________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/4608/14-ц
Провадження № 2/520/4144/14
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

29.04.2014 року суддя Київського районного
суду м. Одеси Літвінова І.А.,
ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1
до ПП «ЯТЕС», ТОВ «ЯТЕСС» «про визнання
договору недійсним на момент укладення
та застосування реституції»,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси
надійшла позовна заява ОСОБА_1, якою
позивач просить: «Визнати недійсним
договір від 17.07.2012 р. № 010902, укладений
між ОСОБА_1 та ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ
«ЯТЕСС». Визнати недійсним договір від
17.07.2012 р. № 010902, укладений між ОСОБА_1 та
ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЯТЕСС». Зобов'язати
ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЯТЕСС»
повернути в користь Позивача кошти в
розмірі 2500,00 грн., як незаконно отримані
за наслідками укладення договору від
17.07.2012 р. № 010902. Зобов'язати ТОВ «ЯТЕСС»
повернути в користь Позивача кошти в
розмірі 20 016, 59 грн., як незаконно
отримані за наслідками укладення
Договору від 17.07.2012 р. № 010902. Судові
витрати покласти на відповідача.»

За загальними правилами, встановленими
ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до
юридичних осіб пред'являються в суд за
їх місцезнаходженням.

В позовній заяві місцезнаходження
відповідачів зазначено за адресою: м.
Харків, пр. Московський, 247, офіс 1313.

Проте, позивач у позовній заяві вказує
на наявність у нього підстав для
застосування альтернативної
підсудності, передбаченої ч. 5 ст. 110 ЦК
України - позови про захист прав
споживачів можуть пред'являтися також
за зареєстрованим місцем проживання чи
перебування споживача або за місцем
заподіяння шкоди чи виконання
договору.

З метою перевірки адреси реєстрації
позивача, судом витребувано необхідну
інформацію з відділу
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС
України в Одеській області.

29 квітня 2014 року, при ознайомлені із
довідкою ВАДР ГУ ДМС України в Одеській
області встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, значиться зареєстрованою
за адресою: АДРЕСА_1, що територіально
відноситься до Київського району
міста.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЦПК України,
суддя відкриває провадження у
цивільній справі не інакше як на
підставі заяви, поданої і
оформленої в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Статтями 119, 120 ЦПК України визначенні
вимоги до форми та змісту позовної
заяви та порядку подання копій
позовної заяви та доданих до неї
документів.

При ознайомлені з позовною заявою
ОСОБА_1 та додатками до заяви
встановлені підстави для залишення
позову без руху, у зв'язку з
недодержанням вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК
України при його оформлені.

Відповідно до п. 5 та п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України, позовна заява повинна містити
виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, та зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування.

При цьому увага позивача звертається
на роз'яснення, що містяться у п. 6
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду
цивільних справ за позовам про захист
прав споживачів», заява про захист прав
споживача має повністю відповідати
вимогам щодо форми й змісту позовної
заяви, зокрема, містити відомості: про
те, яке право споживача порушено; коли і
в чому це виявилося; про способи
захисту, які належить вжити суду; про
розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з
відповідними розрахунками і
обґрунтуванням; про докази, що
підтверджують позов. До заяви повинні
бути додані необхідні документи -
залежно від заявлених вимог (наприклад,
договір, квитанція-замовлення,
квитанція-зобов'язання, транспортна чи
інша накладна, чек, касовий ордер).

Зі змісту позовної заяви та доданих до
неї додатків не вбачається, які права
позивача, як споживача порушено
відповідачами, коли і в чому саме це
виявилося, розрахунок і обґрунтування
сум, щодо яких заявлено вимоги.

Позивач у своїй заяві зазначає: «з
метою отримання безвідсоткової позики
на суму 50 000, 00 грн., позивач загалом
перерахував Відповідачу-2 20 016, 59 грн.
Відповідачу-1 позивач сплатив перший
внесок 2 500 грн.».

При цьому позивач не вказує чи
отримував він позику у розмірі 50 000, 00
грн., з яких підстав, за що саме він
перерахував Відповідачу-2 кошти у сумі
20 016, 59 грн. та з чого вони складаються.

У зв'язку з відсутністю в позові
зазначення доказів щодо порушень прав
споживача, наразі відсутні підстави
для визначення підсудності заявленого
спору Київському районну суду м. Одеси.

Не зрозумілим є й посилання позивача на
те, що ПП «ЯТЕСС» надавав відповідні
фінансові послуги не будучі фінансовою
установою і не маючи на це відповідної
ліцензії, оскільки жодних доказів на
підтвердження своїх доводів позивач не
зазначає.

Позивач не зазначає і наявність
підстав для звільнення від
доказування.

Як роз'яснено в п. 7 Постанови № 2 від 12
червня 2009 року Пленуму Верховного суду
України, позовна заява за змістом
повинна відповідати вимогам статті 119
ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати
особливу увагу, зокрема, на те, що у
позовній заяві повинні не лише
міститися позовні вимоги, а й бути
викладені обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, і зазначені
докази, що підтверджують кожну
обставину.

До відома позивача - поняття доказів
наводиться у ст. 57 ЦПК України, згідно з
якою доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних доказів
є неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів. У заяві про забезпечення
доказів повинні бути зазначені: докази,
які необхідно забезпечити; обставини,
що можуть бути підтверджені цими
доказами; обставини, які свідчать про
те, що подання потрібних доказів може
стати неможливим або ускладненим, а
також справа, для якої потрібні ці
докази або з якою метою потрібно їх
забезпечити.

Також позивачу пропонується уточнити
зміст пунктів 4 та 5 позовних вимог
шляхом конкретизації особи, на користь
якої вимагається стягнення грошових
коштів з відповідача, зазначивши
прізвище, ім'я, по-батькові стягувача та
ідентифікаційний код, з метою усунення
ускладнень при складанні судових
документів та виконавчих листів, в разі
задоволення вимог позивача (п. 3 ч. 2 ст.
119 ЦПК України).

Також встановлені і інші підстави для
залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до
позовної заяви додається документ,
що підтверджує сплату судового збору.

Позивач вимоги ч. 5 ст. 119 ЦПК України не
виконав, посилаючись, що є звільненим
від сплати судового збору на підставі
ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист
прав споживачів».

На час звернення позивача до суду,
Закон України «Про судовий збір» діє у
редакції від 28.11.2013 року, згідно з п. 7 ч. 1
ст. 5 якого встановлені пільги щодо
сплати судового збору та зазначено, що
від сплати судового збору звільняються
споживачі - за позовами, що пов'язані з
порушенням їхніх прав.

З загального аналізу статті 8 Закону
України «Про судовий збір» та статті 82
ЦПК України, вбачається, що
відстрочення та розстрочення судових
витрат, зменшення їх розміру або
звільнення від їх оплати вирішується
ухвалою суду.

За правилами ч. 2 ст. 208 ЦПК України,
питання, пов'язані з рухом справи в суді
першої інстанції, клопотання та заяви
осіб, які беруть участь у справі,
питання про відкладення розгляду
справи, оголошення перерви, зупинення
або закриття провадження у справі,
залишення заяви без розгляду, а також в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом, вирішуються судом шляхом
постановлення ухвал.

Ухвала суду на підставі статті 208 ЦПК
України є формою викладення судового
рішення, яке відповідно до ч. 9 ст. 293 ЦПК
України може бути оскаржене в
апеляційному порядку окремо від
рішення суду до завершення розгляду
справи та за правилами ч. 4 ст. 209 ЦПК
України оформлюються окремим
процесуальним документом і
постановляються в нарадчій кімнаті.

