АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/958/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. УХВАЛА
13 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНерушак Л. В.
суддівКарпенко О.В., Пальонного В.С.
секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс» -
Тимощук Анастасії Вікторівни на
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 17 лютого 2014 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості
за кредитним договором ,-

в с т а н о в и л а :

23 вересня 2013 року представник
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» - Кобижча
Олександр Іванович звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 02 жовтня 2006 року
відповідач ОСОБА_7 уклала з ПАТ
«Сведбанк» кредитний договір №
2301/1006/88-633, відповідно до якого банк
зобов'язувався надати позичальнику
кредит у сумі 35000,00 дол. США, а
позичальник зобов'язувався в порядку
та на умовах, визначених кредитним
договором повертати кредит,
виплачувати проценти за користування
кредитом, сплачувати комісію та інші
передбачені платежі в сумі, строки та
на умовах, що передбачені графіком
погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань
за даним кредитним договором банк та
ОСОБА_7 уклали іпотечний договір №
2301/1006/88-633-Z від 02 жовтня 2006 року,
відповідно до умов якого в іпотеку було
передано квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 104,7 кв. м. та житловою площею 60,7
кв. м., що належить іпотекодавцю на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно.

Представник позивача зазначає у
позові, що 28 листопада 2012 року банк
відступив ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс», відповідно до договору
факторингу № 15 та договору про
відступлення прав за іпотечними
договорами свої права вимоги до
відповідача за зобов'язаннями по
кредитному договору № 2301/1006/88-633 від 02
жовтня 2006 року та іпотечному договору
№ 2301/1006/88-633-Z від 02 жовтня 2006 року.

В порушення умов кредитного договору, а
також вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України,
позичальник свої зобов'язання належним
чином не виконує, внаслідок чого
заборгованість ОСОБА_7 за кредитним
договором становить 29381,98 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає - 234850,17 грн.

В зв'язку з цим представник ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс» -
Кобижча О.І. звернувся до суду
з даним позовом та просив в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 2301/1006/88-3 від 02 жовтня 2006
року, яка складає 29381,98 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає - 234850,17 грн., а саме:
заборгованість по основній сумі
кредиту - 25427,07 дол. США, що за офіційним
курсом НБУ на дату розрахунку складає -
203238,57 грн.; заборгованість за
процентами - 521,41 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає - 4167,63 грн.;
заборгованість за нарахованою
комісією - 0,00 грн.; нарахована пеня - 3433,50
дол. США, що за офіційним курсом НБУ на
дату розрахунку складає - 27443,97 грн.;
нарахована пеня - 0,00 грн. звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
квартиру АДРЕСА_1, що належить
іпотекодавцю на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
виданого Виконавчим комітетом
Черкаської міської ради від 24 травня 2006
року та зареєстрованого в Комунальному
підприємстві «Черкаське обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації» в реєстровій книзі 2н,
номер запису 583, реєстраційний номер
13226242, яка має загальну площу 104,7 кв. м.,
житлову 60,7 кв. м., шляхом проведення
прилюдних торгів за початковою ціною
встановленою на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна,
визначеною на підставі оцінки
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна, під час проведення
виконавчих дій та стягнути з ОСОБА_7 на
користь ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» судовий збір у розмірі
2348,50 грн.

17 жовтня 2013 року представник
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» - Осадча Ліна
Сергіївна подала до суду заяву про
зміну предмету позову та просила
стягнути з ОСОБА_7 на користь ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
заборгованість за кредитним договором
№ 2301/1006/88-3 від 02 жовтня 2006 року, яка
складає 29381,98 дол. США, що за офіційним
курсом НБУ на дату розрахунку складає -
234850,17 грн., а саме: заборгованість по
основній сумі кредиту - 25427,07 дол. США,
що за офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає - 203238,57 грн.;
заборгованість за процентами - 521,41 дол.
США, що за офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає - 4167,63 грн.;
заборгованість за нарахованою
комісією - 0,00 грн.; нарахована пеня - 3433,50
дол. США, що за офіційним курсом НБУ на
дату розрахунку складає - 27443,97 грн.;
нарахована пеня - 0,00 грн. та судовий
збір у розмірі 2348,50 грн.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 17 лютого 2014 року в
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості
за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
представник ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» - Тимощук А.В.
оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що дане рішення
винесено з порушенням норм
матеріального права та просить
скасувати рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 17
лютого 2014 року повністю і прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта та відповідача,
представника відповідача, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін, виходячи
з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що факт
отримання відповідачем кредитних
коштів в загальній сумі 35000 дол. США
позивачем судовому засіданні
недоведений належними доказами, а
доведений лише на суму - 29800 дол. США,
тобто за виключенням суми - 5200 дол. США,
отримання якої заперечує відповідач.

