АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5324/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Самсонова В. В. Доповідач - Кочкова
Н.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

12 червня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді
Кочкової Н.О.,

суддів - Максюти
Ж.І., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про спонукання до укладення
договору купівлі-продажу квартири та
оплату комунальних послуг за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 квітня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про спонукання
до укладення договору купівлі-продажу
квартири та оплату комунальних послуг
відмовлено (а.с.48-50).

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про задоволення позову
(а.с.57-60).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 25 січня 2001
року, виданого П'ятою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстровим №
3-291 ОСОБА_2 належить на праві власності
квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10). 26
вересня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
був укладений попередній договір
купівлі-продажу вказаної квартири
(а.с.11). Відповідно до п. 1 цього Договору
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язалися до 10
листопада 2011 року укласти договір
купівлі-продажу цієї квартири, за 388 000
грн., що на момент укладання
попереднього договору було
еквівалентно 48500,00 доларів США. ОСОБА_2
зобов'язалась підготувати всі
необхідні документи для укладання та
підписання договору купівлі-продажу
квартири. Відповідно до умов п. 2 цього
Договору відповідачкою було передано
позивачці грошові кошти в сумі 16000,00
грн. (еквівалентно 2000 доларів США), що є
попередньою сплатою частини вартості
квартири.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 квітня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів
було встановлено, що укладання
основного договору купівлі-продажу
квартири у визначений сторонами строк
не відбулося з вини ОСОБА_2 з поважних
причин (а.с.5-8).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 у частині спонукання до
укладення договору купівлі-продажу,
суд першої інстанції виходив із того,
що чинним законодавством не
передбачений такий порядок захисту
своїх прав та інтересів як спонукання
до укладення договору купівлі-продажу
квартири.

Вказаний висновок є правильним,
оскільки відповідно до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право у порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Згідно із ст. 15 ЦК
України захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
дається в ст. 16 ЦК України. Як правило,
власник порушеного права може
скористатись не будь-яким, а цілком
конкретним способом захисту свого
права. Частіше за все спосіб захисту
порушеного права прямо визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Крім того, у ч.1 ст. 627 ЦК України
зазначено, що відповідно до ст.. 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості, а згідно із ст. 611 ЦК
України уразі порушення зобов'язань
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення або розірвання зобов'язань,
зміна умов зобов'язань, сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідачки
ОСОБА_3 вартості комунальних послуг,
суд першої інстанції правильно виходив
із того, що позивачка не надала суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_3 фактично
і на законних підставах проживала у
належній позивачці квартирі, і доказів
про те, що саме відповідачка повинна
була сплачувати за комунальні послуги.

Так, згідно із ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, а відповідно до ст. 59 ЦПК
України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Із матеріалів справи вбачається, що ні
договір найму, ні договір оренди
спірної квартири з ОСОБА_3 не укладався,
тому посилання позивачки у позовній
заяві на ст. 162 ЖК України, а в
апеляційній скарзі на ст. 162, 67, 68 ЖК
України не являються підставою для
задоволення позову. Крім того,
позивачка надала суду лише рахунки
житлово-комунальних організацій по
нарахуванню вартості наданих послуг,
виписані на прізвище ОСОБА_2, що не
свідчить про понесені нею витрати.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, оскільки
зводяться до повторення обставин
справи, викладених у позовній заяві, та
до незгоди із тим, що укладення
договору у визначений строк відбулось
з її вини.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено,
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду, справа розглянута в межах
позовних вимог і на підставі наданих
сторонами доказів, тому апеляційний
суд приходить до висновку, що рішення
суду є законним і обґрунтованим, і його
слід залишити без змін.

Керуючись ст.307, 308, ЦПК України,
апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 14 квітня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: