Суддя Шевченко С. В.
Провадження № 2/644/581/14
РІШЕННЯ

іменем України

27 травня 2014 року Орджонікідзевський
районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Шевченка С.В., за
участю секретаря Костіна О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до
Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
третя особа: Постійно діючий
третейський суд при асоціації
українських банків про визнання
недійсними кредитного договору,
договору про відкриття відновлюваної
кредитної лінії, договору застави в
частині третейського застереження та
визнання недійсним рішення
третейського суду,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 через свого
представника - ОСОБА_2 подала в суд
позов до Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
третя особа: Постійно діючий
третейський суд при асоціації
українських банків про визнання
недійсними кредитного договору,
договору про відкриття відновлюваної
кредитної лінії, договору застави в
частині третейського застереження та
визнання недійсним рішення
третейського суду. Свої позовні вимоги
обґрунтовувала тим, що 26.08.2008 року між
нею та Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
було укладено кредитний договір №
839/3/27/38/8-603, предметом якого було надання
банком позичальнику грошових коштів у
розмірі 66 000 (шістдесят шість тисяч)
доларів США строком до 10.08.2015 року.

26.08.2008 року між Позичальником та Банком
було укладено договір відновлюваної
кредитної лінії № 839/3/27/38/8-604, п. 1.1.1. ст. 1
якого було передбачене надання
кредиту, яке буде здійснюватись
окремими частинами - «Траншами» зі
сплатою 24,00 процентів річних за
кредитом в межах максимального ліміту
заборгованості позичальника за
кредитом в сумі 1 278 (одна тисяча двісті
сімдесят вісім) грн. 82 коп. з кінцевим
терміном погашення заборгованості за
кредитом не пізніше 10.08.2015 року.

26.08.2008 року між Позичальником та Банком
було укладено Іпотечний договір №
839/4/27/38/8-566, відповідно до умов п. 1.1. ст. 1
якого, Іпотекодавцем Іпотекодержателю
було передано в іпотеку нерухоме майно,
а саме: трикімнатну квартиру № 80,
загальною площею 66,0 кв.м., житловою
площею 42,7 кв.м., що знаходиться за
адресою: м. Харків, вул. Грицевця, буд. №
27 для забезпечення виконання
зобов'язань щодо повернення кредиту за
кредитним договором № 839/3/27/38/8-603 від
26.08.2008 року та договором відновлюваної
кредитної лінії № 839/3/27/38/8-604 від 26.08.2008
року.

Пункти 6.2 ст. 6 договору кредиту та
договору відновлюваної кредитної
лінії, п. 5.2 ст. 5 іпотечного договору
містять третейське застереження, в
якому передбачено, що у випадку
неможливості вирішення спору шляхом
переговорів, сторони, керуючись ст. 5
Закону України «Про третейські суди»,
домовились про те, що спір
розглядається одноособово третейським
суддею Ярошовцем Василем
Миколайовичем Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться за
адресою: 02002 м. Київ, вул. М. Раскової,
буд. 15. У випадку неможливості розгляду
спору вказаним третейським суддею,
спір розглядається третейським суддею
Мороз Оленою Анатоліївною або
Білоконем Юрієм Миколайовичем у
порядку черговості, вказаному в даному
пункті. У разі, якщо спір не може бути
розглянутий визначеними у даному
пункті суддями, суддя призначається
Головою постійно діючого третейського
суду при Асоціації українських банків
у відповідності до чинного Регламенту
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації український банків.

Посилаючись на несправедливість умов
договору в частині вказівки у Договорі
про вирішення спору Третейським судом
при Всеукраїнської громадської
організації «Всеукраїнський
фінансовий союз», що порушує істотний
баланс договірних прав і обов'язків на
шкоду позивача, ОСОБА_1 просила суд
визнати недійсними пункти 6.2 ст. 6
договору кредиту та договору
відновлюваної кредитної лінії, п. 5.2 ст.
5 іпотечного договору та скасувати
рішення Постійно діючого третейського
суду при при Асоціації українських
банків від 09.09.2009 року.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити з підстав,
зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову
заперечував з підстав, зазначених в
запереченнях на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про день, місце
та час розгляду справи був
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.08.2008 року між
ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк» було укладено кредитний
договір № 839/3/27/38/8-603, предметом якого
було надання банком позичальнику
грошових коштів у розмірі 66 000
(шістдесят шість тисяч) доларів США
строком до 10.08.2015 року.

26.08.2008 року між Позичальником та Банком
було укладено договір відновлюваної
кредитної лінії № 839/3/27/38/8-604, п. 1.1.1. ст. 1
якого було передбачене надання
кредиту, яке буде здійснюватись
окремими частинами - «Траншами» зі
сплатою 24,00 процентів річних за
кредитом в межах максимального ліміту
заборгованості позичальника за
кредитом в сумі 1 278 (одна тисяча двісті
сімдесят вісім) грн. 82 коп. з кінцевим
терміном погашення заборгованості за
кредитом не пізніше 10.08.2015 року.

Відповідно до п. 1.2 Договору кредит
надавався позичальнику на споживчі
потреби.

26.08.2008 року між Позичальником та Банком
було укладено Іпотечний договір №
839/4/27/38/8-566, відповідно до умов п. 1.1. ст. 1
якого, Іпотекодавцем Іпотекодержателю
було передано в іпотеку нерухоме майно,
а саме: трикімнатну квартиру № 80,
загальною площею 66,0 кв.м., житловою
площею 42,7 кв.м., що знаходиться за
адресою: м. Харків, вул. Грицевця, буд. №
27 для забезпечення виконання
зобов'язань щодо повернення кредиту за
кредитним договором № 839/3/27/38/8-603 від
26.08.2008 року та договором відновлюваної
кредитної лінії № 839/3/27/38/8-604 від 26.08.2008
року.

Пункти 6.2 ст. 6 договору кредиту та
договору відновлюваної кредитної
лінії, п. 5.2 ст. 5 іпотечного договору
містять третейське застереження, в
якому передбачено, що у випадку
неможливості вирішення спору шляхом
переговорів, сторони, керуючись ст. 5
Закону України «Про третейські суди»,
домовились про те, що спір
розглядається одноособово третейським
суддею Ярошовцем Василем
Миколайовичем Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться за
адресою: 02002 м. Київ, вул. М. Раскової,
буд. 15. У випадку неможливості розгляду
спору вказаним третейським суддею,
спір розглядається третейським суддею
Мороз Оленою Анатоліївною або
Білоконем Юрієм Миколайовичем у
порядку черговості, вказаному в даному
пункті. У разі, якщо спір не може бути
розглянутий визначеними у даному
пункті суддями, суддя призначається
Головою постійно діючого третейського
суду при Асоціації українських банків
у відповідності до чинного Регламенту
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації український банків.

09.09.2009 року рішенням Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
український банків у справі № 600/09 за
позовом Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
було вирішено стягнути з ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
в сумі 572 485,65 грн., судові витрати по
сплаті третейського збору в сумі 6 124,86
грн.

Приймаючи до уваги, що кредит наданий
позивачці фізичній особі для особистих
потреб, права споживачки захищені
Законом України «Про захист прав
споживачів».

Згідно п.п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів» споживач -
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника. Споживчий кредит - кошти, що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
договір про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Як вбачається з рішення
Конституційного Суду України від 10
листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 в
аспекті конституційного звернення
положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII
з наступними змінами у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України треба розуміти
так, що їх дія поширюється на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Враховуючи зазначене, дія Закону
України «Про захист прав споживачів»
поширюється на правовідносини між
позивачем та відповідачем, як під час
укладення договору споживчого кредиту,
так і в процесі його виконання.

Відповідно до ч. 1, 2, п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору про установлення
обов'язкових для споживача умов, з
якими він не мав реальної можливості
ознайомитися перед укладенням
договору.

Статтею 22 зазначеного Закону
передбачено судовий захист прав
споживачів, а ст. 110 ЦПК України щодо
альтернативної підсудності надано
споживачці право вибору підсудності у
судах загальної юрисдикції, а саме: за
місцем проживання споживачки або за
місцем заподіяння шкоди чи виконання
договору.

Згідно ст. 17 ЦПК України сторони мають
права передати спір на розгляд
третейського суду, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
третейські суди» юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Третейський суд недержавний
незалежний орган (ст. 2 Закону України
«Про третейські суди»), у даному
випадку, утворений юридичними особами
українськими банками, які об'єднались в
Асоціацію для вирішення спорів, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, має діяти
на принципах, які передбачені ст. 4
зазначеного Закону, у тому числі:

- законності;

- незалежності;

- рівності всіх учасників третейського
розгляду перед законом і третейським
судом;

- змагальності сторін;

- всебічності, повноти та об'єктивності
вирішення спорів.

Визнання і дія в Україні (ст. 8
Конституції України) принципу
верховенства права має бути притаманне
усій системі судів, як державних так і
недержавних, які вирішують будь-які
спори, що виникають з цивільних
правовідносин.

Тому, виходячи із положень ст. 6 ч. 1
Конвенції про захист прав людини та
основоположним свобод, згідно якій
«кожен має право на справедливий
розгляд його справи…незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо прав
та обов'язків цивільного характеру…»,
суд має завжди бути «встановленим
законом».

Адже, правовий орган, що не є
встановленим відповідно до
законодавства завжди буде позбавлений
легітимності, яка вимагається у
демократичному суспільстві для
вирішення справ приватних осіб.

Вислів «встановлений законом»
стосується не лише законності самого
існування суду, а й складу суддів при
розгляді кожної справи (див., mutatis mutandis,
рішення у справах «Булут проти
Австрії» (Bulut c. Autriche) від 22.02.1996 р., Recueil
1996-11, с. 359, п. 29, та «Бускаріні проти
Сан-Марино» (Buscarini c. Saint-Marin) (ухв.) від 04
травня 2000 року, № 31657/96, неопубліковане).
Термін «закон», про який ідеться в
цьому положенні, стосується, таким
чином, не лише законодавства щодо
створення і компетенції судових
органів, а й будь-якого іншого
положення національного права,
невиконання якого робить
неправомірною участь одного або
кількох суддів у розгляді справи. Тут
йдеться, зокрема, про положення щодо
повноважень, щодо несумісностей і щодо
відводу суддів (див. рішення у справі
«Коем та інші проти Бельгії» (Coeme et autres c.
Belgidue), № 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96,
CEDH 2000-У11 п. 99).

Недотримання судом зазначених
положень означає в принципі порушення
пункту 1 статті 6 (див. справи «Цанд
проти Австрії» (Zand c. Autriche), заява № 7360/76,
доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року, DR
15, c. 70, п. 68-71, та «Россі проти Франції»
(Rossi c. France), заява № 11879/85, рішення
Комісії від 06 грудня 1989 року, DR 63, с. 105).

Про те, що термін «суд, встановлений
законом» поширюється не лише на
правову основу існування суду, але й на
дотримання таким судом певних норм, які
регулюють його діяльність, звернуто
також увагу Європейським Судом з прав
людини у справі «Сокуренко і Стригун
проти України» (рішення від 20.07.2006 р. п. 24
рішення).

У позові позивачка посилалась на
несправедливість умов п. 6.2 Договору
щодо визначення кількості суддів
третейського суду із зазначенням їх
прізвищ, черговості розгляду справи
цими суддями; створення Третейського
суду при Асоціації українських банків
за кошти банків, який не може бути
повністю неупередженим при розгляді
спорів з фізичними особами споживачами
послуг Банку; позбавлення її
можливості скористатися спеціальним
законом «Про захист прав споживачів»,
який надає право звернення до суду
загальної юрисдикції за місцем
проживання у м. Харкові, а не за місцем
знаходження Банку у м. Києві, що тягне
значні витрати.

Суд, який розглядає справу має бути
«безстороннім» і «незалежним» за ст. 6
ч. 1 Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод. Поняття
незалежності та об'єктивної
безсторонності тісно пов'язані між
собою.

З суб'єктивної точки зору суд не
повинен виявляти будь-яку
упередженість або особисті
переконання.

Об'єктивний підхід стосується надання
судом необхідних гарантій для
відсутності можливості будь-якого
правомірного сумніву щодо
безсторонності і незалежності суду.

Визначення у п.6.2 Договору черговості
окремих суддів Третейського суду, які
повинні розглядати спір між сторонами,
що виключає принцип випадковості
розподілу справ, створення суду
суб'єктами підприємницької діяльності
українськими банками, за кошти банків,
не дає необхідних гарантій, щоб зняти з
цього приводу можливість будь-якого
правомірного сумніву стосовно
безсторонності та незалежності
третейського суду.

Тому третейський суд - недержавний
орган, який виявляє будь-який сумнів в
об'єктивності та неупередженості не
лише законності самого існування
такого суду, а й складу суддів, не може
вважатися судом встановленим законом
відносно оскарженого рішення суду у
розумінні ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод.

Окрім того, не може вважатися
справедливим й те, що при звернення до
Третейському суду позивачу доведеться
сплачувати у декілька разів більший
розмір судових витрат, ніж якби вона
мала змогу звернутися до суду
загальної юрисдикції. Умови договорів,
що можуть змусити позивача нести
витрати, які погіршують його становище
в порівнянні з нормами чинного
законодавства (при зверненні до суду
загальної юрисдикції), мають бути
визнані несправедливими та недійсними.
При укладанні договорів, третейські
застереження яких ми оскаржуємо в
даній позовній заяві, Позивачу не
повідомлялось про витрати, які він може
понести у разі виникнення спору та
передачі його до Третейського суду.
Якщо положення договору визнано
несправедливим таке положення може
бути змінено або визнано недійсним.

Ні перед, ні під час підписання
вказаних договорів з пунктами
третейських застережень, позивачу не
було надано для ознайомлення статутні
документи Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, не було надано
інформацію про склад органів
управління, не було надано Регламент.

Згідно ст. 12 Закону України «Про
третейські суди» «третейська угода
може бути укладена у вигляді
третейського застереження в договорі,
контракті або окремої письмової угоди.
Якщо сторони не домовилися про інше при
передачі спору до постійно діючого
третейського суду, а також, при
вказівці у третейській угоді на
конкретно діючий третейський суд,
регламент третейського суду
розглядається як невід'ємна частина
третейської угоди. Таким чином,
регламент третейського суду є
невід'ємною частиною договору, тому теж
має бути закріплений письмово».

Проте, в укладених сторонами договорах
з третейськими застереженнями не було
закріплено письмово Регламенту
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків. В тексті
укладених договорів не міститься
посилання на те, що сторонам відомий
зміст зазначеного Регламенту, та не
міститься вказівки про те, що
зазначений Регламент є невід'ємною
частиною будь-якого з укладених
договорів. Позивач не був ознайомлений
зі статутними документами Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків, не було
надано інформацію про склад органів
управління, не було надано Регламент,
чим був позбавлений права свідомого
вибору та волевиявлення при підписанні
договорів з третейськими
застереженнями.

Отже, підписання позивачем вказаних
договорів порушує принцип
добровільності третейської угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, невідповідність третейської
угоди у вигляді третейського
застереження у Договорі вимогам
цивільного законодавства, є підставою
вважати таку третейську угоду
нікчемною на підставі ст. 228 ЦПК
України, згідно якої правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини та громадянина.

Згідно ст. 217 ЦК України недійсність
окремої частини правочину не має
наслідком недійсності інших його
частин і правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що права позивачки порушені і
підлягають захисту шляхом визнання
недійсною третейської угоди
(застереження), що наведене у п. 6.2 ст. 6
Договорів кредиту та договору
відновлюваної кредитної лінії, п. 5.2 ст.
5 іпотечного договору.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 3895 ЦПК
України рішення третейського суду може
бути скасовано у разі якщо справа, в
якій прийнято рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону; третейську угоду
визнано судом недійсною.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
визнання недійсним п. 6.2 ст. 6 договору
кредиту та договору відновлюваної
кредитної лінії, п. 5.2 ст. 5 іпотечного
договору та скасування рішення
Постійно діючого Третейського суду при
Всеукраїнській громадській
організації «Всеукраїнський
фінансовий союз» від 09.09.2009 року є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до п. 1. ч. 1. ст. 15 ЦПК України
суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 15, 16, 203, 215 ЦК України, Законом
України «Про третейські суди», ст.ст. 11,
60, 209, 212-215, 217, 218, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
третя особа: Постійно діючий
третейський суд при асоціації
українських банків про визнання
недійсними кредитного договору,
договору про відкриття відновлюваної
кредитної лінії, договору застави в
частині третейського застереження та
визнання недійсним рішення
третейського суду задовольнити.

Визнати недійсним пункт 6.2 ст. 6
Договору кредиту № 839/3/27/38/8-603 від 26.08.2008
року та Договору відновлюваної
кредитної лінії № 839/3/27/38/8-604 від 26.08.2008
року, пункт п. 5.2 ст. 5 Договору іпотеки №
839/4/27/38/8-566 від 26.08.2008 року, укладені між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_1, в якому зазначено:

«у випадку неможливості вирішення
спору шляхом переговорів, сторони,
керуючись ст. 5 Закону України «Про
третейські суди», домовились про те, що
спір розглядається одноособово
третейським суддею Ярошовцем Василем
Миколайовичем Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться за
адресою: 02002 м. Київ, вул. М. Раскової,
буд. 15. У випадку неможливості розгляду
спору вказаним третейським суддею,
спір розглядається третейським суддею
Мороз Оленою Анатоліївною або
Білоконем Юрієм Миколайовичем у
порядку черговості, вказаному в даному
пункті. У разі, якщо спір не може бути
розглянутий визначеними у даному
пункті суддями, суддя призначається
Головою постійно діючого третейського
суду при Асоціації українських банків
у відповідності до чинного Регламенту
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації український банків».

Справа розглядається одним
третейським суддею, який призначається
головою Постійнодіючого Третейського
суду при Всеукраїнської громадської
організації «Всеукраїнський
фінансовий союз».

Скасувати рішення Постійно діючого
Третейського суду при Всеукраїнської
громадської організації
«Всеукраїнський фінансовий союз» від
09.09.2009 року у справі за позовом
Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
яким було вирішено стягнути з ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
в сумі 572 485,65 грн., судові витрати по
сплаті третейського збору в сумі 6 124,86
грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Харкова шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10-ти днів з дня його
проголошення. У разі, якщо рішення було
винесено без участі особи, яка його
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом 10-ти днів з дня отримання його
копії.

Суддя
С.В. Шевченко