РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/мотивувальна
частина/

30 травня 2014 року Артемівський
районний суд м. Луганська у складі:

головуючого судді: Зоріка М.В.,

при секретарі: Рябчинській
В.В.,

розглянувши у відритому судовому
засіданні у залі суду в місті Луганську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, в
обґрунтування якої позивач зазначив,
що відповідно до умов договору №
DNH4KP84960403 від 23.03.2006р., який було укладено
між банком та відповідачкою, остання
отримала кредит у розмірі 1987,70грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Позивач виконав взяті на себе
зобов'язання перерахувавши на користь
продавця мобільного телефону, який
придбала відповідачка 1529,00грн., а
відповідачка з свого боку взяті на себе
зобов'язання щодо повернення кредиту
та сплати процентів, послуг позивача, в
порушення вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України не виконала, внаслідок чого в
неї виникла заборгованість на загальну
суму 23588,29 грн., з яких: 5569,12грн. -
заборгованість за процентами за
користування кредитом; 16419,73грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань;
500,00грн. - штраф (фіксована частина);
1099,44грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані вище обставини
позивач просив суд стягнути з
відповідачки на його користь зазначену
суму заборгованості.

В судове засідання представник
позивача не з'явилася, надала суду
заяву, у якій заявлений позов
підтримала та просив суд задовольнити
його у повному обсязі з вищенаведених
підстав.

Представник відповідачки в судове
засідання не з'явилася, надала суду
заяву, у якій проти позову банку
заперечувала посилаючись на те, що
відповідачка оплачувала поточну
заборгованість про яку її повідомляли
в касі банку; відповідачка не
отримувала від банку повної інформації
про умови отримання кредиту; банк
звернувся з позовом поза межами
строків позовної давності.

Посилаючись на вищевказані обставини
представник відповідачки просила суд
відмовити в задоволенні позову банку в
повному обсязі за пропуском строку
позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, суд дійшов висновку про те,
що позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
умов договору № DNH4KP84960403 від 23.03.2006р.,
який було укладено між банком та
відповідачкою, остання отримала кредит
у розмірі 1987,70грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 25,08%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом (а. с. 4-8).

З вищевказаної суми кредиту, 1529,00грн.
банк перерахував продавцеві
мобільного телефону, який придбала
відповідачка, а решту кредиту залишив
собі у вигляді плати за консультативні
послуги.

Отриманий кредит та відсотки за його
користування відповідачка мала
повернути та сплатити банкові через 18
місяців, тобто до 23.09.2007р.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки,
початок перебігу якої, відповідно до
ст. 261 ЦК України, починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Враховуючи те, що позивач був обізнаний
про умови договору щодо строків
повернення кредиту та сплати відсотків
за його користування, строк позовної
давності почав спливати починаючи з
24.09.07р.

Пунктом 5.5 умов надання споживчого
кредиту, про ознайомлення з якими
відповідачка поставила свій підпис на
заяві від 23.03.06р. встановлено строк
позовної давності тривалістю 5 років.

Отже з позовними вимогами про
стягнення заборгованості за кредитним
договором позивач мав звернутись до
суду до 23.03.2011р., однак подав позов лише
28.01.2014р., тобто з пропуском строку
позовної давності.

Посилання представника позивача на
списання банком з карткового рахунку
відповідачки коштів на погашення
кредиту, що на його думку є обставинами,
які обумовлюють переривання перебігу
строку позовної давності, судом до
уваги не приймаються через невиконання
представником позивача вимог ст. 60 ЦПК
України щодо надання доказів тих
обставин, на які він посилається в
обґрунтування своїх вимог, а саме через
відсутність в матеріалах справи
доказів існування карткового рахунку
та доказів списання банком коштів з
цього рахунку. Крім того, вказані дії
банку, у разі їх вчинення в дійсності,
були виконані позивачем, у зв'язку з чим
не можуть свідчити про визнання
відповідачкою заборгованості за
кредитним договором.

Згідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на вищевказане та приймаючи
до уваги те, що позивач звернувся до
суду з пропуском передбаченого
договором строку позовної давності та
відповідачкою заявлено про
застосування строків позовної
давності до вимог банку, суд визнає
позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк
«Приватбанк» такими, що не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 11, 14, 58-60, 212, 214-215, 218, 267 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
відмовити у повному обсязі за
пропуском строку позовної давності.

Судові витрати віднести за рахунок
позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
через Артемівський районний суд м.
Луганська протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення викладено 04
червня 2014 року.

Суддя
М.В. Зорік