справа № 278/789/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року
м. Житомир

Житомирський районний суд
Житомирської області в складі
головуючого судді Грубіяна Є.О.,
секретаря Максименко М.С., розглянув
цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору
дарування недійсним, третя особа
приватний нотаріус Житомирського
районного нотаріального округу ОСОБА_4,
--

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з вказаним
позовом та просила визнати недійсним
договір дарування від 15 грудня 2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Житомирського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, за яким
ОСОБА_5 подарувала свою частку (1/2) у
спільному майні ОСОБА_3

Сторони в судове засідання не
з'явились, проте як від позивача так і
від відповідачів надійшли заяви про
розгляд справи у їх відсутності.
Зокрема, позивач у своїй заяві позов
підтримала та просила його
задовольнити, а відповідачі, в свою
чергу, даний позов визнали та при
вирішенні спору покладались на розсуд
суду. Третя особа надіслала до суду
заяву в якій просить проводити
слухання справи у свою відсутність та
вказала, що жодних пояснень по суті
даної справи надати не може.

Судом були встановлені наступні факти
і відповідно ним правовідносини.

15 грудня 2006 року ОСОБА_5 відповідно до
договору дарування від 15.12.2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Житомирського районного
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за № 1357,
подарувала свою частку (1/2) у спільному
майні ОСОБА_3 Відповідно до даного
договору дарування останньому
перейшло право власності на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1, та 1/2
частину земельної ділянки (кадастровий
номер :02:001:0030) площею 0,1847 га, що
складає 0,0923 га (а.с. 8). В обгрунтування
своєї позиції та підстав недійсності
оспорюваного договору позивач
зазначає, що відповідно до свідоцтва
про право на спадщину за заповітом
виданого 12 червня 1990 року, майно
померлого ОСОБА_6, зокрема, вказаний
вище житловий будинок, успадкували в
рівних частках його діти: ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 В подальшому, після смерті
ОСОБА_7 її частку (1/2) зазначеного
житлового будинку успадкувала її
донька, - позивач по справі. Згодом, на
земельну ділянку під вказним будинком
позивачу разом з ОСОБА_5 був виданий
державний акт на право власності на
земельну ділянку (а.с. 7). В даному
державному акті частка кожного
співвлісника визначена в рівних
частках по 0,09235 га. В подальшому позивач
дізналась про факт відчуження від
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1, та 1/2 частину
земельної ділянки (кадастровий номер
:02:001:0030) площею 0,1847 га, що складає
0,0923 га.

Також, позивач дізналась про виділ
ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим
номером :02:001:0116, яка була її з
ОСОБА_2 спільним майном. Позивач вказує,
що всупереч вимогам закону договір про
виділ в натурі частки зі спільного
майна між нею та ОСОБА_2, а тим паче з
ОСОБА_3 в письмовій формі не укладався
та нотаріально не посвідчувався.
Вважає, що законних підстав для
виділення такої частки зі спільного
майна та видачі ОСОБА_3 державного акта
на право власності не було.

Суд, дослідивши таке безумовне
визнання відповідачами позову, яке в
свою чергу не суперечить вимогам
закону й не порушує права свободи чи
інтереси інших осіб, приходить до
переконання про задоволення позову в
попередньому судовому засіданні без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи з посиланням лише на
правове обґрунтування позову.

Зазначені правовідносини врегульовані
наступними нормативними актами.
Співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим, співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання (ст. 364 ЦК України).
Співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. У разі
вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників. Згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.
Співвласники мають право уповноважити
одного з них на вчинення правочинів
щодо розпорядження спільним майном.
Правочин щодо розпорядження спільним
майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень (ст. 369 ЦК
України). Земельна ділянка може
належати на праві спільної сумісної
власності лише громадянам. Володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою спільної сумісної
власності здійснюються за договором
або законом. Співвласники земельної
ділянки, що перебуває у спільній
сумісній власності, мають право на її
поділ або на виділення з неї окремої
частки. Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом (ч. 3-5
ст. 89 ЗК України). Підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, а саме
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч. ч. 1-5 ст. 215 ЦК України).

Резюмуючи наведене суд дійшов до
висновку про повне задоволення позову.

Окрім зазначеного, так як позовна
вимога підлягає до повного
задоволення, з відповідачів слід
стягнути на користь позивача понесені
останнім і документально підтверджені
судові витрати за розгляд даної
цивільної справи пропорційно до
задоволених вимог на підставі приписів
ст. 88 ЦПК України. Судові витрати
складаються з сплаченого позивачем
судового збору за розгляд даної
цивільної справи в розмірі 778,60 гривні
за позовну вимогу майнового характеру.
Однак виходячи з ціни позову, а вона
складає 53 860 гривень, судовий збір мав
би становити 538,60 гривень, на підставі
положень підпункту 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про
судовий збір" (1 відсоток ціни позову,
але не менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної
плати), а тому підлягають до стягнення з
відповідачів в солідарному порядку
судові витрати в розмірі 538,60 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 203, 215, 364, 369 ЦК України, ст. 89 ЗК
України, ст. ст. 88, 212 - 215 ЦПК України,
суд, --

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір дарування,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8,
посвідчений 15 грудня 2006 року приватним
нотаріусом Житомирського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі за № 1357.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 в солідарному порядку судові
витрати за розгляд даної справи в
розмірі 538,60 (п'ятсот тридцять вісім)
гривень.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення строку на апеляційне
оскарження. Рішення може бути
оскаржено шляхом подання апеляційної
скарги до апеляційного суду
Житомирської області через
Житомирський районний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Є.О.
Грубіян