При прийнятті рішення суд зобов'язаний
безпосередньо оцінити докази та згідно
з ч. 4 ст. 212 ЦПК України відобразити
результати оцінки в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Отже, виходячи з наведеного, для
вирішення питання щодо звільнення
ОСОБА_1 від оплати судових витрат,
позивач повинен:

усунути вищенаведені недоліки
позовної заяви, а саме зазначити в чому
саме полягає порушення його права, як
споживача;

звернутись до суду з відповідною
заявою, за результатами розгляду якої,
після безпосереднього дослідження та
оцінки доказів суд викладе судове
рішення у формі ухвали.

Тому, позивачу необхідно надати суду
мотивовану заяву про звільнення від
оплати судового збору чи сплатити
судовий збір у встановленому розмірі.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити перелік
документів, що додаються до заяви.
Перелік документів не відповідає
фактично доданим до заяви. В перелік не
внесені документи під назвою «Правова
позиція (справа № 6-35цс12)» та «Правова
позиція», які залучені позивачем до
матеріалів справи. Крім того, позивачу
зауважується, що узагальнення у п.п. 1, 2
переліку про наявність додатків до
договору та квитанцій про оплату без
конкретизації кількості та реквізитів
цих документів не відповідає правилам
складанню переліків (п. 7 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України),

Також звертається увага позивача на
наступне.

З тексту позовної заяви вбачається, що
деякі абзаци та норми законодавства у
ній дублюються, текст окремих норм
чинного законодавства не відповідає їх
офіційному змісту, що ускладнює
сприйняття позовної заяви, як
процесуального документу.

Позивач у позовній заяві також
самостійно встановлює обставини по
справі, фактично взявши на себе функції
суду, зокрема вказуючи: «Встановлено,
що діяльність Відповідача пов'язана із
наданням послуг на умовах програми, що
базується на створені реєстру
учасників (учасників програми), метою
яких є надання безвідсоткової позики у
порядку і на умовах, передбачених
Договором та Умовами Програми, що є
по-суті діяльністю з наданням
фінансових послуг…»

До відома позивача, судове доказування
- це діяльність учасників процесу при
визначальній ролі суду по наданню,
збиранню, дослідженню і оцінці доказів
з метою встановлення з їх допомогою
обставин цивільної справи. Доказування
є єдиним шляхом судового встановлення
фактичних обставин справи і передує
акту застосування в судовому рішенні
норм матеріального права, висновку
суду про наявність прав і обов'язків у
сторін.

Отже, встановлювати обставини у справі
має право тільки суд, на підставі
доказів, які надані сторонами по
справі.

З огляду на вищевикладене, позивачу
пропонується привести позовну заяву у
відповідність до норм матеріального та
процесуального права.

Нормативно-правовим актом, що регулює
питання звернення до місцевого
загального суду є Цивільний
процесуальний кодекс України,
відповідно до ч. 1 ст. 3 якого кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що
реалізуючи п.1. ст. 6 Конвенції про
захист прав людини її основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких не
допустити судовий процес у безладний
рух.

За вимогами ст. 121 ЦПК України, суддя,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не
сплачено судовий збір, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст. 119 - 122 ЦПК України,
суддя

У Х В А Л И В:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1
до ПП «ЯТЕС», ТОВ «ЯТЕСС» «про визнання
договору недійсним на момент укладення
та застосування реституції».

Надати позивачу строк для усунення
недоліків, вказаних у мотивувальній
частині цієї ухвали, протягом п'яти
днів з дня отримання позивачем ухвали.

Роз'яснити, якщо позивач відповідно до
ухвали суду у встановлений строк
виконає вимоги, визначені статтями 119 і
120 ЦПК України позовна заява буде
вважатись поданою в день первісного її
подання до суду. Інакше заява
вважається неподаною і повертається
позивачеві, що не перешкоджає
повторному зверненню до суду з цим
позовом у встановленому порядку.

Копію ухвали направити позивачу для
виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Літвінова