Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2651/14
Головуючий у 1 інстанції: Дубина Л.А.
Суддя-доповідач: Онищенко Е.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 16 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до Ленінського
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа:
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
про встановлення батьківства, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Ленінського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
встановлення батьківства, який в ході
судового розгляду неодноразово
уточнювала.

У позові зазначала, що вона народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, її батьками
є: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Батьки у шлюбі не
перебували, так як ОСОБА_8 перебував у
іншому шлюбі. ОСОБА_8 визнавав її
донькою, допомагав матеріально.

ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер і після його
смерті відкрилась спадщина.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просила суд визнати ОСОБА_8,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 її батьком;
зобов'язати відділ РАЦС Ленінського
РУЮ внести зміни в свідоцтво про її
народження в графу батько замість
ОСОБА_9 - ОСОБА_8; стягнути солідарно з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 16 квітня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлює, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
процесуального та матеріального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно зі ч.1 ст. 57 ЦК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від
15.05.2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства ..»
роз'яснено, що оскільки підстави для
визнання батьківства за рішенням суду,
зазначені у ст. 128 СК, істотно
відрізняються від підстав його
встановлення, передбачених у ст. 53
КпШС, суди, вирішуючи питання про те,
якою нормою слід керуватися при
розгляді справ цієї категорії, повинні
виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про
встановлення батьківства щодо дитини,
яка народилася до 1 січня 2004 р.,
необхідно застосовувати відповідні
норми КпШС, беручи до уваги всі докази,
що достовірно підтверджують визнання
відповідачем батьківства, в їх
сукупності, зокрема, спільне
проживання й ведення спільного
господарства відповідачем та матір'ю
дитини до її народження, спільне
виховання або утримання ними дитини.

Позивачка ОСОБА_3 народилася у
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так згідно статті 53 КпШС України, яка
діяла на час народження дитини, при
встановленні батьківства суд приймає
до уваги спільне проживання і ведення
спільного господарства матір'ю дитини
і відповідачем до народження дитини,
або спільне виховання або утримання
ними дитини, або докази, які з
достовірністю доводять визнання
відповідачем батьківства.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_8, у відношення до якого позивачка
просить встановити батьківство,
посилаючись на те, що померлий до її
народження вів з її матір'ю спільне
господарство спільно виховував та
утримував її, а також визнавав її своєю
донькою.

Також встановлено, що як до народження
позивачки так і після, померлий ОСОБА_8
перебував у зареєстрованому шлюбі зі
своєю дружиною ОСОБА_11 з якою і
проживав однією сім'єю з 10.08.1984 року (
а.с. 133).

Брак розірвано у 2003 році ( а.с. 134).

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що позивачка у відповідності до
ст.ст. 10, 60 ЦПК України як сторона, яка
приймала участь у справі не довела суду
ті обставини, на які вона посилалася як
на підставу своїх вимог, а саме не
довела, що померлий ОСОБА_8 до її
народження вів з її матір'ю спільне
господарство, спільно виховував та
утримував її, а також визнавав її своєю
донькою.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
справи, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

При розгляді справи судом встановлено,
що будь яких доказів що померлий ОСОБА_8
проживаючи сумісно зі своєю законною
дружиною ОСОБА_11 до народження
позивачки вів з її матір'ю спільне
господарство , потім спільно виховував
та утримував її, а також визнавав
позивачку своєю донькою не надано.

За таких обставин судова колегія
вважає, що суд першої інстанції
правильно відмовив у позову у зв'язку з
необґрунтованістю.

Посилання апеляційної скарги на
те, що суд першої інстанції з порушення
процесуального Закону не прийняв до
уваги висновки судово-медичної
експертизи, які підтверджують
батьківство, являються
необґрунтованими, оскільки як
зазначалось вище, відповідно до
роз'яснень Пленуму ВСУ підстави для
визнання батьківства за рішенням суду,
зазначені у ст. 128 СК, істотно
відрізняються від підстав його
встановлення, передбачених у ст. 53
КпШС.

Апелянт помилково вважає, що
експертизу можна прийняти до уваги як
то передбачено у статті 128 СК України до
положень статті 53 КпШС України, яка не
передбачає встановлення батьківства
будь якими відомостями.

Таким чином вказані та інші
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права
, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів
вважає, що рішення суду постановлено з
додержанням вимог закону і підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2014 року
по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: