної ділянки - 65 941 грн.

За цим договором іпотеки
забезпечується усі грошові
зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним
договором про надання споживчого
кредиту №0 від 10 квітня 2008 року.

Висновки суду щодо цієї частини
позовних вимог є помилковими, оскільки
твердження суду про те, що іпотечний
договір був укладений без погодження
із ОСОБА_5 не ґрунтується на доказах і є
припущенням. Крім того, питання про
невідповідність договору іпотеки
вимогам закону сторони не ставили, на
час розгляду справи в суді він є чинним,
тому, враховуючи його умови, вимоги
банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки є законними.

З умов вищевказаного іпотечного
договору слідує, що ОСОБА_5 надав ОСОБА_1
право розпорядження спірним майном, що,
зокрема, також включає в себе і право на
передачу майна в іпотеку.

З письмової нотаріально
завіреної довіреності від 17.10.2006 року
вбачається, що ОСОБА_5 уповноважив
ОСОБА_1 представляти його інтереси та
вчиняти правочини щодо передачі в
іпотеку, продажу та дарування для
ОСОБА_4 належного йому на праві
власності жилого будинку з
господарськими спорудами та земельної
ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1

У вищевказаних договорі та
нотаріально посвідченій довіреності
не передбачено отримання додаткової
згоди або повідомлення власника майна -
ОСОБА_5 про передачу цього майна в
іпотеку та звернення стягнення в
рахунок кредитної заборгованості
позичальника перед кредитором.

Таким чином суд помилково
відмовив позивачу у задоволенні цієї
частини позовних вимог.

В той же час слід зауважити, що
враховуючи принцип пропорційності та
співрозмірності кредитної
заборгованості та вартості іпотечного
майна, визначеного в договорі іпотеки,
колегія суддів приходить до висновку
про необхідність звернення стягнення
лише на житловий будинок, оскільки
накладення стягнення також і на
земельну ділянку призведе до явної
диспропорції між сумою заборгованості
та вартістю майна.

Судові витрати підлягають розподілу
між сторонами у відповідності з
вимогами ст.88 ЦПК України, враховуючи
ту обставину, що в задоволенні позовних
вимог Банку до ОСОБА_1 було відмовлено,
а позов в частині звернення стягнення
на предмет іпотеки задоволений
частково.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319,
324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» задоволити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного
суду від 11 січня 2014 року в частині
стягнення кредитної заборгованості з
ОСОБА_1, відмови в задоволенні позову
про звернення стягнення на іпотечне
майно та стягнення судових витрат
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
в частині стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 10 квітня 2008 року в розмірі 309 316 грн.
59 коп. та пені в розмірі 18 113 грн. 34 коп.
відмовити.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 10.04.2008 року №0, укладеним між
публічним акціонерним товариством
«УкрСиббанк» та ОСОБА_4, яка станом на
18.01.2013 року становить 309 316 грн. 59 коп., з
яких 230 839 грн. 60 коп. - кредитна
заборгованість; 78 476 грн. 99 коп. -
заборгованість по процентам, звернути
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами загальною площею 216 кв.м.,
житловою площею 103 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5
на праві приватної власності на
підставі договору купівлі-продажу
жилого будинку та земельної ділянки,
посвідченого приватним нотаріусом
Шепетівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 15 квітня 2000 року по
реєстру за № 1219.

Предмет іпотеки підлягає
реалізації шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження, з дотриманням
вимог Закону України „Про іпотеку"

Визначити початкову ціну предмета
іпотеки для реалізації на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності
(незалежним експертом) на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій.

З вартості предмета іпотеки
публічному акціонерному товариству
„УкрСиббанк" має бути сплачена
заборгованість ОСОБА_4 за кредитним
договором № 0 від 10 квітня 2008 року
в сумі 309 316 грн. 59 коп., з яких 230 839 грн.
60 коп. - кредитна заборгованість; 78 476
грн. 99 коп. - заборгованість по
процентам.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
користь ПАТ „УкрСиббанк" судові
витрати у вигляді судового збору в
розмірі по 1637 грн. з кожного.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук