Справа № 361/2504/14-ц
Провадження № 2/361/1275/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року Броварський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючої судді
Маценко Н.П.

при секретарі
Телепі Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Бровари
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про визнання правочину
недійсним

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 у порядку
ЗУ «Про захист прав споживачів»
звернулася до суду із даним позовом, в
якому просить визнати недійсним
кредитний договір № 410/168/07-Ж від 19.12.2007
року укладений між нею та ПАТ
«Укрсоцбанк».

В обґрунтування своїх вимого
позивачка посилається на те, що 19.12.2007
року між нею та відповідачем по даній
справі укладено кредитний договір за
яким банк надав їй кредитні кошти в
розмірі 123250 доларів США для придбання
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1
загальною площею 78,9 кв. м. За умовами
договору кредитні кошти надаються у
іноземній валюті - доларах США,
розрахунки між нею та банком мають
здійснюватися у тій самій валюті.

Посилаючись на норми
законодавства вважає, що банк не мав
права надавати їй як резиденту України
кредит у іноземній валюті для
розрахунків цією валютою з іншим
резидентом України, так як згідно зі ст.
3 Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993
року національна валюта є єдиним
законним засобом платежу на території
України без обмежень для оплати
будь-яких вимог та зобов'язань.
Оскільки зміст кредитного договору
суперечить актам цивільного
законодавства, містить умови, які є
несправедливими і такими, що порушують
її права як споживача, останній слід
визнати недійсним.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримав, дав пояснення аналогічні
фабулі позовної заяви. Просить позов
задовольнити.

Представник відповідача Гарбар І.В.
позовні вимоги не визнала, пояснила, що
для здійснення операцій із валютними
цінностями банк має відповідні
ліцензії видані Національним банком
України в тому числі щодо операцій з
надання і одержання резидентами
кредитів у іноземній валюті.

Вислухавши пояснення представника
позивача, заперечення представника
відповідача, дослідивши письмові
матеріали справи, суд встановив такі
факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» передбачено, що договір
про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Не вважається пропонуванням
споживчого кредиту застереження про
можливість надання його під час
придбання продукції.

Надання (отримання) споживчих кредитів
в іноземній валюті на території
України забороняється.

За правилами ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника процесу має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчинюється батьками не
може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою для
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6
ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що
19.12.2007 року між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено
договір кредиту, за яким кредитор надає
позичальнику у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення
строковості, платності, цільового
характеру використання грошові кошти в
сумі 123250 доларів США зі сплатою 12,5 %
річних за користування кредитом
щомісячно та порядком погашення
кредиту до 10 числа кожного місяця.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору
в якості забезпечення позичальником
виконання зобов'язань за кредитним
договором щодо погашення кредиту,
сплати процентів, можливих штрафних
санкцій, між сторонами укладається
іпотечний договір, за умовами якого
позичальник передає кредитору в
іпотеку нерухоме майно, для придбання
якого надається кредит, а саме квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно із статутом погодженим НБУ
14.03.2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» є
правонаступником щодо всіх прав та
обов'язків Акціонерно-комерційного
банку соціального розвитку
«Укрсоцбанк», створеного в
організаційно-правовій формі
відкритого акціонерного товариства.

Заявляючи вимогу про визнання
недійсним кредитного договору
позивачка посилається на те, що банк не
мав права надавати їй як резиденту
України кредитні кошти в іноземній
валюті - в даному випадку доларах США,
які є валютою кредиту.

Згідно зі ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагентів та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості,

Відповідно до ст. 524 ЦК України сторони
можуть визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Умовами ст. 526, 629 ЦК України укладений
між сторонами договір являється
обов'язковим для виконання.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 проставляючи свій підпис у
договорі від 19.12.2007 року фактично
погодилася із його умовами.

Одночасно з матеріалів справи
вбачається, що 29.12.2001 року Національний
Банк України видав АКБСР «Укрсоцбанк»
банківську ліцензію на право
здійснювати банківські операції
визначені частиною першою та пунктами
5-11 частиною другої статті 47 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність». 29.07.2003 року НБУ надав АКБСР
«Укрсоцбанк» дозвіл № 5-2 на право
здійснення операцій, визначених
пунктами 1-4 частини другої ті частиною
четвертою статті 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» згідно
із додатком до цього дозволу, в якому
значаться операції з валютними
цінностями.

Банк як фінансова установа, отримавши у
встановленому законом порядку (статті
19, 47 Закону України "Про банки і
банківську діяльність") банківську та
генеральну ліцензії на здійснення
валютних операцій або письмовий дозвіл
на здійснення операцій із валютними
цінностями, який до переоформлення
Національним банком України
відповідних ліцензій на виконання
вимог пункту 1 розділу II Закону України
від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання діяльності
банків" є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій, має
право здійснювати операції з надання
кредитів у іноземній валюті (пункт 2
статті 5 Декрету про валютне
регулювання).

Згідно зі статтею 99 Конституції
України грошовою одиницею України є
гривня. Вказана стаття визначає
правовий статус гривні, але не
встановлює сферу її обігу, а статтею 192
ЦК передбачено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Отже, гривня має статус
універсального платіжного засобу, який
без обмежень, приймається на всій
території України, однак у той же час
обіг іноземної валюти обумовлений
вимогами спеціального законодавства.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій Національного банку України.

Відповідно до ст.ст. 47, 49 Закону України
"Про банки і банківську діяльність»
банківські установи мають право
здійснювати кредитні операції, у тому
числі розміщувати залучені кошти від
свого імені, на власних умовах та
власний ризик, на підставі банківської
ліцензії.

Стаття 2 цього ж Закону визначає
банківський кредит як будь-яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь-яку гарантію, будь-яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
Погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання на сплату процентів і
інших зборів з такої суми. При цьому,
відповідно до цієї ж статті кошти - це
гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент.

Таким чином, законодавство України
визначає правомочність банків на
підставі відповідних ліцензій
надавати кредити та бути суб'єктом
кредитних зобов'язань. Спеціальне
законодавство у сфері банківської
діяльності не містить приписів, які б
забороняли банкам надавати кредити в
іноземній валюті або регламентували
умови кредитування в іноземній валюті.

Статтею 628 ЦК України визначено, що
зміст договору становлять мови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 цього ж
Кодексу договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору,
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а досягнуто
згоди.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд приходить до висновку, що надання
та одержання кредиту в іноземній
валюті, сплата процентів за таким
кредитом, не потребують наявності
індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу у
жодної зі сторін кредитного договору.

Згідно із п. 13 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин відповідно до абзацу 3
частини першої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів" надання
(отримання) споживчих кредитів у
іноземній валюті на території України
забороняється. У зв'язку із зазначеним
суди повинні виходити з того, що
договір, предметом якого є споживчий
кредит в іноземній валюті, укладений
після набрання чинності Законом
України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг", за
позовом заінтересованої особи може
бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи всі наведені обставини, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог про
визнання правочину недійсним, так як
при розгляді даної справи по суті судом
не встановлено обставин недійсності
правочину та його невідповідності
вимогам ст. 203 ЦК України.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про визнання правочину
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня його проголошення
шляхом подачі апеляційної скарги через
Броварський міськрайонний суд
Київської області.

Суддя
Н. П. Маценко