Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска
В.В.

суддів - Кондора Р.Ю.,
Павліченка С.В.

при секретарі - Голінко А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
дочірнього підприємства «Санаторій
«Квітка Полонини» закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» до ОСОБА_2,
Солочинської сільської ради про
визнання недійсним державного акту
серії ЗК №051997 від 6 вересня 2004 року про
право власності на земельну ділянку за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Свалявського районного суду від 7
лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

24 травня 2013 року дочірнє підприємство
«Санаторій «Квітка Полонини»»
закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» звернулося в суд
з позовом до ОСОБА_2, Солочинської
сільської ради про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку

Позивач зазначав, що є незаконним
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЗК № 051997 від 6
червня 2004 року, згідно якого ОСОБА_2 без
належного погодження з
територіальними геологічними
підприємствами та органами державного
гірничого нагляду, у порушення вимог
чинного законодавства, оформив право
власності на земельну ділянку площею
0,25 га в АДРЕСА_1 із цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
розташована в межах залягання корисних
копалин загальнодержавного значення
Голубинського родовища мінеральних
вод, чим порушив законні права та
інтереси позивача, оскільки
підприємство відповідно до ліцензії на
користування надрами № 1970 від 19 серпня
1999 року експлуатує дані родовища
вуглекислих мінеральних вод.

Ухвалою Свалявського районного суду
від 12 грудня 2013 року позовну заяву
дочірнього підприємства «Санаторій
«Квітка Полонини»» закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» до ОСОБА_2,
Солочинської сільської ради в частині
вимог про визнання недійсними рішення
ІХ сесії ІІ скликання Солочинської
сільської ради «Про затвердження
проекту зміни цільового призначення
земельної ділянки» від 14 жовтня 2002
року, яким затверджено проект зміни
цільового призначення земельної
ділянки ОСОБА_2 площею 0,100 га, що
розташована у АДРЕСА_1 та державного
акту серії ЗК № 009370 від 5 лютого 2003 року
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1000 га, виданого на ім'я ОСОБА_2
для будівництва туристичного
комплексу - залишено без розгляду
(а.с.89-90).

Позивач підтримав позовні вимоги, з
урахуванням заяви про залишення
частини таких без розгляду, та
наполягав на їх задоволенні.

Рішенням Свалявського районного суду
від 7 лютого 2014 року позов ДП «Санаторій
«Квітка Полонини»» ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» задоволено.

Державний акт серія ЗК № 051997 від 6
вересня 2004 року на право власності на
земельну ділянку загальною площею 0, 2500
га у АДРЕСА_1 виданий на ім'я ОСОБА_2 для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд визнано недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДП
«Санаторій «Квітка Полонини»» ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» 114, 7 грн. судових
витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, у якій, посилаючись на
незаконність судового рішення із-за
порушення норм матеріального права,
неповного встановлення обставин
справи, просив скасувати оскаржуване
ним рішення та ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - право
власності на спірну земельну ділянку
позивач набув в порядку спадкування
після смерті батька ОСОБА_3, який набув
право власності на земельну діляну на
підставі рішення Голубинської
сільської ради від 29 червня 1999 року та
отримав державний акт на право
власності на землю серія ІІ-ЗК № 035988
від 6 серпня 1999 року, житловий
будинок із господарськими спорудами,
який розташований на цій земельній
ділянці, побудований у 1935 році,
земельна ділянка відповідача не
знаходиться у другому поясі санітарних
зон свердловини № 4 Голубинського
родовища мінеральних вод.

У запереченні представник позивача
ОСОБА_4 просить відхилити апеляційну
скаргу ОСОБА_2 як необгрунтовану та
безпідставну й залишити без змін
рішення суду першої інстанції,
оскільки земельна ділянка площею 0,25 га
в АДРЕСА_1 знаходиться в межах площ
залягання корисних копалин
загальнодержавного значення
Голубинського родовища мінеральних
вод. При оформленні апелянтом права
власності на спірну земельну ділянку,
як на окремий об'єкт землеустрою в
розумінні абз. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про землеустрій» у 2004 року
законодавство України передбачало
обов'язкове виготовлення проекту
землеустрою та технічної документації
із землеустрою (щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку), які в імперативному
порядку підлягали погодженню органами
геології та гірничого нагляду, однак у
даному випадку такі погодження
відсутні.

ОСОБА_2, його представник ОСОБА_5 та
сільський голова Солочинської
сільської ради Туряниця М.І. підтримали
апеляційну скаргу.

ОСОБА_4, який представляє інтереси
позивача, просив відхилити апеляційну
скаргу з підстав зазначених у
запереченні.

Заслухавши доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що спірна земельна ділянка
знаходиться в межах зони санітарної
охорони свердловини № 4 Голубинського
родовища мінеральних вод, право
власності на земельну ділянку площею
0,25 га в АДРЕСА_1, Свалявського району із
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку
позивач отримав без погодження з
територіальними геологічними
підприємствами та органами державного
гірничого нагляду.

Проте, з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки вони
зроблені без повного, всебічного та
об'єктивного з'ясування всіх обставин у
справі, прав та обов'язків сторін у
даних правовідносинах з неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Поняття, зміст права власності на землю
та підстави його набуття визначено в
нормах ст.ст. 78, 81, 116 ЗК України.

Відповідно до положень п. г ч. 1 ст. 81 ЗК
України громадяни України набувають
право власності на земельні ділянки на
підставі прийняття спадщини.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (ст. 126 ЗК
України в редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
та виникає з моменту державної
реєстрації цього права.

Забезпечуючи усім власникам рівні
умови здійснення своїх прав, держава
гарантує власнику захист від порушень
його права власності з боку будь-яких
осіб.

Рівність умов захисту прав власності
на землю випливає з норм ст.ст. 21, 55
Конституції України та ст. 152 ЗК
України.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може
скористатися не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого права. Під
способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Згідно зі ст. 152 ЗК України (в редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин), захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом: визнання
прав; відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Установлено що, право власності на
спірну земельну ділянку набуте ОСОБА_2
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 21 грудня 2002
року, посвідченого державним
нотаріусом Свалявської районної
державної нотаріальної контори
Гуледза С.М., зареєстровано в реєстрі за
№ 2628.

Це право посвідчене державним актом
ІІ-ЗК № 035988 від 6 вересня 2004 року і є
похідним від зазначеного вище
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом.

Питання правомірності отримання
Державного акту на право власності на
земельну ділянку попереднього
власника, тобто ОСОБА_3 - батька
позивача, виходить за межі
розглянутого судом спору.

Таким чином, за змістом ст. 152 ЗК України
(в редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин),
визнання недійсним державного акта на
право власності на землю як самого по
собі правовстановлюючого документа, не
передбачено зазначеною нормою.

Вимога захисту порушених прав власника
чи користувача на землю реалізується
зацікавленою особою шляхом звернення
до суду з вимогою про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування або в даному випадку
про визнання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом недійсним.

Саме такі правові висновки викладені в
постанові колегії суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 31 жовтня 2012
року (справа №6-53цс12).

Ураховуючи викладене, та на підставі
ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню як
незаконне та необгрунтоване й
необхідно ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову про
визнання недійсним державного акту
серії ЗК №051997 від 6 вересня 2004 року
про право власності на земельну
ділянку площею 0,25 га.

Кеоуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду
від 7 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в позові
дочірнього підприємства «Санаторій
«Квітка Полонини»» закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» до ОСОБА_2 про
визнання недійсним державного акту
серії ЗК №051997 від 6 вересня 2004 року про
право власності на земельну ділянку
площею 0,25 га відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: