27.05.2014 Справа № 337/2596/14-ц
Пров. №2/337/1141/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року
Хортицький районний суд м.Запоріжжя у
складі

головуючого судді
Бондаренко І.В.

при секретарі
Биковій С.Б.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до
Запорізької міської Ради про
встановлення додаткового строку для
прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач подала до суду заяву про
надання їй додаткового строку в один
місяць для прийняття спадщини за
заповітом після смерті ОСОБА_2, який в
1999 році залишив заповіт на її користь,
про наявність якого вона дізналась
лише після смерті своєї матері ОСОБА_3 в
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник відповідача в судові
засідання не з»явилась, подала заяву
про розгляд справи у її відсутності, та
в заяві зазначила, що проти задоволення
позову заперечує.

В судовому засіданні встановлено,
що позивач є донькою ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з
ОСОБА_2, шлюб з яким розірвала, згідно
свідоцтва про розірвання шлюбу, 02.04.1970
року.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Проте, згідно довідки МКП
«Основаніє», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були
зареєстровані та проживали в АДРЕСА_1 з
18.04.1979 року та по день своєї смерті
кожен.

Згідно свідоцтва про право
власності на житло №4232 від 09.03.1998 року
та технічного паспорту на квартиру,
АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної
власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Зі спадкової справи після смерті
ОСОБА_3 вбачається, що її донька ОСОБА_1
своєчасно подала заяву про прийняття
спадщини після смерті матері.

25.12.1999 року ОСОБА_3 склала заповіт,
яким заповіла все належне їй майно
своїй доньці ОСОБА_1.

При цьому, після смерті матері
ОСОБА_1 при перебиранні документів
покійної знайшла як заповіт на її ім»я,
складений матір»ю, так і заповіт від
25.12.1999 року, складений на її ім»я ОСОБА_2,
а також свідоцтво про розірвання шлюбу
від 02.04.1970 року.

Позивач, також, зазначила, що їй не
було відомо не тільки про наявність
заповіту на її ім»я, складеного ОСОБА_2,
який не є її родичем і вона не могла
сподіватись на те, що він може
заповісти саме їй належне йому майно,
але і про те, що шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 був розірваний в 1970 році. До
цього часу вона вважала, що оскільки її
мати є дружиною ОСОБА_2, то вона і
спадкує належну йому частину квартири
після його смерті.

Свідок ОСОБА_4 в судовому
засіданні підтвердила вказані
обставини, а також те, що її знайома
ОСОБА_3, яка до смерті ОСОБА_2 проживала
з ним однією сім»єю, не розповідала їй
про те, що ОСОБА_2 заповів своє майно її
доньці ОСОБА_1, та не розповідала про те,
що шлюб між ними розірваний.

З матеріалів спадкової справи
після смерті ОСОБА_2 вбачається, що
ОСОБА_1 16.04.2014 року подала до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2
за заповітом, але нотаріусом їй
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину.

Згідно витягу зі Спадкового
реєстру, заповіт ОСОБА_2 на даний час є
чинним, інших спадкоємців не
встановлено.

Вислухавши позивача, свідка та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

У відповідності до ст.1270 ЦК
України для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців з
часу відкриття спадщини.

Відповідно ст.1272 ЦК України за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

У відповідності до ст.ст.11,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позовних вимог та на
підставі доказів, обов»язок подання
яких покладається на сторони по справі.

В даному випадку суд вважає, що у
своїй позовній заяві позивач
обґрунтувала поважність причин
пропуску строку для подання заяви про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_2, а саме тим, що позивач не знала
як про наявність заповіту ОСОБА_2 на
свою користь, так і про те, що її мати
ОСОБА_3 ще в 1970 році розірвала шлюб з
ОСОБА_2, який не є родичем позивачки, але
продовжувала проживати з ним однією
родиною, тому позивач вважала, що мати
належним чином прийняла спадщину після
його смерті.

Оскільки в даному випадку причиною
пропуску строку для подання заяви про
прийняття спадщини за заповітом є не
тільки необізнаність позивачки щодо
наявності заповіту ОСОБА_2, але і те, що
позивач не знала про розірвання шлюбу
між її матір»ю та спадкодавцем, що
потягло за собою впевненість щодо
спадкування матір»ю після смерті
ОСОБА_2, тому в даному випадку можливо
визнати такі причини пропуску строку
для подання заяви про прийняття
спадщини поважними, та надати
позивачці додатковий строк для подання
такої заяви.

При цьому, з боку відповідача суду
не надано жодних обґрунтувань
заперечень проти позовних вимог, а
також відповідач не спростував доводів
позивачки щодо поважності причин
пропуску строку для подання заяви про
прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст.10,11,60,208,212-218 ЦПК України,
ст.ст.1270,1272 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити ОСОБА_1 додатковий
строк для прийняття спадщини
тривалістю в один місяць з моменту
набрання цим рішенням суду законної
сили, для подання заяви про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_2, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

На рішення протягом 10 днів з дня
його проголошення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Запорізької області через суд першої
інстанції.

Суддя