Справа №200/4912/13-ц
№2/200/2272/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року Бабушкінський
районний суд м.Дніпропетровська в
складі:

головуючого судді - Решетніка М.О.

при секретарі - Медведєвій
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом КС "Взаємний
кредит" до ОСОБА_1 "Про стягнення
заборгованості", -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом, в його обґрунтування
посилається на те, що 04 вересня 2008р. між
ним та відповідачем було укладено
Договір кредитної лінії №040908-к,
відповідно до якого останньому було
надано поновлювану кредитну лінію з
правом користування грошовими коштами
по частинам з лімітом кредитування в
сумі 10000грн. строком до 04 вересня 2009р.
для купівлі побутової техніки. Згідно
п.1.2 Кредитного договору плата за
користування кредитними ресурсами
встановлюється у розмірі 33% річних.
Повернення кредиту, відповідно до п.3.1
договору, визначено не пізніше 04
вересня 2009р. 04 вересня 2008р.
відповідачем були отримані грошові
кошти в сумі 6330грн., що підтверджується
видатковим касовим ордером №221 від
04.09.2008р. 05 вересня 2008р. відповідачем
було отримано кошти в сумі 3585грн., що
підтведжується видатковим касовим
ордером №222 від 05.09.2008р. Факт отримання
кредиту, його неповернення та
невиконання своїх зобов'язань
відповідачем встановлений рішенням
Бабушкінського райсуду
м.Дніпропетровська від 14.04.2010р., у
зв'язку з чим не потребує доказуванню.
Відповідно до п. 8.1 Договору кредитної
лінії строк дії договору
встановлюється з дня його підписання
до повного повернення кредиту, а також
отримання позивачем усіх належних йому
відсотків, штрафів, пені. Наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору та договору
поруки, не звільняє останніх
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених кредитним договором,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог ст.ст.526,599 ЦК України. Таким
чином, на суму кредиту продовжують
нараховуватися проценти, та у зв'язку з
порушенням зобов'язань - відповідні
штрафні санкції.

На час звернення до суду, відповідно до
розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за
кредитним договором, без врахування
суми, стягнутої рішенням
Бабушкінського райсуду
м.Дніпропетровська від 14 квітня 2010р.,
становить: 45918,03грн., з яких проценти за
користування кредитом -14993,94грн.; штраф -
25556,51грн., пеня - 5367,58грн.

11.12.2013р. від позивача на адресу суду
надійшла заява про зменшення позовних
вимог, в якій КС просить стягнути з
відповідача 20909,49грн., з яких нараховані
проценти за період з 04.12.2009р. по 04.04.2013р.
складають 10909,49грн., суму штрафу,
зменшену відповідно до ст.551 ЦК України,
до розміру 10000грн., при цьому позивач
відмовляється від стягнення пені в
повному обсязі.

У судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав вимоги
позову, надав пояснення, аналогічні
викладеним в позовній заяві, просив суд
повністю задовольнити поданий позов.

Представник відповідача позов не
визнав та пояснив, що вже сплачена сума,
визначена рішенням суду від 14.04.2010р.,
посилався на пропуск позивачем строку
позовної давності, а також закінчення
строку дії договору, який укладався
сторонами на 1 рік.

Заслухав пояснення осіб, які приймали
участь у справі, та дослідивши наявні у
справі докази, суд дійшов до висновку
про наявність підстав для часткового
задоволення позову виходячи з
наступного.

Згідно приписів ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними
позовних вимог та на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Підставою звернення позивача до суду є
захист права сторони за майновим
правовідношенням, що виникло в силу
укладеного кредитного договору, на
вимогу повернення грошових коштів у
зв'язку із порушенням умов його
виконання.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно застосовуються.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають із
підстав, установлених ст.11 цього
Кодексу, зокрема: договорів та інших
правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його
припинення з підстав, передбачених
договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК
України), та ці підстави зазначені в
ст.ст.599,600,601,604-609 ЦК України, та за
відсутності інших підстав припинення
зобов'язання, передбачених договором
або законом, зобов'язання припиняється
його виконанням, проведеним належним
чином (ст.599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути заборгованість
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судом було встановлено, що 04 вересня
2008р. між КС "Взаємний кредит" та ОСОБА_1
було укладено Договір кредитної лінії
№040908-к, відповідно до якого позивач
надав ОСОБА_1 поновлювану кредитну
лінію з правом користування грошовими
коштами по частинам з лімітом
кредитування в сумі 10000грн. строком до 04
вересня 2009р. для купівлі побутової
техніки.

Згідно п.1.2 Кредитного договору плата
за користування кредитними ресурсами
встановлюється у розмірі 33% річних.
Повернення кредиту, відповідно до п.3.1
цього договору, має відбутися не
пізніше 04 вересня 2009 року.

Рішенням Бабушкінського райсуду
м.Дніпропетровська від 14.04.2010р. було
стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС
"Взаємний кредит" заборгованість за
договором кредитної лінії №040908-к від
04.09.2008р. в сумі 23190,52грн.; вказане судове
рішення було виконано боржником
10.04.2013р., про що відповідач ОСОБА_1 надав
докази у відповідності до ст.ст.57-59 ЦПК
України та не заперечується
представником позивача.

Як вбачається з відомості про
виконавче провадження №26907855 на
виконання виконавчого листа від
23.05.2011р. №2-3126, виданого Бабушкінським
райсудом м.Дніпропетровська на
стягнення з ОСОБА_1 на користь КС
"Взаємний кредит" 23190,52грн., з
відповідача, як боржника, вказана сума
була стягнута 10.04.2013р., виконавче
провадження було закінчене 15.04.2013р. в
зв'язку з фактичним повним виконанням
рішення.

Відповідно до вимог п.17 Постанови №5
Пленуму Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012р. "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч.2 ст.625 ЦК України,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК України.

У зв'язку з цим позивачем правомірно
донараховано проценти за користування
кредитом та штрафні санкції за період з
04.12.2009 року по 04.04.2013 року.

Щодо посилання відповідача на пропуск
позивачем строку позовної давності, то
відповідно до вимог п.31 Постанови №5
Пленуму Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012р. "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Положеннями ч.1 ст.11 Закону України "Про
захист прав споживачів" визначено, що
договір про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Таким чином вказаному договору
кредитної лінії №040908-к від 04.09.2008р.
притаманні усі ознаки договору
споживчого кредитування.

Пунктом 8.1. кредитного договору сторони
передбачили, що договір діє до повного
погашення позичальником
заборгованості за всіма платежами
(тіла кредиту, процентів за
користування кредитом, плати за
обслуговування кредиту та пені).

До вимог про стягнення неустойки
застосовується позовна давність в один
рік (ч.2 ст.258 ЦК України).

Таким чином, на момент звернення до
суду з позовом (09.04.2013р.) строк дії
укладеного сторонами кредитного
договору не сплив, у зв'язку з чим
позивачем не пропущений строк позовної
давності за вимогами про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та штрафу.

Зважаючи на вищенаведене, та з
урахуванням того, що на виконання ст.625
ЦК України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання,
суд дійшов до висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
позову в наступному розмірі:
10909грн.49коп. - відсотки за користування
кредитом та штраф в сумі 5000грн.
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення штрафу частково в розмірі
5000грн. суд застосовує ч.3 ст.551 ЦК
України, згідно якої розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Суд вважає за можливе зменшити розмір
штрафу у цій справі, оскільки він
фактично дорівнює розміру нарахованих
відсотків; також береться до уваги те,
що відповідачем вже було сплачено
23190,52грн., тоді як за договором від
04.09.2008р. фактично було отримано кредит
лише в сумі 10000грн.

Питання про розподіл судових витрат
вирішено у відповідності до приписів
ст.ст.88,215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3,10,11,57,60,212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КС
"Взаємний кредит" заборгованість зі
сплати відсотків згідно умов
кредитного договору №040908-к від 04
вересня 2008р. в сумі 10909грн.49 коп., штраф в
сумі 5000грн., на повернення судового
збору 243грн.60коп., а всього 16153грн.09коп.

В іншій частині позовних вимог КС
"Взаємний кредит" - відмовити.

Строк апеляційного оскарження рішення
10 днів.

Суддя