АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1151/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Красюк Г. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Гончар Н. І. РІШЕННЯ
28 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоГончар Н. І. суддівВишня Н.
В. , Ювшин В. І. при секретаріЯремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 12 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
приватного акціонерного товариства ім.
Т.Шевченка про визнання договору
оренди землі недійсним та повернення
земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року ОСОБА_6 звернулася в
суд з позовом до ПАТ ім. Т.Шевченка про
визнання договору оренди землі
недійсним та повернення земельної
ділянки.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що в червні 2010 року
між ОСОБА_6 і ЗАТ ім. Т.Шевченка
правонаступником якого є ПАТ ім.
Т.Шевченка в особі голови правління
ОСОБА_8, укладено договір оренди землі
площею 3.89га., що знаходиться в
адміністративних межах Терешківської
сільської ради і належить позивачці
ОСОБА_6 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку
1-ЧР №006928, виданого Терешківською
сільською радою 20.07.2001 року.
Посилається на те, що даний договір
оренди був підписаний в 2010 році на три
роки, про що свідчить акт прийому -
передачі земельної ділянки, який є
невід'ємною частиною договору, строк
договору вже збіг, а відповідач
земельну ділянку не повертає, чим
здійснює позивачу перешкоди в
користуванні нею. Просила визнати
договір оренди землі недійсним,
зобов»язати відповідача розрахуватися
за орендну плату в повному обсязі та
повернути земельну ділянку їй в
користування.

В ході розгляду справи судом першої
інстанції, представник позивача
відмовився від вимоги про зобов»язання
відповідача розрахуватися за орендну
плату, так як відповідач добровільно
провів повний розрахунок

Рішенням Шполянського районного суду
Черкаської області від 12 березня 2014
року позов задоволено частково.
Ухвалено договір оренди землі,
укладений в червні 2010 року між ЗАТ
нині ПАТ ім.. Шевченка в особі голови
правління ОСОБА_8 і власником
земельної ділянки площею 3,89 га. ОСОБА_6,
яка належить їй на підставі Державного
акту 1 -ЧР № 027518 виданого Терешківською
сільською радою 20.07.2001 року - розірвати
31.12.2014 року і земельну ділянку передати
ОСОБА_6

Також вирішено питання із судовими
витратами.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник ОСОБА_6 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на те, що
зазначене рішення необґрунтоване,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким визнати договір
оренди земельної недійсним, повернути
земельну ділянку у користування
землевласника та зобов'язати ЗАТ ім.
Т.Г. Шевченка розрахуватися за оренду в
повному обсязі. Витрати за сплату
судового збору покласти на
відповідача.

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи із
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Ч. 3 ст. 303 ЦПК України
передбачає, що апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов»язковою підставою для скасування
рішення.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що договір оренди землі
підписаний обома сторонами, він має всі
передбачені законом реквізити,
зареєстрований в ДП «Центр ДЗК» і
відповідає вимогам ст.ст. 203, 205 ЦК
України. Однак постільки позивачка
бажає обробляти належну їй земельну
ділянку особисто, суд вважав за
можливе вийти за межі позовних вимог і
розірвати договір оренди землі 31
грудня 2014 року та повернути земельну
ділянку ОСОБА_6

Однак, колегія суддів вважає, що такі
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону, рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи між
ОСОБА_6 і ЗАТ нині ПАТ ім. Шевченка у
червні 2010 році було укладено договір
оренди земельної ділянки площею 3,89 га,
належної ОСОБА_6 згідно Державного
акту на право приватної власності на
землю І-ЧР № 006928, який 20 липня 2001 року
зареєстровано у Шполянському
районному відділі Черкаської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про
що у Державному реєстрі земель вчинено
запис від 20 липня 2001 року за № 121.

Згідно п. 3.1. даного договору, його
укладено на 5 років з урахуванням
вегетації с/г культур до 31 грудня 2014
року. Після закінчення строку договору
орендар має переважне право поновлення
його на новий строк.

Актом прийому - передачі земельної
ділянки підтверджується передача та
прийняття земельної ділянки в натурі
за рахунок орендованих паїв по ЗАТ ім.
Шевченка про отримання земельної
ділянки ОСОБА_6 площею 3,89 га в тому
числі ріллі 3,89 га , розміщеної в
адміністративних межах Терешківської
сільської ради та вказано, що земельна
ділянка ЗАТ ім.. Шевченка передається
строком на три роки і повинна
використовуватись без зміни цільового
призначення для товарного
сільськогосподарського виробництва.
До акту прикладається план земельної
ділянки.

26 липня 2013 року ОСОБА_6 направила
голові ПрАТ ім. Шевченка ОСОБА_8 заяву
проте, що вона не має наміру
продовжувати оренду належної їй
земельної ділянки.

Ст. 792 ЦК України, передбачено, що за
договором найму (оренди) земельної
ділянки наймодавець зобов'язується
передати наймачеві земельну ділянку
на встановлений договором строк у
володіння та користування за плату.
Відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Відповідно до положень ст. 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
в момент вчинення правочину стороною (
сторонами ) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно ч.3 ст. 640 ЦК України передбачено,
що договір, який підлягає державній
реєстрації, є укладеним з моменту
державної реєстрації.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» (в редакції чинній на
день укладення договору) договором
оренди землі є договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно 14, 18 і 20 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди
укладається у письмовій формі і
набуває чинності після його державної
реєстрації, яка проводиться у порядку,
встановленому законом.

На підставі ст. 20 Закону України «Про
оренду землі» ( в редакції, яка була
чинною на момент виникнення
правовідносин) укладений договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації. Право оренди земельної
ділянки виникає з дня державної
реєстрації цього права відповідно до
закону, що регулює державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно -офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру, тобто
реєстрацію є запис, фіксація фактів або
явищ з метою обліку та надання їм
статусу офіційно визнаних актів
внесення до списку або книги обліку.

Вищевказане свідчить, що моментом
вчинення правочину слід вважати
момент, коли сторони свого часу
досягли згоди з усіх істотних умов.

При зверненні до суду з позовом про
визнання договору оренди недійсним, ,
позивач посилалася на ст. 230 ЦК України,
оскільки вважала, що при укладені
спірного договору відповідач ввів її в
оману, однак дана обставина, під час
розгляду справи в суді першої, так і в
суді апеляційної інстанцій
підтвердження не знайшла.

Ст. ст. 229 та 230 ЦК України, встановлює, що
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Оскільки позивачкою не було надано
суду доказів того, що при укладенні
договору оренди відповідач навмисно
ввів її в оману щодо строку дії
договору та інших обставин, які мають
істотне значення, не надано доказів
фальсифікації відповідачем першого
аркушу договору оренди, а також
відсутні її звернення до
правоохоронних органів з приводу
вчинення відповідачем підроблення в
договорі оренди, колегія суддів вважає,
що підстави для задоволення її вимог
відсутні.

Колегія суддів вважає, що позивачкою
також не було надано доказів того, що в
момент вчинення договору оренди землі
не були додержані загальні вимоги, які
необхідні для його чинності,
передбачені ст.. 203 ЦПК України та що він
був підписаний з грубими порушеннями.

Також, колегія суддів звертає увагу на
ч. 1 ст.11 ЦПК України, з якої вбачається,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Всупереч даній нормі закону, суд першої
інстанції вийшов за межі позовних
вимог.

З тексту позовної заяви не вбачається,
що позивач просила розірвати договір
оренди земельної ділянки, однак суд
першої інстанції, прийшов до
помилкового висновку, вийшовши за межі
позовних вимог та безпідставно вважав,
за можливе розірвати спірний договір, в
той час як позивач просила визнати
договір оренди землі недійсним.

Безпідставними та необґрунтованими є
доводи апелянта щодо неповного та
неналежного розрахунку по оплаті за
оренду земельної ділянки, оскільки в
ході розгляду справи судом першої
інстанції сам представник позивачки
стверджував, що відповідачем з
позивачкою проведений повний
розрахунок по орендній платі і від
своїх вимог в цій частині він
відмовився.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів вважає, що при ухваленні
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є обов'язковою підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення або зміни рішення, а
тому рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 12 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
приватного акціонерного товариства ім.
Т.Шевченка про визнання договору
оренди землі недійсним та повернення
земельної ділянки - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_6 у позові до
приватного акціонерного товариства ім.
Т.Шевченка про визнання договору
оренди землі недійсним та повернення
земельної ділянки.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :