РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року
смт.
Старобешеве

Старобешівський районний суд
Донецької області у складі:

головуючої судді Сазонової М.Г.

при секретарі Євсєй Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного Акціонерного Товариства
Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК»
(скорочена назва ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 27.02.2014 р. звернувся до суду з
позовною заявою у якій зазначив, що
24.05.2007 р. між ним та Відповідачем
укладений кредитний договір (надалі -
Договір) за умовами якого Відповідачу
надано кредит у розмірі 1180, 80 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% річних на суму
залишку заборгованості. Договір
укладено у формі заяви позичальника та
Умов надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» (надалі - Умови). Погашення
мало здійснюватися Відповідачем
щомісячними платежами. Однак,
Відповідач свої зобов'язання не
виконував, внаслідок чого утворилася
заборгованість, розмір якої, з
врахуванням заборгованості з тіла
кредиту, процентів, пені та штрафів
станом на 10.02.2014 р. складає 31537,50 гривні,
без врахування заборгованості в сумі
2218,44 грн., стягнутої судовим наказом від
04.06.2008 р. за заявою Позивача.

Представник позивача у судове
засідання не прибув, на задоволенні
позову наполягав.

Відповідач позов не визнала, подала
письмові заперечення, згідно якими
зазначила, що з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам, на
які посилається Позивач його не було
ознайомлено. Згідно з судовим наказом з
нього за тим же договором фактично
стягнуто 2218,44 грн., що не враховано у
розрахунку заборгованості, доданому до
позовної заяви. Посилаючись на ст.257, п.1
ч.2 ст.ст. 258, 259 267 ЦК України просив
застосувати до позовних вимог строк
позовної давності та на цій підставі у
задоволенні позову відмовити.

Розглянувши справу в межах позовних
вимог та відповідно до поданих доказів,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
24.05.2007 р. між Відповідачем та Позивачем
укладено кредитний договір приєднання
шляхом підписання Відповідачкою
бланку Заяви позичальника №DOXRRX01400236з
визначеними у цій заяві умовами
договору, а саме, про отримання
строкового кредиту в сумі 1180,80 грн. на
строк 10 місяців з 24.05.2007 р. до 24.03.2008 р.
під 0,01% на місяць, щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту в сумі 31,88 грн. та єдиної
разової винагороди в сумі 302 грн. під
умову повернення кредитних коштів
щомісячними платежами по 196,80 грн. в
порядку, що визначені у цій заяві та в
Умовах надання споживчого кредиту
фізичним особам «Розстрочка»
(СТАНДАРТ) (а.с.6).

До позову долучений письмовий
документ, що має назву «Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт)», згідно до
п.5.5. якого терміни позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
Договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років (а.с.10). Дати
складання та посвідчення даний
документ не містить.

Водночас, дослідженням у судовому
засіданні матеріалів цивільної справи
№2н-89/08 наказного провадження за заявою
Позивача до Відповідача від 04.06.2008 р. на
підставі того ж Договору, встановлено,
що до заяви про видачу судового наказу
у 2008 році Позивачем були долучені інші
Умови, які мають таку ж назву - «Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт)», так
само не містять відомостей про дату їх
укладення та посвідчення, але й не
містять положень про встановлення
договірного строку позовної давності.

З огляду на дату подання цих Умов до
суду (02.06.2008 р.), вони існували в період
більш наближений у часі до дати
укладення кредитного договору, отже,
керуючись положеннями ст.5 ЦК України,
суд застосовує до спірних
правовідносин саме ці Умови, якими
строк позовної давності у договірному
порядку не врегульовано.

Згідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України,
загальний строк позовної давності
встановлений тривалістю у три роки, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Згідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

З огляду на положення ч.1. ч.3 ст.264 ЦК
України, враховуючи дії Відповідача зі
сплати грошових коштів за кредитним
договором, що мали місце в період з
24.05.2007 р. до 24.03.2008 р.., початок перебігу
строку позовної давності слід
обраховувати саме з 24.03.2008 року і, отже
станом на дату звернення до суду з
позовом цей строк є пропущеним.

Згідно до ч.3-5 ст.267 ЦК України, за
наявності відповідної заяви сторони у
спорі суд має застосувати позовну
давність винісши рішення про відмову у
позові, якщо не визнає поважними
причини її пропуску.

Позивачем не надано будь-яких доказів
поважності причин пропуску строку
позовної давності у відповідь на
подання відповідної заяви з боку
Відповідача. Отже у позові слід
відмовити повністю.

Судові витрати, понесені Позивачем,
відповідно до ст.88 ЦПК України, в такому
разі не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 3,15, 88, 212-215, 224-233 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
Акціонерного Товариства Комерційний
Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Старобешівський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя

16.05.2014