Справа № 369/3509/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26.05.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

Головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарі Дідур М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
інфляційних збитків та трьох відсотків
річних, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року позивач звернувся
до Києво-Святошинського районного суду
Київської області з позовом до ОСОБА_2
про стягнення інфляційних збитків та
трьох відсотків річних.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 3 травня 2001 р. Києво-Святошинський
суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на
користь позивача 23 803 грн. 04 коп.

08.06.2011 року державним виконавцем була
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження. До цього часу
ОСОБА_2 борг не повернула.

Згідно повідомлення ДСС України індекс
інфляції за період з січня 2009 р. по
лютий 2014 р. включно становив 129,6 %.
Індексуючи суму боргу в розмірі 23 803
грн. 04 коп. 129,6 % є 30 848,739 грн. (прострочена
сума). За п'ятирічний період з 1 січня 2009
р. по січня 2014 р. річні складають 15 %, що
від проіндексованої суми боргу складає
4 627,3108 грн. А загальна сума до стягнення
складає 35 476,049 грн.

Посилаючись на ст. 536, 625 ЦК України та
Постанови Верховного суду України
позивач просив стягнути зі ОСОБА_2 на
користь позивача 35 476 грн. та стягнути з
відповідача судовий збір.

В подальшому позивачем було подано до
суду заяву про зменшення позовних
вимогЮ згідно якої він просив стягнути
із ОСОБА_2 на його користь 33 416 грн.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив позов
задоволити.

Відповідач проти задоволення позову
заперечувала, та просила у позові
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб які
брали участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
зібрані в ній докази, знаходить що поз
не підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 14
жовтня 1998 р. рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу,
позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 28 118 грн. 50 коп.

Як встановлено в рішенні
Києво-Святошинського районного суду
від 3 травня 2001 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, позивач
звернувся до суду про стягнення з
відповідача суми індексу інфляції та
трьох проценти річних за час
прострочення повернення суми боргу з
жовтня 1998 року по березень 2001 року.

Згідно рішення Києво-Святошинського
районного суду від 3 травня 2001 року
позов задоволено, та стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 23 803 грн. 04 коп. боргу.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 536 ЦК України визначає, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз?яснюється, що за змістом статті 552,
частини другої статті 625 ЦК інфляційне
нарахування на суму боргу за порушення
боржником грошового зобов?язання,
вираженого в національній валюті, та
три проценти річних від простроченої
суми полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
суд має виходити з того, що ці кошти
нараховуються незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за невиконання або
неналежне виконання зобов?язання.

За правилами ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, аналізуючи все вищевикладене, суд
приходить до висновку що позов не
підлягає до задоволення оскільки,
позивач повторного просить здійснити
стягнення з відповідача інфляційних
нарахувань та трьох процентів річних
від суми боргу, до складу якої рішенням
суду вже включено суму боргу з
урахуванням індексу інфляції та трьох
процентів річних як плату за
користування чужими грошима. Повторне
ж стягнення даних сум боргу, з
розрахунку при якому на суму
інфляційних втрат та трьох процентів
річних нараховуються нові інфляційні
втрати та три відсотки річних чинним
законодавством України не передбачено.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про необхідність відмови у
позові.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 23, 526, 536, 625 ЦК
України, ст. ст. 3, 10, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення інфляційних збитків та трьох
відсотків річних - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення.

Суддя
Т.В. Дубас