Ухвала

іменем україни

14 травня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Берездівецької сільської ради
Миколаївського району Львівської
області, з участю третіх осіб:
Стрийського державного комунального
міжрайонного бюро технічної
інвентаризації, реєстраційної служби
Миколаївського районного управління
юстиції, про визнання недійсним
договору купівлі-продажу за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 23 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 5 грудня 2013 року,

встановила:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4,
Берездівецької сільської ради
Миколаївського району Львівської
області, з участю третіх осіб:
Стрийського державного комунального
міжрайонного бюро технічної
інвентаризації (далі - Стрийський ДК
МБТІ), реєстраційної служби
Миколаївського районного управління
юстиції, про визнання недійсним
договору купівлі-продажу.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_5 Після її смерті
залишилось спадкове майно, а саме:
житловий будинок, сарай, які
розташовані у АДРЕСА_1, дві земельні
ділянки: площею 0,033 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
площею 0,066 га для ведення особистого
селянського господарства. Він є
спадкоємцем за заповітом.

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 20 вересня
2012 року йому визначено додатковий
строк - два місяці для подання до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини, що відкрилась
після смерті ОСОБА_5

Вказував, що в процесі збору документів
для оформлення спадщини дізнався, що
вищевказані житловий будинок та сарай,
відповідно до договору купівлі-продажу
від 6 травня 1995 року, ОСОБА_5 було
продано ОСОБА_4

Вважав даний договір нікчемним
відповідно до вимог статей 215, 220 ЦК
України, ст. 37 Закону України «Про
нотаріат», ч. 1 ст. 128, ч. 2 ст. 134 ЦК
УРСР 1963 року.

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 23 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 5 грудня 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права
Даним вимогам ухвалені в справі судові
рішення не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що позивач, який не є стороною
договору купівлі-продажу від 6 травня
1995 року, не вказав, які саме його права
та інтереси порушує спірний правочин.

Крім того, зазначили, що договір є
нікчемним, а вимоги про визнання його
нікчемним не заявлялися.

Висновок суду відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України
одним із способів захисту порушеного
права є визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу, зокрема, у зв'язку з
невідповідністю змісту правочину ЦК
України та іншим актам цивільного
законодавства.

При вирішенні спору встановлено та
підтверджено матеріалами, що 6 травня
1995 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було
укладено договір купівлі-продажу
будинку АДРЕСА_1 ( а.с. 7-8). Вказаний
договір посвідчено секретарем
виконкому Берездівецької сільської
ради Миколаївського району Гулій Л.П.

Згідно заповіту від 12 квітня 2001 року
ОСОБА_5 все належне їй майно заповіла
ОСОБА_3 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с. 15).

Предметом даного спору є договір
купівлі-продажу від 6 травня 1995 року,
в якому позивач жодною із сторін не
являється.

Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час
укладення спірного договору, договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору. Договір
купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР
нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 4 постанови від 28 квітня 1978
року № 3 «Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними» (чинної
на час виниклих правовідносин), з
підстав недодержання нотаріальної
форми визнаються недійсними тільки
угоди, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема договори
довічного утримання; застави,
купівлі-продажу (у тому числі при
придбанні на біржових торгах), міни або
дарування жилого будинку (квартири) чи
його частини; дарування іншого майна на
суму понад 500 крб. і валютних цінностей
на суму понад 50 крб.

Статею 37 Закону України «Про нотаріат»
( в редакції, яка діяла на момент
виниклих правовідносин) та п.1
Інструкції «Про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами»,
затвердженої наказом Міністерства
Юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року,
визначено вичерпний перелік
нотаріальних дій, які вчиняють
посадові особи виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських Рад
народних депутатів.

Проте даний перелік не містить
повноважень посадових осіб виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів на нотаріальне
посвідчення саме договору - купівлі
продажу.

За таких підстав, суд дійшов до
правильного правового висновку, що
позивачем не вказано, які саме його
права чи інтереси порушує оспорюваний
ним правочин та не надано належних та
допустимих доказів на обґрунтування
його вимог.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи
судом не були порушені норми
матеріального й процесуального права,
а наведені в скарзі доводи висновок
суду не спростовують, тому суд
касаційної інстанції згідно ч.1 ст.337
ЦПК України не знаходить підстав для
задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 23 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 5 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська