АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 599/350/14-ц Головуючий у 1-й
інстанції Іваницький О.Р. Провадження
№ 22-ц/789/533/14 Доповідач - Бахметова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Бахметової В.Х.

суддів - Ткач О. І., Гірського Б. О.,

при секретарі - Майка Р.Ю.

з участю ОСОБА_1 та його
представника

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Зборівського
районного суду від 17 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_2
звернувся в суд із вищезазначеним
позовом, посилаючись на те, що 03 лютого
2012 року відповідач спричинив йому
тілесні ушкодження у вигляді перелому
другого пальця лівої руки, синців та
саден обличчя, у зв'язку з чим він
перебував на стаціонарному лікуванні в
Зборівській ЦРЛ. Вважає, що внаслідок
протиправних дій відповідача йому
спричинено матеріальну шкоду у розмірі
1928,46 грн., яка полягає у витратах на
лікування, харчування і проїзд до
лікувального закладу, та моральну
шкоду у розмірі 12 000 грн., яка спричинена
фізичним болем та стражданнями, яких
він зазнав у зв'язку з ушкодженням
здоров'я. Тому просив суд стягнути з
відповідача моральну та матеріальну
шкоду у визначеному ним розмірі.

Рішенням Зборівського
районного суду від 17 березня 2014 року
позов задоволено частково:

стягнуто з ОСОБА_1 в користь
ОСОБА_2 6000 грн. моральної шкоди та 527,86
грн. матеріальної шкоди;

стягнуто з ОСОБА_1 в користь
держави 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить змінити вказане рішення суду і
зменшити суму відшкодування в частині
матеріальної шкоди до 428,40 грн. та в
частині моральної шкоди до 1000 грн.,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає,
що суд першої інстанції безпідставно
взяв до уваги як належний та допустимий
доказ у справі поданий позивачем
фіскальний чек на придбання пального
на загальну суму 99,96 грн., оскільки
вказаний чек не може підтверджувати
витрати на проїзд для обстеження
позивача.

Крім цього, апелянт вважає,
що суд першої інстанції, не врахувавши
вимоги розумності та справедливості,
стягнув грошове відшкодування
моральної шкоди у розмірі, який значно
перевищує глибину фізичних та душевних
страждань позивача та не відповідає
характеру його немайнових втрат.

В судовому засіданні ОСОБА_1
та його представник ОСОБА_3 апеляційну
скаргу підтримали, зіславшись на
обставини викладені в ній.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши доводи
апеляційної скарги за матеріалами
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи частково
позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
відшкодування матеріальної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач довів факт спричинення
ушкодження його здоров'я внаслідок
неправомірних дій відповідача та
підтвердив належними доказами
заподіяну йому матеріальну шкоду, а
саме витрати на лікування, харчування
та проїзд до лікувального закладу.

З висновком суду першої
інстанції в частині стягнення витрат
на лікування позивача погоджується
колегія суддів, оскільки він
ґрунтується на матеріалах справи та
відповідає вимогам чинного цивільного
законодавства, що регулює спірні
правовідносини.

Судом першої інстанції
встановлено, що 03.02.2012 року ОСОБА_1
спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у
вигляді закритого
внутрішньосуглобового перелому
середньої фаланги другого пальця лівої
кисті, синців та саден обличчя.

Вироком Зборівського
районного суду від 14 листопада 2013 року
ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні
вищевказаного кримінального
правопорушення та засуджено за ч.1 ст.122
КК України.

Згідно ч.1 ст.1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Враховуючи те, що позивач
підтвердив розмір витрат, понесених
ним на ліки та лікування належними
доказами, а саме рахунками про їх
вартість, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку щодо стягнення
вказаних витрат.

Однак, колегія суддів не
погоджується із висновком суду першої
інстанції в частині стягнення із
відповідача витрат на придбання
позивачем пального на загальну суму 99,96
грн. для проїзду до лікувального
закладу в м.Тернопіль.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_2 08.02.2012 року о 13:43
год. придбав 10,23 літри пального на АЗС
№25 ТОВ "Тернопільоптторг" в м. Зборів на
загальну суму 99,96 грн., що
підтверджується фіскальним чеком (а.с.
6).

Позивач вказує на те, що
пальне придбане ним з метою поїздки у м.
Тернопіль для проведення медичного
обстеження, а саме томографії, однак в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які підтверджують факт
використання ним придбаного пального
саме для поїздки у медичний заклад м.
Тернополя, а також медичного
скерування для обстеження в обласному
центрі.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Таким чином, позивач не
довів, що витрати на пальне пов'язані із
проїздом до місця медичного обстеження
у м. Тернополі, тому рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
матеріальної шкоди слід змінити та
зменшити суму стягнення до 428,40 грн.

У відповідності до положень
статей 16, 23, 1167 ЦК України способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути, зокрема, відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

Колегія суддів не
погоджується із розміром стягнутої на
користь ОСОБА_2 моральної шкоди, а саме 6
000 грн., вважає, що судом не враховано
вимоги п.9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" щодо врахування характеру та
обсягу страждань, які зазнав позивач
внаслідок неправомірних дій
відповідача, характеру немайнових
втрат, його стану здоров'я, тяжкості
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках та ін.

З матеріалів справи
вбачається, а саме з позовної заяви та
пояснень ОСОБА_2 в суді першої
інстанції, що факт заподіяння йому
моральної шкоди обґрунтовує тим, що
внаслідок травми він тривалий час
відчував фізичний біль, був обмежений у
русі, не мав можливості займатися
спортом та продовжувати навчання у
вищому навчальному закладі.

Проте, в матеріалах справи
відсутні будь-які докази, які
підтверджують тяжкість вимушених змін
у життєвих і соціальних стосунках
ОСОБА_2, факт його навчання у вищому
учбовому закладі та період у
навчальному курсі, який він вимушено
пропустив у зв'язку із травмою.

Тому, враховуючи характер
травми - перелом другого пальця лівої
руки та її наслідки для позивача,
колегія суддів приходить до висновку
про зміну рішення суду першої
інстанції в частині суми стягнення
моральної шкоди та її зменшення до 1500
грн.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Зборівського
районного суду від 17 березня 2014 року
змінити.

Зменшити суму стягнення
матеріальної шкоди з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 з 527,86 грн. до 428,40 грн. та
моральної шкоди з 6000 грн. до 1500 грн.

Рішення набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області В.Х. Бахметова