Суд, враховуючи, що проценти та пеня
нараховувалися відповідачу ОСОБА_7 на
всю суму кредиту, в тому числі і на
кошти в сумі 5200 дол. США, факт отримання
яких відповідачем позивач в судовому
засіданні не довів, а суми платежів, які
сплачувалися відповідачем
зараховувалися в першу чергу на сплату
відсотків та пені, тоді як із
зменшенням відсотків та пені могли
бути зараховані і на погашення тіла
кредиту, що привело б до зменшення
основної заборгованості по кредиту,
суд зобов'язував позивача надати суду
належні докази: виписку про рух коштів
по рахунку відповідача та помісячний
розрахунок заборгованості відповідача
ОСОБА_7, в зв'язку з чим оголошував
перерву в судовому засіданні, однак ні
виписка ні вказані розрахунки суду
першої інстанції надані не були, тому
судом вирішувався спір за наданими
сторонами доказами.

Оскільки недоведена сума
заборгованості за кредитним договором
тягне за собою й нарахування пені,
розмір якої підлягає до зменшення, та в
зв'язку з відсутністю розрахунку
заборгованості, суд звертав увагу
представника позивача на необхідність
проведення в такому випадку
судово-бухгалтерської експертизи,
однак позивач не просив таку
призначити, ні в суді першої, ні
апеляційної інстанції, посилаючись на
те, що факт отримання відповідачем
ОСОБА_7 коштів в сумі 35000 дол. США
встановлений рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 05 березня 2013 року, а також
позовною заявою відповідача ОСОБА_7 від
13 травня 2013 року та її заявою від 07
листопада 2012 року і наполягав на
винесенні рішення за наявними у справі
доказами.

Колегія суддів вважає, що відсутність
належного розрахунку заборгованості
унеможливлює встановити, за який
період відповідачу ОСОБА_7 нарахована
пеня в сумі 3433,50 дол. США та застосувати,
у випадку необхідності строк позовної
давності.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції є вірними, такими що
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні, що 02
жовтня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ОСОБА_7 було укладено кредитний
договір № 2301/1006/88-633, згідно якого, банк
зобов'язувався надати позичальнику
грошові кошти у вигляді кредитної
лінії, що не поновлюється, у розмірі
35000,00 дол. США на строк з 02 жовтня 2006 року
по 01 жовтня 2016 року, зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 14 % річних за весь строк
фактичного користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань
за даним кредитним договором, 02 жовтня
2006 року між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_7 укладено
іпотечний договір №
2301/1006/88-633-Z, згідно якого, ОСОБА_7
передала в іпотеку іпотекодержателю
належне їй на праві власності майно:
квартиру АДРЕСА_1.

14 липня 2009 року між ПАТ «Сведбанк», яке
виступає правонаступником ВАТ
«Сведбанк», яке в свою чергу виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ОСОБА_7 укладено договір про
внесення змін та доповнень № 1 до
кредитного договору № 2301/1006/88-633 від 02
жовтня 2006 року, згідно з умовами даного
договору сторони домовилися вважати
кошти, надані позичальнику у вигляді
кредитної лінії, що не відновлюється,
кредитом в розмірі 28175 дол. США.

14 липня 2009 року між ПАТ «Сведбанк», яке
виступає правонаступником ВАТ
«Сведбанк», яке в свою чергу виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ОСОБА_7 укладено договір про
внесення змін та доповнень № 2 до
кредитного договору № 2301/1006/88-633 від 02
жовтня 2006 року та домовилися про
наступне: «Банк має право надати
позичальнику грошові кошти у вигляді
кредиту у розмірі 28175 дол. США на строк
по 01 жовтня 2021 року включно»,
«Починаючи з 10 лютого 2010 року
позичальник здійснює погашення
кредиту та сплати процентів за період
користування кредитом, нарахованих
відповідно до п.3.2. цього договору,
шляхом здійснення фіксованих платежів
у сумі 408,26 дол. США».

14 липня 2009 року між ПАТ «Сведбанк», яке
виступає правонаступником ВАТ
«Сведбанк», яке в свою чергу виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ОСОБА_7 укладено договір про
внесення змін та доповнень № 3 до
кредитного договору № 2301/1006/88-633 від 02
жовтня 2006 року, згідно якого, сторони
домовилися про наступне: «Починаючи з 10
серпня 2009 року позичальник, додатково
до суми обов'язкового щомісячного
платежу, визначеної п.3.1.1. кредитного
договору, здійснює погашення
заборгованості за кредитним договором
у сумі 158,97 дол. США у чітко встановлений
цим договором термін 10 числа кожного
місяця до 10 червня 2010 року включно».

14 липня 2009 року між ПАТ «Сведбанк», яке
виступає правонаступником ВАТ
«Сведбанк», яке в свою чергу виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ОСОБА_7 укладено договір про
внесення змін та доповнень № 1 від 14
липня 2009 року до договору іпотеки №
2301/1006/88-633- Z від 02 жовтня 2006 року.

23 квітня 2010 року між ПАТ «Сведбанк», яке
виступає правонаступником ВАТ
«Сведбанк», яке в свою чергу виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ОСОБА_7 укладено додаткову угоду № 4
до кредитного договору № 2301/1006/88-633 від
02 жовтня 2006 року, згідно якої сторони
домовилися викласти п. 1.3. кредитного
договору в наступній редакції: «1.3. З
дати підписання цієї додаткової угоди
до договору позичальник сплачує банку
проценти за користування кредитом у
розмірі 14 % річних».

25 січня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та
ОСОБА_7 укладено додаткову угоду № 5 до
кредитного договору № 2301/1006/88-633 від 02
жовтня 2006 року про наступне: «На
виконання п.8.4.2. кредитного договору в
зв'язку з невиконанням позичальником
зобов'язання, передбаченого п.5.7.
сторони домовилися викласти п. 1.3.
кредитного договору в наступній
редакції: «1.3. З дати підписання цієї
додаткової угоди до договору
позичальник сплачує банку проценти за
користування кредитом у розмірі 14 %
річних».

01 серпня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та
ОСОБА_7 укладено додаткову угоду № 6 до
кредитного договору № 2301/1006/88-633 від 02
жовтня 2006 року, згідно якого на
виконання п.8.4.2. кредитного договору в
зв'язку з невиконанням позичальником
зобов'язання, передбаченого п.5.7.
сторони домовилися викласти п. 1.3.
кредитного договору в наступній
редакції: «1.3. З дати підписання цієї
додаткової угоди до договору
позичальник сплачує банку проценти за
користування кредитом у розмірі 14 %
річних».

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк»,
яке виступає правонаступником ВАТ
«Сведбанк», яке в свою чергу виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» було укладено договір про
відступлення прав за іпотечними
договорами та договір факторингу № 15.

Відповідно до вимог ст.514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст.1077 ЦК України за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Клієнт може відступити
факторові свою грошову вимогу до
боржника з метою забезпечення
виконання зобов'язання клієнта перед
фактором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Статтями 526, 530 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та у строк, встановлений у
зобов'язанні.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст.599 ЦК
України).

Згідно п. 29 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при вирішенні спорів про
дострокове повернення кредиту суд має
враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК
і виходити з того, що якщо договором
встановлено обов'язок позичальника
повернути кредит частинами (із
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
кредитодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
кредиту, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому від суми
кредиту.

Представник позивача скористався
своїм правом, звернувшись до суду з
даним позовом, в якому просив стягнути
з відповідача на користь ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
заборгованості за кредитним договором
№ 2301/1006/88-633 від 02 жовтня 2006 року в
розмірі 29381,98 дол. США, однак не надав
суду розрахунку заборгованості, з
якого б вбачалося як нараховуються
проценти та пеня, за який період , та на
які саме суми заборгованості.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено належними доказами, те що
відповідач за кредитним договором
отримала кредитні кошти в сумі 29800 дол.
США, що підтверджено заявами про видачу
готівки. Відповідач ОСОБА_7 заперечує
факт отримання нею коштів в розмірі 5200
дол. США, в свою чергу, представником
позивача не було надано, ні суду першої
інстанції, а ні суду апеляційної
інстанції заяви відповідача на видачу
кредиту на вищевказану суму.

Під час розгляду справи в апеляційній
інстанції представником відповідача
надано копію виписки по особовому
рахунку ОСОБА_7, із якого, без
спеціальних знань, не можливо
встановити, на яку суму кредиту
позивачем нараховувалися проценти та
пеня. З наданих копій багато сторінок є
нечитаємими, належним чином не
завіреними, що підтверджує їх
відповідність оригіналу документа.
Представник позивача не навела жодних
поважних причин ненадання виписки із
особового рахунку ОСОБА_7 суду першої
інстанції, що позбавляє суд
апеляційної інстанції прийняти дані
копії як належний та допустимий доказ з
врахуванням відсутності поважних
причин в суді апеляційної інстанції.
Клопотання про призначення експертизи
по справі сторонами не заявлялось в
суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом свої порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Враховуючи, що судом не встановлено
порушення прав позивача з боку
відповідача, а захисту підлягають лише
порушені права, то за таких обставин
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог позивача.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведеності перед
судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

Обов'язок доказування та подання
доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України,
в якій зазначено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Посилання апелянта, що рішення суду
першої інстанції є незаконним не
підтверджено доказами та не наведено
підстав, визначених у ст. 309 ЦПК
України, які б давали підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
по справі.

Виходячи з викладеного, доводи
апелянта носять суб'єктивний характер,
не знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги не є суттєвими і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, тому підстави для скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317
ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» - Тимощук
Анастасії Вікторівни - відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 17 лютого 2014 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :