КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 2-5738/11
Провадження № 2/520/2198/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

при секретарі -
Сушко М.О., Шепітко П.І., Лебедюк І.О.,

Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_4, ОСОБА_5

про встановлення факту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якій, з
урахуванням уточнень до позовної
заяви, просить суд встановити факт не
порушення ОСОБА_3 меж земельної ділянки
суміжних землекористувачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

В обґрунтування заявленого позову
позивачка посилається на те, що
рішенням Виконкому Одеської міської
ради депутатів трудящих за № 1414 від 17
листопада 1949 року ОСОБА_6 було
відведено земельну ділянку під
індивідуальне житлове будівництво по
АДРЕСА_1, площею 585,0 кв.м.

Позивачка вказує, що відповідно до
укладеного між житловим управлінням
Виконавчого комітету Одеської міської
ради депутатів трудящих та ОСОБА_6
договору № 38996 від 06 липня 1950 року на
право будівництва дома та
безстрокового користування земельною
ділянкою, житлове управління відвело
забудовнику земельну ділянку площею
522,0кв.м., на якій він побудував житловий
будинок з господарськими спорудами.

З 1998 року, як зазначає позивачка,
вищезазначений житловий будинок з
господарськими спорудами перейшов у її
власність.

Також ОСОБА_3 вказує на те, що 25 січня
2011року вона звернулась із заявою до
Одеської міської ради про приватизацію
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Суміжні землекористувачі: ОСОБА_7 -
АДРЕСА_2 та ОСОБА_8 - АДРЕСА_3, не
заперечують у приватизації нею
земельної ділянки в межах, що вони
існують і тільки безпідставно
заперечують землекористувачі по
АДРЕСА_4 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, чим
порушують закріплені у Земельному
кодексі України правила
добросусідства та створюють небезпеку
порушення її права власності на
земельну ділянку.

Крім того, позивачка зазначає, що
10.03.2011року депутатська комісія з
розгляду земельних спорів Одеської
міської ради винесла рішення про
наступне: «Комісія рекомендує сторонам
примиритися. До розгляду даного
питання комісія зможе повернутися
після прийняття судом рішення».

Позивачка також вказує на те, що розмір
та межі земельної ділянки, що
знаходиться у її користуванні, у
повному обсязі відповідають виданому
КП «Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» технічному паспорту від 29
листопада 2007 року.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги, що суміжні землекористувачі -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не дають своєї згоди
на приватизацію ОСОБА_3 земельної
ділянки, за адресою: АДРЕСА_1, остання
звернулася до суду із відповідним
позовом.

У судове засідання 27.05.2014року позивачка
не з'явилась, однак її представник
надав до канцелярії суду заяву, в якій
просив розглянути справу за його
відсутності, а також зазначив, що
заявлені позовні вимоги підтримує у
повному обсязі та просить суд їх
задовольнити.

Відповідачі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про час
та місце судового засідання
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень, які
наявні у матеріалах справи (а.с. 65, 66), у
судове засідання 27.05.2014року не
з'явились, про поважність причин
відсутності не повідомили, заперечення
на позовну заяву не надали.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необхідність
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом у судовому
засіданні, ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 28 квітня 1998року та
дублікату свідоцтва про право на
спадщину від 12 серпня 1988року, належить
житловий будинок з надвірними
спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
площею 522кв.м. (а.с. 9-10).

Зазначені свідоцтва були
зареєстровані в Одеському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивачка - ОСОБА_3 25.01.2011року з метою
приватизації земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, звернулася з
відповідною заявою до Одеської міської
ради.

Суміжні землекористувачі - ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 не заперечують у приватизації
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1,
про що написали відповідні заяви, які
наявні у матеріалах справи (а.с. 13, 14).

З виписки з протоколу засідання
комісії по розгляду земельних спорів
Одеської міської ради від 10.03.2011року
(а.с. 15) вбачається, що комісія по
розгляду земельних спорів Одеської
міської ради встановила, що в комісію
звернулася ОСОБА_3 про те, що почавши
приватизацію земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1, зіткнулася зі
складністю отримати згоду у суміжного
землекористувача ОСОБА_4 (АДРЕСА_4). У
комісії ОСОБА_4 пояснила відмову
підписувати згоду меж приватизації
суміжним землекористувачем тим, що ці
межі були порушені самовільно зведеною
будівлею та спричиненою матеріальною
та моральною шкодою, яку суміжні
землекористувачі відмовляються
відшкодовувати.

Комісія рекомендує сторонам
примиритися, до розгляду зазначеного
питання комісія може повернутися після
прийняття судом рішення.

Таким чином, судом встановлено, що
суміжні землекористувачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 відмовляються надавати свою
згоду на приватизацію земельною
ділянки ОСОБА_3, оскільки межі
землекористування були порушені
самовільно зведеною будівлею.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 27 листопада 2012року, яке
набрало законної сили 11.12.2012року, у
задоволенні позову Київської районної
адміністрації Одеської міської ради до
ОСОБА_3 про приведення об'єкту до
первісного стану та зустрічного позову
ОСОБА_3 до Одеської міської ради,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права
власності, визнання дій неправомірними
та усунення перешкод у користуванні
майном було відмовлено.

Частина 3 статті 61 ЦПК України
передбачає, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Так, вищевказаним рішенням було
встановлено, що під час користування
домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1,
ОСОБА_3 було здійснено реконструкцію
вказаного житлового будинку, дотримано
положення Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011року №461, введено в
експлуатацію реконструйований
житловий будинок, у зв'язку з чим,
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
належний ОСОБА_3 прийнятий в
експлуатацію в установленому законом
порядку.

Крім того, з акту обстеження земельної
ділянки ОСОБА_3, складеного Органом
самоорганізації населення - комітет
мікрорайону «Дмитріївка» у місті Одесі
24.02.2012року вбачається, що при замірі
земельної ділянки ОСОБА_3 зафіксовано
зменшення розміру її ділянки по ширині
на 40 см. з боку суміжного
землекористувача ОСОБА_8 та на 90 см. з
боку АДРЕСА_1 по всій його довжині на
межі з суміжним землекористувачем
ОСОБА_4

Відповідно до ст. 103 Земельного Кодексу
України власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати
такі способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).
Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного з них та використання цих
ділянок із запровадженням і
додержанням прогресивних технологій
вирощування сільськогосподарських
культур та охорони земель (обмін
земельних ділянок, раціональна
організація територій, дотримання
сівозмін, встановлення, зберігання
межових знаків тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного
Кодексу України якщо жилий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Згідно до ст. 152 Земельного Кодексу
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги, що судовим розглядом
встановлено, що при замірі земельної
ділянки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1,
розмір її ділянки на 90 см. з боку
АДРЕСА_1 по всій його довжині на межі з
суміжним землекористувачем ОСОБА_4
зменшено, а рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 27 листопада
2012року, яке набрало законної сили
11.12.2012року, було встановлено, що
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
належне ОСОБА_3 прийнятий в
експлуатацію в установленому законом
порядку, суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_3 обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги, що позивачкою не
заявлені вимоги про відшкодування
судового збору, у суду відсутні
підстави для покладення витрат на
відповідачів, разом з тим суд зазначає,
що позивачка не позбавлена права
звернутися в подальшому з заявою для
вирішення питання про розподіл судових
витрат.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
встановлення факту - задовольнити.

Встановити факт, що межі земельної
ділянки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, не
порушують меж земельної ділянки
суміжних землекористувачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення його вступної та
резолютивної частини. У разі якщо
рішення було ухвалено без участі особи,
яка його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
Петренко В. С.