Справа № 265/7337/13-ц
Провадження № 2/265/115/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

при секретарі Мальській Г.Ю.

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
суми боргу,

третя особа: - ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В:

3 жовтня 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовом про стягнення з
ОСОБА_4 суми заборгованості по
розписці. В обґрунтування заявлених
вимог позивачка посилалася на ті
обставини, що за проханням її бувшого
зятя ОСОБА_5 , 20 січня 2008 року вона
віддала відповідачу ОСОБА_4, в борг суму
8000 доларів США строком до 1 січня 2009
року з виплатою щомісячної винагороди
в розмірі 500 гривень. Однак до моменту
звернення до суду відповідач суму
боргу не повернув, від повернення в
добровільному порядку відмовляється.
Вона неодноразово зверталася до свого
зятя ОСОБА_5 с проханням посприяти
поверненню боргу, на що постійно
отримувала обіцянки і запевнення що
обов'язково борг буде повернуто. В силу
обставин та стану свого здоров'я, вона
змушена була переїхати жити за кордон
до доньки і на даний час потребує
дорогостоячого лікування. В березні 2013
року вона нагадала ОСОБА_5 про суму
боргу с проханням повернути гроші, на
що отримала різку відмову. Оскільки
вона є людиною похилого віку, дуже
хворою, і своєчасно не мала можливості
звернутися до суду з позовом, а тому
вважає, що строк звернення до суду вона
пропустила з поважних причин. Просить
суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь
суму боргу в розмірі 63944,00 гривень та 3%
річних в розмірі 9123,85 гривень.

В подальшому 17 квітня 2014 року суму
позову було збільшено, та позивачка
просить суд стягнути з відповідача
ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 8000 доларів
США, що гривневому еквіваленті
становить 91168,80 гривень та 3% річних в
розмірі 14477,11 гривень.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3 не
з'явилася надав суду заяву с проханням
розглядати справу у її відсутність в
присутності представника.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_1
в судовому засіданні повністю
підтримала позовні вимоги ОСОБА_3 та
пояснила, що дійсно 20 січня 2008 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір
займу, згідно якого ОСОБА_3 передала
ОСОБА_4, суму 8000 доларів США з кінцевою
датою повернення 1 січня 2009 року. При
цьому ОСОБА_4 повинен був щомісячно
сплачувати ОСОБА_3 в якості винагороди
суму 500 гривень. В період з 2008 року по 2010
рік ОСОБА_4 через ОСОБА_5 дійсно
сплачував по 500 гривень щомісячно а
потім перестав сплачувати. Вона
неодноразово зверталася до ОСОБА_5 який
був її зятем с проханням повернути
суму боргу, однак той запевняв її що
обов'язково суму боргу віддадуть але
трохи пізніше. Потім в 2011 році її дочка
розійшлась із ОСОБА_5 та почала
процедуру розподілу майна та
визначення міста проживання дітей.
Оскільки в цей час її дочка була за
кордоном то всі питання вона
вирішувала через ОСОБА_3, яка
представляла її інтереси в судах, і
якось за розписку забула. При цьому у
ОСОБА_3 погане здоров'я, вона потребує
постійної медичної допомоги а
негативні емоції їй протипоказано. На
даний час ОСОБА_3 знаходиться за
кордоном у своєї доньки, стан її
здоров'я погіршився, вона потребує
дорого стоячого лікування, яке не може
собі сплатити, а тому в 2013 році вона
звернулася до ОСОБА_5 с проханням
повернути суму боргу, або посприяти
його поверненню, на що отримала різку
відмову з погрозами життю у разі якщо
вона в подальшому буде звертатися до
нього с такими вимогами. Вважає, що
строк позовної давності вона
пропустила з поважних причин, оскільки
за станом свого здоров'я не могла
звернутися до суду, а тому просить суд
поновити їй строк звернення до суду та
стягнути з ОСОБА_4 суму боргу в розмірі
8000 доларів США, що гривневому
еквіваленті становить 91168,80 гривень та
3% річних в розмірі 14477,11 гривень.

Відповідач ОСОБА_4, в судове засідання
з'явився, позовні вимоги не визнав в
повному обсязі та пояснив, що в січні 2008
року до нього звернувся ОСОБА_5, який на
той час був його знайомим, с проханням
допомогти йому в отриманні грошей.
ОСОБА_5 пояснив, що він займає у своєї
тещі гроші в розмірі 8000 доларів США,
однак оскільки вона йому не довіряє, то
він просить поручитися за нього і
написати розписку про отримання грошей
в сумі 8000 доларів США. Оскільки він
знав родину ОСОБА_5, вони проживали з
ним поруч, ніколи ніяких непорозумінь
з ними не було, він погодився і написав
розписку на отримання грошей в сумі 8000
доларів США, так як йому сказав ОСОБА_5
Розписку він віддав ОСОБА_5 і потім до
моменту звернення до суду до нього
ніхто ніколи не звертався з вимогою
повернути гроші. Приблизно в 2010 році
він запитував у ОСОБА_5 про судьбу цієї
розписки, на що ОСОБА_5 повідомив, що
борг він повністю повернув і йому не
потрібно хвилюватися. Просить суд
відмовити у задоволенні позову,
оскільки вважає, що строк звернення до
суду було пропущено без поважних
причин, а тому підстав його поновлювати
не має.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги в
судовому засіданні не визнала в
повному обсязі та пояснила, що дійсно
відповідач ОСОБА_4 написав розписку про
отримання грошей в сумі 8000 доларів США,
але зазначені гроші він не отримував,
розписка була фіктивна, а тому підстав
для стягнення з нього зазначеної суми
не має. Також просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду так як всі медичні довідки щодо
поганого стану здоров'я не
підтверджують факту не можливості
своєчасного звернення до суду. Просить
також звернути увагу суду на той факт,
що в період 2011 -2012 року ОСОБА_3
неодноразово приймала участь в судових
засіданнях під час представництва
інтересів своєї доньки, а тому мала
можливість звернутися до суду і з
позовом про стягнення суми боргу. Також
в період з 2009 року по 2013 рік ОСОБА_3
жодного разу не нагадала ОСОБА_4 про
необхідність повернення їй суми боргу
але при цьому нібито зверталася до
ОСОБА_5 с проханням повернути борг, що
підтверджує той факт, що їй було відомо
про те що ОСОБА_4 ніяких грошей не
отримував. На підставі викладеного,
просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_5, допитаний в
судовому засіданні в якості свідка,
пояснив, що ОСОБА_3 його бувша теща. В
січні 2008 року йому терміново необхідні
були гроші для того щоб віддати борг за
машину. Він звернувся до ОСОБА_3 с
проханням зайняти йому гроші.
Позивачка не заперечувала, однак
вимагала щоб за нього хтось поручився,
оскільки боялася що гроші не будуть
повернуті. Оскільки ОСОБА_4 на той час
був його хорошим знайомим, який жив по
сусідству, він звернувся до нього с
проханням написати розписку нібито це
він займає у ОСОБА_3 гроші. ОСОБА_4 знав
його тещу а тому погодився написати
вказану розписку, при цьому гроші на
руки він не отримував. 20 січня 2008 року
після написання ОСОБА_4 розписки ОСОБА_3
віддала йому гроші в сумі 8000 доларів
США, які він наступного дня віддав за
машину. На протязі 2008, 2009, і частину 2010
року він віддавав ОСОБА_3 гроші в
рахунок погашення заборгованості по
розписці, при цьому сплачуючи
щомісячно по 500 гривень в якості
винагороди. В 2010 році він повністю
погасив суму боргу і ОСОБА_3 не мала до
нього претензій. Розписок про
отримання ОСОБА_3 грошей він не має, і
підтвердити факт віддачі грошей він не
може. Однак просить суд застосувати
до позовних вимог ОСОБА_3 строки
позовної давності, оскільки до 2013 року,
ОСОБА_3 до нього з питанням про
повернення суми боргу не зверталася, і
навидь в 2013 році до подачі позову в суд
ніяких розмов про існуючий борг не
було.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцю позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначенні
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи встановлено, що 20
січня 2008 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3
суму 8000 доларів США, яку зобов'язався
повернути до 1 січня 2009 року, з виплатою
щомісяця в рахунок винагороди по 500
гривень. Розписка була написано
власноруч в присутності ОСОБА_5 ( а.с.7)

Суд не приймає до уваги пояснення
відповідача ОСОБА_4 в частині написання
розписки від 20 січня 2008 року без
отримання грошей, оскільки вказана
розписка була написана власноруч, без
примусу, будучи в дієздатному стані що
самим відповідачем визнається. Також
суд звертає увагу, що відповідач під
час виникнення спору не звертався в
суд з позовом про визнання угоди не
дійсною.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами ( з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася.

Строки, обумовлені у розписці,
сплинули, отже позивач вправі
звернутись за судовим захистом.

Згідно зі ст.ст. 59,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається. Обставини
справи які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пояснень ОСОБА_4, йому відомо зі
слів ОСОБА_5 що сума боргу за розпискою
була погашена в повному обсязі в 2010
році, однак письмових підтверджень на
ці обставини ні відповідач ОСОБА_4 ні
ОСОБА_5 надати суду не можуть, а тому
суд вважає не доведеним факт погашення
суми заборгованості по розписці.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4
та його представник - адвокат ОСОБА_2
просять суд застосувати строки
позовної давності до позовних вимог
ОСОБА_3.

Відповідно до ст.. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю в три роки.

Початок перебігу строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок відповідно
до ст. 253 ЦК України.

Як зазначалося вище, сторони
встановили строк дії договору - до 1
січня 2009 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Однак перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії,
що свідчить про визнання нею свого
боргу або іншого обов'язку. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК
України).

За загальним правилом перебіг
загальної позовної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

По справі було встановлено що строк
дії розписки до 1 січня 2009 року, саме з
цього моменту починається обчислення
строку позовної давності для звернення
позивача до суду. Суд не приймає до
уваги пояснення представника позивача
що строк позовної давності необхідно
обчислювати з 2010 року, оскільки саме із
цієї дати ОСОБА_4 за допомогою ОСОБА_5
припинив виплачувати щомісячну
винагороду в розмірі 500 гривень,
оскільки цей факт не було підтверджено
документально ( розпискою) і а ні
позивач ОСОБА_3, а ні відповідач ОСОБА_4
зі свідком ОСОБА_5 не можуть назвати
точну дату нібито останнього платежу.

Щодо клопотання представника позивача
ОСОБА_3 про поновлення строку позовної
давності у зв'язку з поганим станом
здоров'я позивача то суд оглянув
матеріали справи прийшов до
наступного.

Згідно пенсійного посвідчення АБ №
921264 виданого ОСОБА_3, вона є
пенсіонеркою за віком з 11 лютого 2003
року. ( а.с.30)

Згідно довідки Маріупольської міської
лікарні № 4 ОСОБА_3 перебуває на
диспансерному обліку у травматолога з
1995 року з діагнозом деформуючий
остеопороз правого коленного суглобу 3
стадії, потребує ендопротезування (
а.с.31) .

Епікриз про перебування в Хірургічному
відділені Міської лікарні № 1, датовано
груднем 2009 року, а також виписка з
призначенням гастроентеролога,
консультативний висновок, та УЗД
органів, датовані 2009 роком. ( а.с.32,34, 35,
36)

Також ОСОБА_3 неодноразово перебувала
на лікуванні з діагнозом багато
вузловий зоб та ІХС та
атеросклеротичний кардіосклероз, а
саме в 2008 році та в 2012 році ( а.с.37, 38, 40)

Згідно висновку щодо результатів
обстеження від 24 жовтня 2013 року у
ОСОБА_3 існує захворювання очей, яке
потребує лікування ( а.с. 41-45)

Всі вищезазначені захворювання
підтверджують факт наявності у
позивачки ОСОБА_3 хронічних
захворювань.

Однак згідно пояснень третьої особи
ОСОБА_5 які підтверджуються рішеннями
судів, позивачка на протязі 2011 - 2012
років неодноразово брала участь в
судових засіданнях представляючи
інтереси своєї доньки ОСОБА_7. ( а.с. 65-68)

Також згідно листа Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя № 10429/02 від 23 квітня 2014 року
на ОСОБА_3 індивідуальні відомості про
сплату страхових внесків надавалися
підприємствами з червня 2008 року по
жовтень 2008 року , з Централізованої
бухгалтерії Орджонікідзевського
району міста Маріуполя та з січня 2008
року по лютий 2011 року, з грудня 2011 року
по лютий 2012 року з Благодійного фонду
«Весен Мікоз Анашама» . ( а.с.117, 118)

Вищезазначені факти свідчать про те,
що не дивлячись на хронічні
захворювання позивачка ОСОБА_3
працювала, неодноразово зверталася до
суду і була присутня в судових
засіданнях, тоб то вела досить
активний образ життя, а тому мала
можливість особисто або через
представника, своєчасно звернутися до
суду із позовною заявою про стягнення
суми боргу.

Також суд критично ставиться до заяви
ОСОБА_3, в міліцію щодо застосування до
неї насильства з боку ОСОБА_5 за
намагання повернути займані гроші,
оскільки події нібито мали місце в
березні 2013 року, до міліції ОСОБА_3
звернулася в серпні 2013 року. Також суд
звертає увагу що гроші згідно
розписки передавалися ОСОБА_4 а тому
факт звернення ОСОБА_3 до ОСОБА_5 не
підтверджує наявність заборгованості
по розписці у ОСОБА_4 ( а.с.121,122)

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи той факт, що відповідачем
та його адвокатом ОСОБА_2 заявлено
клопотання про застосування строків
позовної давності, підстав для
поновлення строків позовної давності
судом не встановлено, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення суми
заборгованості, необхідно відмовити у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності.

На підставі ст.ст. 253, 256, 257, 261, 264, 267, 612,
1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11,
60, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення боргу, третя
особа: ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя ________________________ Шиян В.В.