22-ц/772/1274/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Бар'як А. С.Категорія: 45
Доповідач: Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

ГоловуючогоВавшка В.С.,суддів:Іващука
В.А., Войтка Ю.Б., при
секретарі:Пантелеймоновій
А.І.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 14 березня
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Вінницької міської
ради, Управління державного земельного
агентства у Вінницькій області, ОСОБА_9
про визнання незаконним та скасування
рішення, визнання недійсним державного
акту на право власності на земельну
ділянку, зобов'язання вчинити дію,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися до суду із вказаним позовом,
зазначали, що ОСОБА_9 приватизувала
земельну ділянку не в тих межах, якими
користувалася, а додатково захопила
близько трьох метрів проїзду
загального користування вулицею
Салтикова-Щедріна у м. Вінниці.
Внаслідок даної приватизації ширина
вулиці між садибами ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_9 звузилась до чотирьох метрів
замість 7,5 метрів, оскільки дана
земельна ділянка вулиці являється
тупиком, тобто в'їзд та виїзд
здійснюється з однієї сторони,
пішохідний тротуар відсутній, то
звуження проїзної частини
унеможливлює роз'їзд та розворот
автомобілів.

Позивачі вважають, що Вінницька міська
рада, затверджуючи технічну
документацію на відповідну земельну
ділянку, передала у приватну власність
земельну ділянку більшої площі, ніж
мала на неї право ОСОБА_9, внісши зміни
до площі земельної ділянки у попередні
рішення.

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 просили визнати
незаконним та скасувати рішення
Вінницької міської ради № 647 від 31
березня 2004 року, про затвердження
технічної документації із складання
Державних актів на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_9, а також
рішення виконкому Вінницької міської
ради від 13 квітня 2004 року № 665, яким
винесено зміни до рішення № 1911 від 28
грудня 2000 року в частині збільшення
площі земельної ділянки з 270 на 296 кв.м.
Визнати недійсним державний акт серії
ВН № 137248 від 15 липня 2004 року на право
власності на земельну ділянку, площею
0,0296 га, кадастровий № 020200009,
цільовим призначенням: для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
розташовану за адресою:АДРЕСА_1,
зобов'язати ОСОБА_9 звільнити проїзд
загального користування між
будинковолодіннями АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 березня 2014
року у задоволенні зазначеного позову
відмовлено.

На таке рішення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити їхні
позовні вимоги, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи; неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; порушення норм матеріального
права.

ОСОБА_9 подала заперечення на
апеляційну скаргу, у якому просить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, посилаючись на те, що воно
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ВН
№ 137248 ОСОБА_9 є власником земельної
ділянки площею 0,0296 га, яка розташована
АДРЕСА_1

Зміст кадастрового плану земельної
ділянки, складеного 2003 року ДП
«Поділлягеодезкартографія», вказує, що
земельна ділянка, яка належить ОСОБА_9,
має загальну площу 0,0296 га., та межує з
землями ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13

Згідно відповіді № КО-01-1361/5-05-8 від 16
травня 2011 року Департаменту
архітектури, містобудування та
кадастру Вінницької міської ради
земельна ділянка ОСОБА_9 не виходить за
межі створу тупикової частини вул.
Салтикова-Щедріна та оформлених
земельних ділянок АДРЕСА_3, АДРЕСА_4,
АДРЕСА_5. Ширина проїзду в районі
будинковолодіння складає орієнтовно 7,5
м. Встановлення меж земельних ділянок в
натурі(на місцевості) здійснюється
проектною організацією, яка має
відповідну ліцензію на виконання
зазначених робіт.

Відповідно до відповіді Головного
управління МНС України в Вінницькій
області № 08-2/10258 від 02 грудня 2010 року
ОСОБА_9 приватизувала частину своєї
ділянки за рахунок проїжджої частини,
на даний час фактична ширина проїжджої
частини складає 7,8 м., нормована - 3,5 м.
згідно ДБН 360-92 «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень».

Згідно рішення Вінницької міської ради
№ 1911 від 28.12.2000 року ОСОБА_9 передано у
приватну власність земельну ділянку 270
кв.м. АДРЕСА_1

Рішенням Вінницької міської ради № 647
від 31.03.2004 року затверджено технічну
документацію з складання Державного
акту на право власності на землю ОСОБА_9

Рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради № 665 від 13.04.2004
року внесено зміни в рішення Виконкому
міської ради № 1911 від 28.12.2000 року, а саме
змінено площу та погосподарський
номер відповідної земельної ділянки, з
270 кв.м. на 296 кв.м. та з АДРЕСА_6, на
АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7, суд першої
інстанції виходив з того, що згідно ст. 3
ЦПК України позивачами не надано суду
доказів про порушення їхніх прав та
інтересів, при цьому не будучи
суміжними землекористувачами із
земельною ділянкою ОСОБА_9, що
розташована АДРЕСА_1 не надали суду
жодного доказу того, що вони мають
майнові права на житлові будинки, що
розташовані по пров. Салтикова-Щедріна,
у м. Вінниці. Також суд врахував, що
фактична ширина проїжджої частини в
районі земельної ділянки ОСОБА_9 не
суперечить нормам п. 7.27 ДБН 360-92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» щодо
ширина житлових вулиць, з огляду на те,
що розпорядниками земель, які
знаходяться у межах населених пунктів,
є відповідні органи місцевого
самоврядування, а відтак Вінницька
міська рада передаючи в приватну
власність ОСОБА_9 відповідну земельну
ділянку та затверджуючи виготовлену
технічну документацію, діяла у межах
повноважень та у спосіб, передбачений
законом.

Колегія суддів частково не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 52 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
виконавчий комітет сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради може розглядати
і вирішувати питання, віднесені цим
Законом до відання виконавчих органів
ради.

За положеннями ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад і передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Місцеві органи самоврядування
виступають у відповідності зі ст. 83 ЗК
України суб'єктами права комунальної
власності в межах населеного пункту, у
державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності.

Відповідно до вимог пункту 12 розділу Х
«Перехідні положення» ЗК України (в
редакції закону на момент виникнення
спірних правовідносин) до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні ділянки
шляхом безоплатної приватизації
відбувається за правилами та в
порядку, визначеному статтею 118 цього
Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_9
стала власником земельної ділянки
площею 0,0296 га, АДРЕСА_1, що
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серія ВН № 137248 від 15 липня 2004 року (а.с.
106).

Так, згідно рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради № 1911
від 28.12.2000 року ОСОБА_9 передано у
приватну власність земельну ділянку 270
кв.м. АДРЕСА_1

Підпунктом 1.11 пункту 1 рішення
Вінницької міської ради № 647 від 31.03.2004
року затверджено технічну
документацію із складання Державного
акту на право власності на землю ОСОБА_9
АДРЕСА_1 (а.с. 59).

Рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради № 665 від 13.04.2004
року внесено зміни в рішення Виконкому
міської ради № 1911 від 28.12.2000 року, а саме
змінено площу та погосподарський
номер відповідної земельної ділянки, з
270 кв.м. на 296 кв.м. та з АДРЕСА_6, на
АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що приватизація
земельної ділянки площею 0,0296 га
відбулася з грубими порушеннями вимог
ст..118 ЗК України.

Так, під час складання технічної
документації для отримання Державного
акту на право власності на землю,
землевпорядною організацією була
збільшена площа земельної ділянки, що
підлягала приватизації ОСОБА_9 на 26
м.кв. Як було встановлено і не
заперечувалось сторонами у справі,
збільшення площі земельної ділянки,
яку приватизувала ОСОБА_14 відбулося за
рахунок земель загального
користування ( тупиковий проїзд), що
належать до власності територіальної
громади, при цьому будь-яких рішень про
зміну цільового призначення землі та
передачу у користування чи у власність
відповідачці цієї земельної ділянки
Вінницька міська рада не приймала.

За таких обставин Вінницька міська
рада не мала права затверджувати
технічну документацію із складання
Державного акту на право власності на
землю ОСОБА_9 площею 0,0296 га, оскільки
рішенням цієї ж ради було передано їй у
власність лише 0,0270 га.

Дозволяючи безоплатну приватизацію
земельної ділянки площею 296 м.кв.,
відповідачами Вінницькою міською
радою та ОСОБА_9 були порушені права
позивачів, які є користувачами
тупикового проїзду, а тому їх права
підлягають захисту у порядку,
визначеному п. «г» ч.3 ст.152 ЗК України
шляхом визнання недійсним підпункту 1.11
пункту 1 рішення Вінницької міської
ради № 647 від 31 березня 2004 року,
оскільки саме цей підпункт стосується
спірної земельної ділянки.

Також обґрунтованими є вимоги
позивачів, щодо звільнення
відповідачкою земельної ділянки
площею 26 м.кв., що передбачено п. «б» ч.3
ст.152 ЗК України.

За таких, обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду у частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про скасування рішення Вінницької
міської ради № 647 від 31 березня 2004 року
та зобов'язання звільнити земельну
ділянку загального користування
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення цих вимог.

Посилання відповідачки на існування
рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради № 665 від 13.04.2004
року, яким внесено зміни (збільшено
площу земельної ділянки що підлягала
приватизації на 26 м.кв.) до рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради № 1911 від 28.12.2000 року, як на
правомірність здійсненої
приватизації, колегія суддів вважає
необґрунтованим, позаяк це рішення
було ухвалено після рішення Вінницької
міської ради № 665.

Разом з тим колегія суддів вважає, що
позовна вимога про скасування рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради № 665 від 13.04.2004 року не може
бути задоволена, оскільки до участі у
справі не було залучено належного
відповідача - виконавчий комітет
Вінницької міської ради.

Колегія суддів не приймає до уваги
твердження ОСОБА_9 про те, що позивачами
був пропущено позовну давність для
звернення до суду, оскільки спірні
правовідносини тривають на час
розгляду справи у суді, а тому права
позивачів підлягають захисту.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з
ОСОБА_9 слід стягнути на користь
кожного з позивачів судові витрати у
розмірі 174 грн. 70 коп., які вони понесли
під час розгляду справи у суді першої
інстанції 229 грн. 40 коп. та у апеляційній
інстанції 122 грн., всього 351 грн. 40 коп.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення суду першої
інстанції є порушення або неправильне
застосування норм матеріального права,
а також невідповідність висновків суду
обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального права, а тому колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову ОСОБА_6, ОСОБА_7

На підставі викладеного,
керуючись ст. 12, 116 ЗК України, ст.ст.1, 3,
57, 60, 303, 307-309, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 і ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 березня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовльнити
частково.

Визнати незаконним та скасувати
п.п.1.11 п.1 рішення Вінницької міської
ради №647 від 31.03.2004 року «Про
затвердження технічної документації
із складання Державних актів на право
власності на землю» в частині
затвердження технічної документації
із складання Державного акту на право
власності на землю громадянки ОСОБА_9
АДРЕСА_1

Визнати недійсним державний акт
серії ВН №137248 від 15.07.2004 року на право
власності ОСОБА_9 на земельну ділянку
площею 0,0296 га, кадастровий номер №
2000009, з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, розташовану за
адресою АДРЕСА_1

Зобов'язати Десяк Ольгу Лукашівну
звільнити проїзд загального
користування між будинковолодіннями
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6
судові витрати по сплаті судового
збору в суді першої і апеляційної
інстанції в сумі 174 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7
судові витрати по сплаті судового
збору в суді першої і апеляційної
інстанції в сумі 174 грн. 70 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий суддя : (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :