Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 270/1917/14-ц
Провадження № 2/270/1046/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
м.
Макіївка

Центрально - Міський районний
суд міста Макіївки Донецької області у
складі

головуюча суддя
Неженцева О.В.

при
секретарі Опалюк С.В.

за участю

представників відповідачів
Черемісіної К.А.

Масюріної Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в місті Макіївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_3, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_4 до
державного підприємства
«Макіїввугілля», державного
підприємства «Шахта № 13-БІС» про
відшкодування моральної шкоди,
завданої смертю фізичної особи,

В С Т А Н О В И В :

16 квітня 2014 року на розгляд до суду
надійшов позов ОСОБА_3, який діє на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_4 до державного підприємства
«Макіїввугілля», державного
підприємства «Шахта № 13-БІС» про
відшкодування моральної шкоди,
завданої смертю фізичної особи.

Позивачка ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_3, які були належним чином
повідомлені судом про час та місце
судового розгляду, не використали
свого процесуального права на
безпосередню участь у судовому
засіданні і у судове засідання не
з`явилися, а 25 квітня 2014 року ними були
подані заяви про проведення розгляду
справи у їх відсутність, тому суд
вважає можливим проводити розгляд
позову у їх відсутність.( а.с. 28, 29, 56,57)

У позовній заяві від 15 квітня 2014
року представником позивачки ОСОБА_3
було зазначено про те, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 перебували у юридичному шлюбі
з 16 серпня 1980 року, від шлюбу мають
сина- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час
роботи гірноробочим підземним на
«Шахті № 13-БІС» (м.Макіївка) у 1996 році
у ОСОБА_5 було встановлено наявність
професійного захворювання легенів,
про що було 23 вересня 1996 року
складено акт розслідування
хронічного професійного захворювання,
а згідно довідки МСЕК з 10 жовтня 1996
року відносно ОСОБА_5 було вперше
встановлено 40% втрати професійної
працездатності за професійним
захворюванням, з черговим
проходженням освідчення у жовтні 1997
року. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер і
висновком МСЕК у 2013 році було
встановлено причинно- наслідковий
зв`язок між його смертю та
професійним захворюванням, яким він
захворів під час праці на «Шахті №
13-БІС». Смерть чоловіка заподіяла
ОСОБА_4 моральні страждання, оскільки
вона залишилася без чоловіка, другий
раз не одружувалася. Внаслідок смерті
чоловіка вона була вимушена
здійснювати додаткові зусилля для
організації свого посяг денного
життя, переносила і продовжує
переносити особливі моральні
страждання, не може вести нормальне і
повноцінне сімейне життя, внаслідок
чого частково були порушені її
відносини з оточуючими людьми,
близькими, друзями та знайомими,
порушені її плані на подальше життя.

Посилаючись на положення статей
23, 1167, 1168, 1205 Цивільного кодексу
України, враховуючи обсяг, характер,
глибину, ступінь та тривалість
заподіяної моральної шкоди, з
урахуванням курсу долару США та
приросту індексу споживчих цін,
представник позивача ОСОБА_3 просив
суд стягнути моральну шкоду на
користь ОСОБА_4: 1) з ДП
«Макіїввугілля» у сумі 500 000 грн.; 2) з
ДП « Шахта № 13-БІС» у сумі 500 000 грн., та
допустити на підставі частини 2
статті 367 ЦПК України негайне
виконання рішення суду в частині
присуджених судом сум відшкодування.

Представник відповідача ДП «
Макіїввугілля» - головний
юрисконсульт Черемісіна К.А., яка діє
на підставі довіреності, у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала і
на обґрунтування мотивів послалася
на письмові заперечення на позов від
29 квітня 2014 року, зазначивши про те, що
згідно наказу Міністерства вугільної
промисловості України від 25 вересня 2007
року № 379 «Про створення шляхом
виділення Державного підприємства «
Шахта № 13-БІС» відокремлений
підрозділ « Шахта № 13-БІС» виділено зі
складу ДП « Макіїввугілля» і на його
базі створено ДП «Шахта № 13-БІС»
(місцезнаходження: 86145, місто Макіївка).
Згідно пункту 8 цього Наказу ДП «Шахта
№ 13-БІС» є правонаступником майнових
прав та обов`язків ДП «Макіїввугілля»,
пов`язаних з діяльністю його
відокремленого підрозділу «Шахта №
13-БІС», про що свідчить підписаний між
підприємствами та затверджений
Мінвуглепромом розподільчий баланс.
Вважає, що ДП «Макіїввугілля» не є
належним відповідачем по заявленим
позовним вимогам, тому у їх
задоволенні до ДП « Макіїввугілл»
просила відмовити.

Представник відповідача ДП «
Шахті № 13-БІС» - помічник директора з
правових питань Масюріна Г.Ю., яка діє
на підставі довіреності, у судовому
засіданні позовні вимоги до цього
підприємства не визнала та зазначила
про те, що «Шахта № 13-БІС» входила до
складу ДП «Макіїввугілля» до 25
вересня 2007 року, а згідно наказу
Міністерства вугільної промисловості
України від 25 вересня 2007 року № 379 «Про
створення шляхом виділення
Державного підприємства «Шахта №
13-БІС» відокремлений підрозділ
«Шахта № 13-БІС» виділено зі складу ДП
«Макіїввугілля» і на його базі
створено ДП «Шахта № 13-БІС». У 1996 році
відносно ОСОБА_5, який працював на
шахті підземним гірноробочим, було
встановлено наявність професійного
захворювання легенів, про що було
складено відповідний акт від 23
вересня 1996 року і він згідно наказу
від 23 жовтня 1996 року був звільнений з
підприємства на підставі пункту 2
статті 40 КЗпП України (виявлення
невідповідності працівника
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров`я, який перешкоджає продовженню
даної роботи). Шахта відповідно до
вимог чинного законодавства
виплачувала ОСОБА_5 відшкодування
втрати ним здоров`я, а у подальшому
такі виплати продовжило проводити
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань в Совєтському
районі міста Макіївки. На даний час ДП
«Шахта № 13-БІС» знаходиться на стадії
ліквідації, фінансування за рахунок
коштів Державного бюджету України
проводиться лише відносно заробітної
плати, тому такі витрати як моральна
шкода не можуть бути проведені. Крім
того, умовами розподільчого балансу
між ДП «Макіїввугілля» та ДП «Шахта №
13-БІС» , затвердженого Міністерством
вугільної промисловості України, не
передбачено покладання на шахту
таких витрат. Просила у задоволенні
позовних вимог до шахти відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи і
дослідивши надані докази, у межах
заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК
України) установив наступне.

Приписами статті 46 Конституції
України ( 254к/96-ВР) закріплено, що
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Наявними в матеріалах справи
доказами підтверджено, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
перебували у юридичному шлюбі з 16
серпня 1980 року, про що свідчить актовий
запис № 2422 Міського відділу
реєстрації актів цивільного стану
міста Макіївки.( а.с.5)

Від шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мають
сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. ( а.с. 6).

Згідно даних трудової книжки
НОМЕР_1 ОСОБА_5 з 19 липня 1985 року по 10
жовтня 1996 року працював гірноробочем
підземним з повним робочем днем у
шахті на «Шахті № 13-БІС» і був
звільнений за наказом № 926/к від 23
жовтня 1996 року на підставі пункту 2
статті 40 КЗпП України (виявлення
невідповідності працівника
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров`я, який перешкоджає продовженню
даної роботи). (а.с.7-8). Зазначені
обставини були визнанні у судовому
засіданні представниками
відповідачів.

Відповідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
б/н від 23 вересня 1996 року у ОСОБА_5
було виявлене хронічне захворювання -
(далі- за текстом документу)
«хронический обструктивный пылевой
бронхит, эмфизема легких I-IIст.»,
причиною якого було вплив вугільного
та породного пилу під час робочого
часу, праця віднесена до категорії
тяжкої. (а.с. 9-10).

Відповідно до висновку МСЕК
від 10 жовтня 1996 року( довідка 218 АБ №
264488) відносно ОСОБА_5 вперше було
встановлено 40% втрати професійної
працездатності до 10 жовтня 1997 року у
зв`язку з цим професійним
захворюванням. ( а.с. 48).

При житті ОСОБА_5 отримував
відшкодування грошових коштів у
зв`язку з цим професійним
захворюванням.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер у віці
55 років, про що свідчить актовий запис
за № 26 від 12 січня 2013 року Совєтського
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Макіївського міського управління
юстиції у Донецькій області. ( а.с.11).

Причиною смерті ОСОБА_5 є низько
диференційований залізісто-
епідермоїдний рак верхньої долі лівої
легені з метастазами у лімфовузли
кореня легені, тканину обох
легенів,лівий кадмирник та головний
мозок на фоні хронічного
обструктивного бронхіта пилової
етіології. (а.с. 51).

Відповідно до висновку МСЕК від
04 липня 2013 року ( довідка серії 10 ААА №
000090) встановлено причинний зв`язок
смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 з
професійним захворюванням ХОЗЛ. ( а.с.47).

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП
України шкода, заподіяна працівникам
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров`я, пов`язків, відшкодовується у
встановленому законодавством
порядку.

Загальні умови відшкодування
моральної шкоди визначені статтею 23
ЦК України, який діяв на час смерті
ОСОБА_5 Згідно частин 1-3 статті 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв`язку з каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров`я, у
душевних стражданнях,яких фізична
особа зазнала у зв`язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім`ї чи близьких родичів. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого
або позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також
з урахуванням інших обставин, які
мають істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

У п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної
або юридичної особи, яка її завдала,
якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров`я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається
на власника або уповноважений ним
орган. Умови праці на робочому місці,
безпека технологічних процесів, машин,
механізмів, устаткування та інших
засобів виробництва, стан засобів
колективного та індивідуального
захисту, що використовуються
працівником, а також
санітарно-побутові умови повинні
відповідати вимогам нормативних
актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним
орган повинен впроваджувати сучасні
засоби техніки безпеки, які
запобігають виробничому травматизмі
та загибелі працівників.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних
прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв`язків
і вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`ясень, що містяться
в п.13 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»( зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
зокрема виконання робіт у небезпечних
для життя і здоров`я умовах, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв`язків чи
потребує від нього додаткових
зусиль для організації свого життя,
обов`язок по відшкодуванню моральної
немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форм власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1168 ЦК
України моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові(дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім`єю.

Враховуючи те, що «Шахта № 13-БІС»
не забезпечила належних безпечних
умов для роботи ОСОБА_5 і саме під час
трудових відносин з цим
підприємством у останнього 10 жовтня
1996 року була висновком МСЕК вперше
встановлено втрату професійної
працездатності внаслідок професійного
захворювання легенів, яке у
подальшому і стало причиною смерті
ОСОБА_5 у віці 55 років, що
підтверджено висновком МСЕК від 04
липня 2013 року, суд приходить до
висновку про те, що саме відповідач -
ДП «Шахта № 13-БІС» повинно
відшкодовувати дружині померлого
моральну шкоду.

Враховуючи те, що моральну шкоду не
можна відшкодувати у повному обсязі,
так як не має і не може бути точних
критеріїв майнового виразу
душевного болю, спокою. Будь- яка
компенсація моральної шкоди не може
бути адекватною дійсним стражданням,
тому будь-який її розмір може мати
суто умовний вираз.

На підставі статті 41 Конвенції
про захист прав людини та основних
свобод, суд повинен керуватися
засадами розумності, виваженості та
справедливості,

Визначаючи розмір моральної
шкоди, суд враховує характер і
ступень страждань позивачки через
смерть її чоловіка, оскільки вона
втратила любиму і дорогу людину, на
утримання та турботу з боку якої
вона розраховувала, і ця втрата не
може бути відновлена. Все це призвело
до порушення її звичайного способу
життя та спонукає до пошуку
додаткових зусиль для організації
свого життя, тому суд приходить до
висновку про необхідність стягнення з
відповідача ДП «Шахта № 13-БІС» на
користь позивачки ОСОБА_4 моральної
шкоди, завданої смертю її чоловіка, в
розмірі 20 000 грн.

Щодо негайного виконання
судового рішення, то вимоги статті 367
ЦПК України на вказані відносини не
поширюються, тому позовні вимоги у
цій частині не підлягають
задоволенню.

Що стосується позовних вимог
представника ОСОБА_4- ОСОБА_3 про
стягнення моральної шкоди з ДП «
Макіїввугілля», то суд вважає за
необхідне відмовити у їх задоволенні з
наступних підстав.

Відповідно до наказу
Міністерства вугільної
промисловості України № 379 від 25
вересня 2007 року «Про створення шляхом
виділу Державного підприємства «Шахта
№ 13-біс»,було виділено зі складу
Державного підприємства
«Макіїввугілля» відокремлений
підрозділ «Шахта № 13-БІС»
(місцезнаходження:86145, Донецька обл., м.
Макіївка), та було укладено
розподільчий баланс між ДП «
Макіїввугілля2 та ДП «Шахта № 13-БІС»,
затверджений Міністерством вугільної
промисловості України.(а.с. 32-33, 34-35).
Саме це підприємство - ДП «Шахта №
13-БІС» і є правонаступником майнових
прав та обов'язків ДП «Макіїввугілля»,
пов`язаних з діяльністю його
колишнього відокремленого підрозділу
«Шахта № 13-БІС».

У даному випадку державне
підприємство № Макіїввугілля» не є
належним відповідачем по справі і не
може нести цивільно-правову
відповідальність за шкоду, заподіяну
позивачці смертю її чоловіка з
причини професійного захворювання.

Доводи у судовому засіданні
представника ДП «Шахта № 13-БІС» про
те, що позивач отримував при житті
грошові кошти з підприємства, а потім з
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Совєтському районі м.Макіївки, не
приймаються судом до уваги, оскільки
одержання цих коштів не позбавляє
права позивачки на отримання
компенсації моральної шкоди за
рахунок підприємства - ДП «Шахта №
13-БІС».

Не заслуговують уваги і доводи
представника ДП «Шахті № 13-БІС» про те,
що підприємство перебуває у скрутному
фінансовому становищі і із бюджету
України не виділяються кошти на
відшкодування моральної шкоди, бо
зазначена представником відповідача
причина невизнання позовних вимог не
є підставою для звільнення від
обов`язку відшкодування завданої
моральної шкоди.

ОСОБА_4 та її представником при
зверненні до суду за захистом
порушеного права судові витрати не
понесені. Приймаючи до уваги, що
позивачка, на користь якої
постановлене рішення, звільнена від
сплати судових витрат при зверненні з
даним позовом до суду на підставі
статті 4 Закону України «Про судовий
збір», з відповідача- ДП «Шахта № 13-БІС»
в дохід держави підлягає стягненню
судовий збір у сумі 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
станом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, тобто 243 грн. 60 коп.

На підставі вищевикладеного,
керуючись статтями 11, 60, 61, 88, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, статтями 23, 1167, 1168 Цивільного
кодексу України, статтями 153, 237-1 КЗпП
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3, який діє на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з Державного
підприємства «Шахта № 13 -БІС» на
користь ОСОБА_4 на відшкодування
моральної шкоди, завданої смертю
чоловіка, 20 000 (двадцять тисяч ) грн.

Стягнути з Державного
підприємства « Шахта № 13- БІС» на
користь держави судовий збір у сумі 243
грн. 60 коп.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_4 до
Державного підприємства»
Макіїввугілля» про відшкодування
моральної шкоди у сумі 500 000 грн.
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається Апеляційному суду
Донецької області через Центрально-
Міський районний суд м. Макіївки
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя :
О.В. Неженцева