Справа № 459/415/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого - судді
Кріль М.Д.

при секретарі
Пилипяк Ю.М.

за участю: представника відповідача
Вандзьо О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Червонограді справу за
позовом ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
трудового каліцтва та професійного
захворювання.

в с т а н о в и в:

Позивач в січні 2014 року
звернувся в суд з даним позовом, в заяві
вказав, що в період з 1982 року по 2001 рік
він працював на підприємствах ДП
«Львіввугілля» гірничим робітником
очисного вибою з повним робочим днем
під землею. 26.08.1999 року під час
виконання своїх трудових обов'язків з
ним трапився нещасний випадок,
внаслідок чого він зламав праву ногу,
10.01.2000 року він травмував ліву руку,
27.09.2000 року було травмовано праве око.
Крім того внаслідок роботи в шкідливих
умовах праці в нього погіршився стан
здоров'я, у зв'язку з чим 14.11.2001 року МСЕК
йому було встановлено ІІІ групу
інвалідності та 55 % втрати
працездатності, з яких 25 % - внаслідок
професійного захворювання, 30 % -
внаслідок травм. Ушкодженням здоров'я
та втратою працездатності йому було
заподіяно великої моральної шкоди яку
він оцінює в сумі 50 000 грн. та просить
стягнути на його користь з відповідача.

Позивач в судове засідання не
з'явився, подав до суду заяву про
слухання справи у його відсутності,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнала,
суду пояснила, що позивач не звертався
з часу встановлення ступеня втрати
працездатності у 2001 році в фонд за
відшкодуванням моральної шкоди. Крім
цього позивачем не подано висновку
МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК
про встановлення факту спричинення
йому моральної шкоди внаслідок втрати
працездатності та трудового каліцтва.
З 01.01.2008 року Фонд не виплачує
відшкодування моральної шкоди не
дивлячись на періоди встановлення
ступеня втрати працездатності. Просить
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового
розгляду та дослідивши письмові
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до часткового задоволення.

З трудової книжки на ім'я ОСОБА_2
від 08.08.1977 року, акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 24.10.2001 року вбачається, що стаж
роботи позивача в підземних умовах
шахти вугільного басейну становить 19
років 01 місяць.

Як вбачається з копії актів про
нещасний випадок на виробництві № 46
від 08.10.1999 року, № 4 від 11.01.2000 року, № 39
від 27.09.2000 року з ОСОБА_2 під час
виконання трудових обов'язків на
виробництві сталися нещасні випадки
внаслідок яких йому було травмовано:
праву ногу, ліву руку та праве око.

Відповідно до довідки обласної МСЕК № 3
серії ЛВА-2 № 006631 від 14.11.2001 року
позивачу ОСОБА_2 вперше було призначено
ІІІ групу інвалідності та 55 % втрати
професійної працездатності: з яких 25 %
на радикуліт від 08.10.2001 року, зараховано
з 08.10.2001 року; 30 % за наслідками травм від
26.09.2000 року акт № 39, від 10.01.2000 року акт №
4, від 26.08.1999 року акт № 46.

У зв'язку з наявністю вищевказаного
захворювання позивач неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що вбачається
з наданих позивачем виписок з історії
хвороби.

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону
праці» державна політика в галузі
охорони праці базується, зокрема на
принципах пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно ч. 1 ст. 9 даного
закону, відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві ц професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Укладаючи з роботодавцем угоду про
обов'язкове страхування від нещасного
випадку страховик (Фонд соціального
страхування від нещасних випадків) тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом соціальні послуги та виплати.

На час спірних правовідносин діяли як
ч. 3 ст. 34 ЗУ від 23.09.199 року № 1105-ХІV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» так і ст. 9 ЗУ «Про
охорону праці», згідно з якою
відшкодування шкоди, заподіяної
працівником внаслідок ушкодження його
здоров'я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
законодавства України.

Згідно п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Надаючи соціальні послуги
застрахованим та здійснюючи страхові
виплати грошових сум, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
здійснює забезпечення соціального
захисту громадян у разі тимчасової,
стійкої або повної втрати
працездатності.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Згідно із ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
встановлено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Втративши частково працездатність на
виробництві, позивач не взмозі в повній
мірі виконувати ту чи іншу роботу,
постійно повинен проходити курс
лікування у зв'язку з професійною
хворобою, обмежений в життєдіяльності,
а тому суд вважає, що йому завдана
моральна шкода.

Таким чином, суд покладає обов'язок
відшкодувати моральну шкоду позивачу
на відповідача - відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, яка спричинена
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва.

Враховуючи наведене, беручи до уваги
те, що при визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди,
відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України,
необхідно врахувати характер
заподіяної позивачу шкоди, глибину
фізичних та душевних страждань
позивача, а також вимоги розумності та
справедливості, тому суд вважає, що
позов підлягає до часткового
задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 218
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_2 -
11 000 (одинадцять тисяч) грн. на
відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області на протязі 10 днів з
часу проголошення.

Суддя:
М. Д. Кріль