Справа № 362/6106/13 Головуючий у І
інстанції Ковбель М.М.Провадження №
22-ц/780/2945/14 Доповідач у 2 інстанції
Воробйова Н.С.Категорія 44
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу
за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 28 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: Устимівська
сільська рада Васильківського району
Київської області про звільнення
самовільно зайнятої земельної
ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, обґрунтовучи
свої позовні вимоги тим, що він
проживає за адресою АДРЕСА_1. На думку
позивача, його сусіди самовільно
збільшили межі своїх земельних ділянок
і захопили частини дороги площею 80 кв.м
по вулиці Привокзальній, чим порушили
його законні інтереси, оскільки тим
самим ускладнюють рух по вказаній
вулиці, створюють загрозу виникнення
ДТП на вказаній ділянці.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Відповідачі проти позовних вимог
позивача заперечували. Вважали їх
безпідставними. Вказували, що їй
земельні ділянки перебувають у
власності на підставі державних актів,
межі земельних ділянок були визначені
в натурі (на місцевості), акти оформлені
відповідно до технічної документації,
відведення земельних ділянок
погоджувалося та затверджувалося з
відповідними органами державної влади
та місцевого самоврядування.
Будинковолодіння, які належать їм на
правах власності у відповідних межах
належали ще покійним батькам, огорожі
встановлювалися більше ніж 50 років
назад.

Будь-які претензії щодо самозахвату
землі, а саме селищної дороги,
власником якої є органи місцевого
самоврядування, до них не заявлялися.
Дорога при проектуванні передбачалася
для проходу мешканців та проїзду
легкового транспорту. Під час
газифікації села по ній (під землею)
проведено газопровід, який забезпечує
усі поряд стоячі будинки газом. Для
проїзду вантажного транспорту та
сільськогосподарської техніки існує
об»їздна дорога.

Представник третьої особи -
Устимівська сільська рада
Васильківського району Київської
області проти позовних вимог
заперечував та просив відмовити у
задоволенні позову.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду від 28.03.2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просив
скасувати рішення суду як
необґрунтоване та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до
суду можуть звертатися органи та особи,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб. або
державні чи суспільні інтереси.

Частиною 1 ст. 11
Цивільно-процесуального кодексу
України встановлено, що суд розглядає
цивільну справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 83
Земельного кодексу України, земельні
ділянки, які належать на праві
власності територіальній громаді сіл,
селищ, міст, є комунальною власністю. До
земель комунальної власності, які не
можуть передаватися у приватну
власність належать, зокрема, землі
загального користування населених
пунктів (майдани, вулиці, проїзди,
шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери,
бульвари, кладовища, місця
знешкодження та утилізації відходів
тощо).

Згідно ст. 212 Земельного кодексу
України, самовільно зайняті земельні
ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам
без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування ним.
Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею 0,113
га за адресою АДРЕСА_2, яка складається
із земельної ділянки з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування будівель та
господарських споруд-0,035 га та для
ведення особистого підсобного
господарства-0,078 га, що підтверджується
державним актом серія П-КВ №01 9071/19707
від 03 січня 1999 року. Згідно плану
зовнішніх меж земельна ділянка межує
по лінії точок Г-А з землями сільради
АДРЕСА_2) (а.с.37). ОСОБА_4 згідно
державного акту на право власності на
землю серія ЯИ №904850 є власником
земельної ділянки, що розташована за
адресою АДРЕСА_3 площею 0,220 га з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка). Відповідно до
Плану меж земельної ділянки, яка має
кадастровий номер :01: 021:0054
зовнішня межа по лінії точок Б-А межує
із землями державної власності
(вул..Привокзальна) (а.с.36).

Як видно з матеріалів справи
позивач ОСОБА_2 не є суміжним
землекористувачем з належними
відповідачам на праві приватної
власності земельних ділянок, а також не
є власником селищної грунтової дороги,
яка, відповідно до планів зовнішніх
меж, зазначених в державних актах
відповідачів, межує із землями
державної власності (землями
комунальної власності). Будь-які
претензії щодо самозахвату землі, а
саме селищної дороги, власником
земельної ділянки до відповідачів не
заявлялося. У ході розгляду даної
справи Представник Устимівсько
сільської ради, залучений у справі в
якості третьої особи, проти позовних
вимог позивача заперечував та просив
відмовити у задоволенні позову як
необґрунтованого. Вказував, що
Привокзальна вулиця в даних межах
існує тривалий час, її межі не
змінювалися, будь-які дії відповідачів
щодо несанкціонованого захоплення
частини вулиці відсутні, претензії до
відповідачів стосовно порушень
земельного законодавства з боку ради
відсутні. З пояснень відповідача
ОСОБА_4 видно, що він отримав
будинковолодіння в АДРЕСА_3 у спадщину
від батьків, огорожа вздовж вулиці
стоїть більше ніж 50 років, земельну
ділянку - як присадибну він
приватизував на законних підставах у
межах домоволодіння з визначенням
кадастрового номеру, по вулиці вільно
проїздить легковий транспорт, будь-які
претензії до нього не пред»являлися,
позивач також користується вулицею, у
даний час будує новий будинок, до якого
завозить вантажним транспортом, у т.ч. і
бетонозмішувачем, будівельні та інші
матеріали.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позовних вимог, суд виходив з того, що
позовні вимоги позивача щодо порушення
його прав не знайшли свого
підтвердження, позивач не є власником
селищної грунтової дороги, претензії
до відповідачів стосовно порушень
земельного законодавства з боку
сільської ради відсутні, відповідачі є
власниками домоволодінь та мешкають за
адресою АДРЕСА_2 (ОСОБА_3) та АДРЕСА_3
(ОСОБА_4) та користуються відповідно до
державних актів належними їм
земельними ділянками і будь-яких
доказів, що вони самовільно зайняли
земельну ділянку (частину дороги) по
справі не встановлено, а тому дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення його позовних вимог.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

Разом з тим, колегія вважає, що з
мотивувальної частини рішення суду
слід виключити посилання суду на
звернення позивача з позовом до
неналежних відповідачів.

У даному випадку, з урахуванням
обставин справи, на думку колегії,
позивач вибрав неналежний спосіб
захисту своїх прав, оскільки питання
щодо несанкціонованого зайняття
відповідачами частини селищної
грунтової дороги ( вулиці
Привокзальної), що призвело до порушень
державних будівельних норм, віднесено
до компетенції власника вказаних
земель (землі комунальної власності),
який і має право звертатися з
відповідними вимогами до останніх.
Проте, такі вимогами до відповідачів
власником не заявлялися, спір щодо
несанкціонованого зайняття частини
земельної ділянки (земель вулиці
Привокзальної) з відповідачами
відсутній.

З огляду на викладене, колегія вважає,
що в апеляційній скарзі не приведено
доводів, які б спростували висновки
суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України,
колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 березня 2014 року змінити,
виключивши з мотивувальної частини
посилання на звернення позивача з
позовом до неналежного відповідача.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: