Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області у складі:
судді - Нероди Л.М.,
при секретарі - Гриценку Д.С., ,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Олександрійської
міської ради та ОСОБА_2, за участі
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
Управління Держземагенства в
Олександрійському районі
Кіровоградської області та ОСОБА_3 про
припинення права власності на земельну
ділянку, визнання недійсним державного
акту на право приватної власності на
землю та визнання права власності,
У грудні 2013 року до Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області звернувся з позовом ОСОБА_1 до
Олександрійської міської ради та
ОСОБА_2, за участі третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: Управління Держземагенства в
Олександрійському районі
Кіровоградської області та ОСОБА_3 про
припинення права власності на земельну
ділянку, визнання недійсним державного
акту на право приватної власності на
землю та визнання права власності.
Позов мотивує тим, що на підставі
договору купівлі-продажу житлового
будинку з господарсько-побутовими
будівлями та спорудами від 11 листопада
2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Олександрійського міського
нотаріального округу Кіровоградської
області ОСОБА_4, зареєстрованого в
реєстрі за №2005, позивач придбав у
ОСОБА_3, в особі її представника ОСОБА_5,
господарсько-побутовими будівлями та
спорудами, розташований під АДРЕСА_2,
загальною площею 95,6 кв. м, житловою
площею 39,8 кв. м. Вказаний житловий
будинок розташований на земельній
ділянці загальною площею 0,0536 га з
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. При переході права
власності до позивача на житловий
будинок право власності на земельну
ділянку не оформлялося. Попередній
власник вказаної земельної ділянки
площею 0,0536 га, на якій розташований
придбаний житловий будинок - ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Належність
померлій ОСОБА_6 зазначеної земельної
ділянки на підставі Державного акту на
право приватної власності на землю КР
№690 від 31.05.1994 року, підтверджується
довідкою управління Держземагенства в
Олександрійському районі про
кількісні характеристики земельної
ділянки, розподілення земель між
власниками та користувачами (за даними
форми 6-зем) за вих. №214 від 12.04.2013 року, а
також наданим управлінням
Держземагенства витягом з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки №215 від 12.04.2013
року. Позивач просить припинити право
власності ОСОБА_6 (адреса місця
проживання: АДРЕСА_1) на земельну
ділянку загальною площею 0,0536 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
призначення земельної ділянки: для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що належала їй
згідно Державного акту на право
приватної власності на землю КР №690 від
31.05.1994 року; визнати недійсним
Державний акт на право приватної
власності на землю КР №690 від 31.05.1994
року, виданий на ім'я ОСОБА_6 на земельну
ділянку загальною площею 0,0536 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
призначення земельної ділянки: для
будівництва та обслуговування
житлового будинку. Господарських
будівель і споруд; визнати за ОСОБА_1,
право власності на земельну ділянку
загальною площею 0,0536 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
призначення земельної ділянки: для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
Під час судового розгляду представник
позивач уточнив позовні вимоги.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані повідомляти суд про
причини неявки у судове засідання. У
разі неповідомлення суду про причини
неявки вважається, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, не
з'явилися в судове засідання без
Відповідач або представник
відповідача у судове засідання не
з'явилися, про час і місце розгляду
повідомлялися належним чином.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України , у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Вислухавши пояснення представників
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

11 листопада 2011 року між ОСОБА_3, в особі
її представника ОСОБА_5 та ОСОБА_1
укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями та
спорудами, посвідченого приватним
нотаріусом Олександрійського міського
нотаріального округу Кіровоградської
області ОСОБА_4, зареєстрованого в
реєстрі за №2005.

ОСОБА_1 придбав житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями та
спорудами, розташований під АДРЕСА_2,
загальною площею 95,6 кв. м, житловою
площею 39,8 кв. м.

Судом встановлено, що вказаний
житловий будинок розташований на
земельній ділянці загальною площею 0,0536
га з кадастровим №:10:369:0012 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

У п. 2 вищезазначеного договору
зазначено, що сторони домовилися
протягом одного місяця здійснити
продаж земельної ділянки на якій
розташований будинок.

Суд дійшов висновку, що при переході
права власності до позивача на
житловий будинок право власності на
земельну ділянку не оформлялося.

Попередній власник вказаної земельної
ділянки площею 0,0536 га, на якій
розташований придбаний житловий
будинок - ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3. Належність померлій
ОСОБА_6 зазначеної земельної ділянки на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю КР №690 від
31.05.1994 року, підтверджується довідкою
управління Держземагенства в
Олександрійському районі про
кількісні характеристики земельної
ділянки, розподілення земель між
власниками та користувачами (за даними
форми 6-зем) за вих. №214 від 12.04.2013 року, а
також наданим управлінням
Держземагенства витягом з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки №215 від 12.04.2013
року.

Згідно копії документів спадкової
справи ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса
проживання: АДРЕСА_1), яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис про смерть
№621 від 22.06.2010 року), спадкоємцем є
ОСОБА_2.

Однак, ОСОБА_2 не успадкував вказану
земельну ділянку.

Згідно ст. 377 ЦК України, до особи, яка
набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної
ділянки, право на яку переходить у
зв'язку з переходом права власності на
житловий будинок та протягом одного
місяця на земельну ділянку, є істотними
умовами договору, який передбачає
набуття права власності на ці об'єкти.

Судом встановлено, що позивачем після
придбання житлового будинку цільове
призначення земельної ділянки не
змінено.

Аналіз норм ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК
України показує, що окремі їх положення
мають однакову спрямованість щодо
переходу права на земельну ділянку при
виникненні права власності на житловий
будинок.

У вищезазначених статтях
закріплюються підстави та умови
набуття права власності на земельну
ділянку під розташованими на ній
об'єктами нерухомості, які правомірно
придбані у власність фізичними або
юридичними особами.

Суд дійшов висновку, що у договорі
купівлі-продажу житлового будинку
питання щодо набуття прав на землю
врегульовано, але не виконано
сторонами.

Таким чином, з урахуванням статті 9 ЦК
України та ч. 2 ст. 377 ЦК України до
нового власника переходить право на
земельну ділянку на умовах, на яких
вона належала попередньому власнику за
умови незмінності цільового
призначення і розміру ділянки на якій
розташований придбаний будинок.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі державних актів на право
власності на земельну ділянку.

Пункт 26 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року №703
вказує, що для проведення державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно ч. 9 п. 27 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є державний акт на
право власності на земельну ділянку
або на право постійного користування
земельною ділянкою.

Відповідно до п. 9 розділу VII
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про Державний
земельний кадастр», до 01 січня 2013 р.
державна реєстрація земельних ділянок,
які передаються у власність із земель
державної чи комунальної власності,
здійснюється з видачею державних актів
на право власності на земельні ділянки.
Реєстрація державних актів на право
власності здійснюється у книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема з
правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України,
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України,
іноземці можуть набувати права
власності на земельні ділянки
несільськогосподарського призначення
в межах населених пунктів, а також на
земельні ділянки
несільськогосподарського призначення
за межами населених пунктів, на яких
розташовані об'єкти нерухомого майна,
що належать їм на праві приватної
власності.

Згідно із п. а ч. 3 ст. 81 ЗК України,
іноземці можуть набувати права
власності на земельні ділянки
відповідно до частини другої цієї
статті у разі придбання за договором
купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України,
порушені права власників земельних
ділянок підлягають відновленню в
порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів є визнання
права.

Суд дійшов висновку, що право власності
на земельну ділянку на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю КР №690 від 31.05.1994
року припинено внаслідок смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6, тому позовні
вимоги щодо припинення права власності
та скасування державного акту не
підлягає задоволенню.

Виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК
України принципу диспозитивності, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Враховуючи наведене суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 377, 392 ЦК України, ст. 81, 90, 125 ЗК
України, ст. 377ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215,
224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку загальною площею 0,0536
га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
призначення земельної ділянки: для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

В інших позовних вимогах відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, особи, які
не були присутні під час проголошення
рішення можуть подати апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку.

СУДДЯ:
Л.М. НЕРОДА