Справа № 167/338/14-ц Провадження №
22-ц/773/858/14 Головуючий у 1 інстанції:
Сіліч І.І. Категорія: 48 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання дружини за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Рожищенського районного суду
Волинської області від 16 квітня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася з позовом до ОСОБА_3
про стягнення аліментів на своє
утримання. Покликалась на те, що шлюб з
відповідачем зареєстровано 15 лютого 2011
року в Кримненській сільській раді
Старовижівського району Волинської
області. Під час спільного подружнього
життя народилось двоє дітей: донька
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, яка є
інвалідом I групи та донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з
відповідачем не склалось, а тому на
протязі останнього року проживають
окремо, діти перебувають на її
утриманні. ОСОБА_3 будь-якої участі у
вихованні дітей не приймає,
матеріальної допомоги на їх утримання
добровільно не надає. Вказує, що на
даний час не працює, перебуває у
відпустці по догляду за дітьми,
займається доглядом дітей, а отже,
потребує матеріальної допомоги на своє
утримання. Просила стягувати з
відповідача на її користь аліменти на
утримання в розмірі 500 грн. щомісячно.

Рішенням Рожищенського районного суду
від 16 квітня 2014 року в позові ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання дружини відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позов в повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неповне з'ясування цих обставин.

Заслухавши позивача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, а
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухваливши нове рішення з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції вважав, що оскільки
ОСОБА_3 на даний час не
працевлаштований, не отримує будь-яких
доходів, доглядає хвору матір, яка є
інвалідом другої групи, а тому не має
можливості надавати позивачу аліменти
на її утримання.

Такі висновки суду є передчасними та
зробленими без врахування всіх
обставин справи та норм матеріального
права, що регулюють дані
правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 15
лютого 2011 року сторони зареєстрували
шлюб в Кримненській сільській раді
Старовижівського району Волинської
області (а. с. 6).

Від спільного подружнього життя у них в
шлюбі народилось двоє дітей: дочка
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

У зв'язку з погіршенням подружніх
відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на протязі
останнього року проживають окремо.

Малолітні діти залишились проживати з
матір'ю та перебувають лише на її
утриманні. Дана обставина відповідачем
не заперечувалась та не
спростовувалась. Незважаючи на
наявність рішення Рожищенського
районного суду від 06.03.2014 року, яким
вирішено питання про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, тягар утримання неповнолітніх
спільних дітей сторін лежить на матері
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ні в добровільному, ні в
примусовому порядку не приймає участі
у матеріальному утриманні
неповнолітніх дочок.

Дружина, чоловік повинні матеріально
підтримувати один одного (ч. 1 ст. 75
Сімейного кодексу (далі - СК) України).

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України,
дружина, з якою проживає дитина, має
право на утримання від чоловіка батька
дитини до досягнення дитиною трьох
років.

Частиною 4 ст. 84 СК України передбачено,
що право на утримання дружина, з якою
проживає дитина, має незалежно від того
чи вона працює та незалежно від її
матеріального становища, за умови, що
чоловік може надавати матеріальну
допомогу.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 на даний час не працює,
перебуває у відпустці по догляду за
дітьми.

Малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з
дитинства хворіє на спастичний
тетрапарез з порушенням функції,
помірно виражена когнітивна
недостатність резудиально-органічного
генезу, дитина може бути визнана
інвалідом з дитинства на період до 10
жовтня 2018 року, що вбачається з
медичного висновку № 13303 від 10.09.2013 року
(а. с. 4). Як пояснила в судовому
засіданні позивач, донька ОСОБА_4 в силу
наявних у неї хвороб потребує
постійного стороннього догляду,
оскільки є не ходячою. Відтак вона
позбавлена можливості
працевлаштуватись, оскільки це буде
суперечити інтересам дитини.

Згідно зі ст. 88 СК України, якщо один із
подружжя, в тому числі і працездатний,
проживає з дитиною-інвалідом, яка не
може обходитися без постійного
стороннього догляду, і опікується нею,
він має право на утримання за умови, що
другий з подружжя може надавати
матеріальну допомогу.

Заперечуючи щодо задоволення позову,
відповідач у своїй заяві (а. с. 13,14)
вказував, що він не працює, не
забезпечений роботою та не має
регулярного стабільного заробітку.

Однак такі твердження ОСОБА_3 не
заслуговують на увагу, оскільки він є
працездатним та спроможним
забезпечити матеріально свою сім'ю, яка
потребує його допомоги. Будь-яких
належних та допустимих доказів, які б
свідчили, що йому було відмовлено у
працевлаштуванні, або ж про те, що він
перебуває на обліку, як особа яка бажає
працевлаштуватись, подано не було.

Крім того, той факт, що мати відповідача
ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, не є
підставою вважати, що ОСОБА_3 здійснює
за нею догляд, а відтак позбавлений
можливості надавати допомогу своїй
дружині. Жодних доказів про те, що
ОСОБА_1 потребує стороннього догляду
відповідачем не подано.

За матеріалами справи та встановленими
обставинами, слід дійти висновку, що
відповідач ОСОБА_3, будучи
працездатним, фактично самоусунувся
від свого обов'язку, щодо утримання
сім'ї, а зокрема дружини, яка у зв'язку з
хворобою та малолітством їх спільних
дітей, не має можливості себе
матеріально забезпечити.

Статтею 48 Конституції України
гарантовано, що кожен має право на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, що включає достатнє
харчування, одяг, житло.

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права (п. 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове
рішення у цивільній справі").

З врахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що вимоги
позивача підлягають до часткового
задоволення та вирішення питання про
стягнення з відповідача в користь
позивача аліментів на утримання
дружини в розмірі 300 гривень щомісячно,
починаючи з 13 березня 2014 року до
ІНФОРМАЦІЯ_5 року тобто до досягнення
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку.

За змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Будь-яких належних, допустимих і
беззаперечних доказів відповідно до
вказаних вимог процесуального закону
на підтвердження наявності обставин,
які позбавляють ОСОБА_3 можливості
надавати позивачу матеріальну
допомогу, відповідачем не подано.

Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до суду позовної заяви майнового
характеру судовий збір справляється в
розмірі 1 відсотка ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що позивач при подачі
даного позову була звільнена від
сплати судового збору, то відповідно до
вимог зазначеного Закону, п. 3 ч. 1 ст. 80,
ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в
дохід держави слід стягнути 365 гривень
40 копійок судового збору (за подання
позовної заяви та апеляційної скарги).

Таким чином, висновки суду першої
інстанції зроблені з порушенням норм
матеріального права, що згідно зі
статтею 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення, про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Рожищенського районного суду
Волинської області від 16 квітня 2014 року
в даній справі скасувати та ухвалити
нове.

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженця та жителя АДРЕСА_1 в користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини в
розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи
з 13 березня 2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 року
тобто до досягнення ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 365
гривень 40 копійок судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: