Справа № 751/2034/14 Провадження №
22-ц/795/1127/2014 Головуючий у I інстанції
-Овсієнко Ю. К. Доповідач - Горобець
Т. В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В. ,

суддів Скрипки А.А.,
Хромець Н.С.

при секретарі - Рудик
І.І.

за участі позивача
ОСОБА_1,його представника ОСОБА_2,
представника відповідача Надточій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 17 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Комунального
лікувально-профілактичного закладу
„Чернігівський обласний
наркологічний диспансер"
Чернігівської обласної ради, третя
особа ОСОБА_4, про визнання
неправомірною бездіяльність та
зобов"язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі на рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 17 квітня 2014 року, яким
ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його
позову до Комунального
лікувально-профілактичного закладу
„Чернігівський обласний
наркологічний диспансер"
Чернігівської обласної ради про
визнання неправомірною бездіяльність
та зобов"язання вчинити дії, позивач
просить зазначене рішення скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог у
повному обсязі.

Апелянт посилається на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, невірне застосування судом норм
матеріального права, що на його думку,
призвело до неправильного вирішення
спору. Зокрема, ОСОБА_1, посилаючись на
частину другу ст. 4 ЦК України,
зазначає, що до спірних правовідносин
підлягали застосуванню норми
Цивільного кодексу України, який є
основним актом цивільного
законодавства і саме його положення
мають приорітет над спеціальною
правовою нормою - Законом України „ Про
психіатричну допомогу", керуючись якою
відповідач відмовив ОСОБА_1 у наданні
для ознайомлення амбулаторної карти
його неповнолітнього сина.

Таке ж право батьків на інформацію про
стан здоров"я дитини, вказує позивач,
закріплене і у ст.39 Закону України
«Основи законодавства України про
охорону здоров»я» та ст.1 ЗУ «Про
психіатричну допомогу», якими
передбачено право батьків
представляти інтереси своїх дітей, у
тому числі і при наданні психіатричної
допомоги та отримувати інформацію про
їх стан здоров»я.

У судовому засіданні позивач та його
представник апеляційну скаргу
підтримали, посилаючись на обставини,
викладені у скарзі. ОСОБА_1 також
пояснив, що син не надавав йому згоди на
ознайомлення із станом здоров"я та
діагнозом, оскільки вони разом не
проживають, між ними склались на даний
час не дуже дружні стосунки. Проте, з
метою захисту інтересів свого
неповнолітнього сина, вважає
необхідним знати про стан здоров"я
останнього, у разі необхідності,
допомогти, тим більше, що другий
законний представник - мати дитини,
такою інформацією володіє.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечувала, пославшись на положення
ст. 26 Закону України „Про психіатричну
допомогу" та зазначила, що відповідно
до ст. 1 цього Закону, а також Статуту
установи, обласний наркологічний
диспансер є психіатричним закладом і у
своїй діяльності , крім іншого,
керується Законом України „ Про
психіатричну допомогу". Саме на
підставі цього закону, позивачу було
запропоновано підтвердити згоду сина
на ознайомлення з його амбулаторною
картою батька.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що неповнолітній син
позивача на час звернення останнього
до наркологічного диспансеру з заявою
про ознайомлення з карткою
амбулаторного хворого, досяг 15 - ти
річного віку, а відповідно до ст. 26
Закону України „ Про психіатричну
допомогу", законні представники не
наділені правом отримання інформації
про стан психічного здоров"я
неповнолітньої дитини, якій
виповнилось 15 років. Таке право батьки
можуть реалізувати лише за згодою 15
річної дитини. Враховуючи, що позивач
не надав лікувальному закладу доказів
отримання згоди сина ОСОБА_4 на
ознайомлення з його картою
амбулаторного хворого, суд дійшов
висновку про правомірність дій
відповідача та відсутність підстав
для задоволення позовних вимог.

Даний висновок суду, на думку
апеляційного суду, ґрунтується на
вимогах чинного законодавства та
відповідає матеріалам справи.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_4
народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьком є
ОСОБА_1, станом на час звернення
позивача за інформацією 2013 року ОСОБА_4
виповнилось 16 років ( а.с. 4).

Як вбачається з матеріалів справи,
відмовляючи ОСОБА_1 у доступі до
інформації про стан психічного
здоров"я сина, якому виповнилось 15
років, відповідач роз"яснив позивачу
положення ст. 26 Закону України „ Про
психіатричну допомогу", яким
регулюються зазначені питання.

Також, листом Управління охорони
здоров»я Чернігівської обласної ради
№ 10-34/1255 від 24.12.2013 року ОСОБА_1
повідомлено, що для отримання
зазначеної інформації щодо
захворювання сина, він може звернутися
до КЛПЗ «Чернігівський обласний
наркологічний диспансер разом з сином,
або надати нотаріально засвідчену
заяву про згоду останнього на
ознайомлення батька з його медичною
картою амбулаторного хворого(а.с.6).

Також, правомірність дій лікувального
закладу підтверджено позивачу Листом
Міністерства охорони здоров»я №
П-270/627-зв.(а.с.7)

Частиною 1 Закону України «Про
психіатричну допомогу» визначено, що
психіатричний заклад - це
психоневрологічний, наркологічний чи
інший спеціалізований заклад, центр,
відділення тощо усіх форм власності,
діяльність яких пов»язана з наданням
психіатричної допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України
«Про психіатричну допомогу»,
лікар-психіатр зобов"язаний пояснити
особі, якій надається психіатрична
допомога, з урахуванням її психічного
стану, у доступній формі, інформацію
про стан здоров"я, прогноз можливого
розвитку, захворювання, про
застосування методів діагностики та
лікування, можливий ризик та побічні
ефекти, умови, порядок і тривалість
надання психіатричної допомоги, її
права та передбачені цим законом
можливі обмеження цих прав при наданні
психіатричної допомоги.

Право на одержання зазначеної
інформації щодо неповнолітнього віком
до 15 років та особи, визначеної у
встановленому законом порядку
недієздатною, мають їх законні
представники.

Крім того, право на таємницю про стан
здоров"я пацієнта закріплено у ст.39-1
Закону України «Основи законодавства
України про охорону здоров»я».

Враховуючи, що діяльність
психіатричних закладів, з огляду на
специфіку даного напрямку медицини та
пацієнтів таких лікувальних закладів,
крім загальних нормативно-правових
актів, регулюється, крім іншого,
Законом України „Про психіатричну
допомогу", який є спеціальною нормою
права, що регулює обмежену ( спеціальну
сферу суспільних відносин), суд першої
інстанції при вирішенні спору вірно
визначив характер спірних
правовідносин та закон, який підлягає
застосуванню до них.

Враховуючи зазначене, посилання
апелянта на невірне застосування та
порушення норм матеріального права
судом при ухваленні рішення, на думку
апеляційного суду не заслуговує на
увагу, оскільки відповідно до ст.1 ЗУ
«Про психіатричну допомогу»,
Комунальний лікувально-профілактичний
заклад „Чернігівський обласний
наркологічний диспансер"
Чернігівської обласної ради, є
психіатричним закладом, і у своїй
діяльності керувався Законом України
«Про психіатричну допомогу». Саме цей
закон, як правову норму, що регулює
правовідносини, які виникають з
діяльності психіатричого лікувального
закладу та його пацієнта, правомірно
застосував суд першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним,
постановленим з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 17 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:Судді: