ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа № 477/478/14-ц
Провадження 2/477/471/14
12 червня 2014 року Жовтневий
районний суд Миколаївської області в
складі: головуючого у справі судді -
при секретарі - Чирковій А.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
21 лютого 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просить суд
визнати відповідачів таким, що
втратили право користування житловим
приміщенням -житловим будинком
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
відповідачі в вказаному житловому
приміщенні не проживають більше шести
місяців і втратили право на
Позивач в судове засідання не з'явився,
надіслав суду заяву про розгляд справи
за його відсутності, позов підтримав в
повному обсязі з підстав викладених в
Відповідачі в судове засідання не
з'явились, повідомлені належним чином,
не представили доказів проти
задоволення позову, тому суд на
підставі статті 224 ЦПК України, за
згодою позивача, ухвалює рішення при
заочному розгляді справи на підставі
наявних у ній доказів.
Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК
України фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
Позивач є власником житлового будинку
Згідно довідки сектору
адресно-довідкової роботи УДМС України
в Миколаївській області від 24 лютого 2014
року відповідачі зареєстровані в
спірному житловому будинку (а.с.19-25).
Відповідачі, згідно довідки
виконавчого комітету Лиманівської
сільської ради Жовтневого району
Миколаївської області від 24 жовтня 2013
року №1415, зареєстровані в спірному
житловому будинку та не є родичами
В спірному житловому будинку
відповідачі ніколи не проживали та не
проживають, не користуються даним
житловим приміщенням, що об'єктивно
підтверджується актом про
непроживання (а.с.7).
На думку суду, позивач помилково
послався на норми матеріального
права, що регулюють правовідносини
користування жилим приміщенням в
будинках державного та громадського
житлового фонду, а саме на статті 71, 72
В судовому засіданні встановлено, що
спірний житловий будинок не має
правового статусу державного або
громадського житлового фонду, а
відноситься до приватного житлового
фонду, користування яким
регламентується главою 6 ЖК України та
відповідними нормами ЦК України.
Норми ЦК України регулюють
правовідносини щодо проживання та
втрати права на користування житлом, що
є власністю громадян лише відносно
членів сім'ї власника.
Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК
України член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.
Главою 6 ЖК України не передбачено
законодавчого врегулювання порядку
втрати права користування житловим
приміщенням, що є у власності
Однак, у відповідності до приписів
статей 71,72 ЖК України, наймач або члени
його сім'ї можуть бути визнані в
судовому порядку втратившими право на
житлове приміщення, якщо вони без
поважних причин не проживали більше 6
місяців в житловому приміщенні.
Ані норми ЦК України, ані норми ЖК
України не регулюють цивільні
відносини щодо порядку втрати права
користування житловим приміщенням, що
є у власності громадянина, особами, які
не є членами сім'ї власника.
Згідно приписів статті 8 ЦК України,
якщо цивільні відносини не
врегульовані цим Кодексом, іншими
актами цивільного законодавства або
договором, вони регулюються тими
правовими нормами цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, що
регулюють подібні за змістом цивільні
відносини (аналогія закону).
Отже, враховуючи відсутність правової
норми, яка регулює спірні
правовідносини, суд застосовує
аналогію закону, зокрема положення
частини 2 статті 405 ЦК України (як
Враховуючі викладені обставини,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
вважає доведеним факт не проживання
відповідачів в спірному будинку більше
одного року без поважних причин і
приходить до висновку про
обґрунтованість позову, що є наслідком
його повного задоволення.
Керуючись статтями 208-209, 212, 213, 214-215 ЦПК
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6,
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7, такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням - житловим будинком
Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України
оскарження заочного рішення
відповідачем в апеляційному порядку
може мати місце лише в разі залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення та в разі ухвалення
повторного заочного рішення судом
першої інстанції.

Строк, протягом якого розглядалася
заява про скасування заочного рішення,
не включається до строку на апеляційне
оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Жовтневий районний суд Миколаївської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

СУДДЯ
С.М. ГЛУБОЧЕНКО