Справа № 297/235/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого Фейіра О. О., при
секретарі Когутич О.Ю., перекладачі
ОСОБА_1, з участю позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Берегово цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: приватний нотаріус
Берегівського районного нотаріального
округу ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу від 19 грудня 2011
року недійсним,-

встановив:

ОСОБА_2 звернулася в Берегівський
районний суд Закарпатської області із
позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: приватний нотаріус
Берегівського районного нотаріального
округу ОСОБА_6, про визнання договору
купівлі-продажу від 19 грудня 2011 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Берегівського районного нотаріального
округу ОСОБА_6 недійсним.

Позовні вимоги позивачем
мотивовано тим, що 19 грудня 2011 року між
нею та ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 посвідчений приватним
нотаріусом Берегівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6. Вважає, що
такий укладений під впливом обману,
оскільки до його оформлення батько
відповідача ОСОБА_7 зобов'язувався
надати їй у власність свій будинок
АДРЕСА_2 який є менший за розміром,
привести його в порядок та надавати їй
грошову допомогу та доглядати за нею. У
зв'язку з тяжкою хворобою, що прогресує,
перебуваючи у відчаї, оскільки грошей
на лікування та утримання будинку не
мала, вона погодилася передати будинок
відповідачу без сплати його вартості 80
000, 00 грн., загальна вартість якого
становила 171 538, 00 грн.. Однак, після
укладення договору батько відповідача
їй повідомив, що приводити до порядку
свій будинок та надавати його їй не
збирається. Таким чином, відповідач
разом зі своїм батьком навмисно ввели
її в оману, беручи на себе зобов'язання,
які не мали наміру виконувати і під
впливом яких вона погодилася передати
будинок без оплати його вартості, не
розуміючи своїх прав та обов'язків щодо
будинку.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, з
підстав, зазначених в позовній заяві та
пояснила, що оспорюваний нею договір
купівлі-продажу будинку був укладений
під впливом обману, так як з батьком
відповідача вона домовилася про обмін
будинками. На виконання такої
домовленості, батько відповідача
повинен був надати їй у власність свій
будинок АДРЕСА_2 взамін її будинку
АДРЕСА_1 Ствердила, що підписувала
договір купівлі-продажу і знала, що
підписує саме такий, однак до
сьогоднішнього дня коштів за будинок в
сумі 80 000 грн. від відповідача
чи його батька не отримала, а тому
вважає, що такий договір укладений під
впливом обману. Просила позов
задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 позов не
визнав, вважаючи такий безпідставним, а
обставини наведені в позові такими, що
не відповідають дійсності та пояснив,
що позивач ОСОБА_2 неодноразово
пропонувала придбати її будинок
АДРЕСА_1 на прохання якої він разом зі
своїм батьком погодився. Ствердив, що
договір купівлі продажу підписував
разом із позивачкою ОСОБА_2 в
приватного нотаріуса ОСОБА_6. Грошові
кошти в сумі 80 000 грн. обумовлені
договором надавати їй грошову
допомогу та доглядати за нею.в той день
коли було укладено договір
купівлі-продажу будинку, його батько
разом з матір'ю передали ОСОБА_2. Додав,
що ніякої домовленості зі ОСОБА_2 про
обмін будинками не було. Просив в
задоволенні позову відмовити.

Третя особа: ОСОБА_6 в судовому
засіданні вважала позов безпідставним
та пояснила, що на момент посвідчення
нею оспорюваного договору
купівлі-продажу будинку йшлося саме
про купівлю-продаж такого, а не про
обмін будинками. Ствердила, що сторони
договору особисто у її присутності
підписали такий, та пояснювали, що
такий будинок батько ОСОБА_7 придбав
для свого сина ОСОБА_4. Додала, що на
момент посвідчення оспорюваного
договору, позивач ОСОБА_2 особисто
говорила, що розрахунок з нею проведено
і будь-яких претензій на той час в
сторін не було. Також пояснила, що через
деякий час після укладення договору
купівлі-продажу, позивач ОСОБА_2
приходила до неї та повідомляла, що
домовленість була стосовно обміну
будинками, однак при укладенні
оспорюваного договору про таке не
йшлося, і будь-яких сумнівів щодо
добровільності укладення саме
договору купівлі-продажу будинку на
той час у неї не виникало. Додала, що
договір був укладений з дотриманням
всіх вимог чинного законодавства,
зміст договору був переведений
сторонам на угорську мову.

Допитана в ході судового розгляду
справи свідок ОСОБА_8 пояснила, що зі
слів її двоюрідної сестри ОСОБА_2 їй
відомо про домовленість між ОСОБА_2 та
батьком відповідача про обмін
будинками. Остання їй пояснювала, що
вона передала у власність ОСОБА_4 свій
будинок АДРЕСА_1 а батько відповідача
відмовився передати їй будинок в с.
Мочола Берегівського району і таким
чином вони її обманули.

Аналогічне ствердила в судовому
засіданні допитана в якості свідка
ОСОБА_9.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 пояснив, що позивач ОСОБА_2
неодноразово пропонувала придбати її
будинок АДРЕСА_1 за 80 000 грн., на
пропозицію якої він погодився придбати
такий для свого сина ОСОБА_4 та з умовою,
що остання надалі проживатиме там, де
вона зараз і мешкає. Ствердив, що в той
день коли було укладено договір
купівлі-продажу будинку, особисто
передав ОСОБА_2 гроші в сумі 80 000 грн.
за придбаний будинок, при переданні
яких була присутня також його дружина
ОСОБА_10, після чого він разом зі ОСОБА_2
поїхав до нотаріуса, де в його
присутності ОСОБА_2 та її син підписали
договір купівлі-продажу будинку.
Ствердив, що будь-якої домовленості
щодо обміну будинками між ним, його
сином ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не було.

Свідок ОСОБА_10 в ході судового
розгляду справи пояснила, що ОСОБА_2
неодноразово провонувала їм придбати в
нею будинок, на що її чоловік ОСОБА_7
погодився придбати такий для їх сина.
Ствердила, що в той день коли було
укладено договір купівлі-продажу, вона
разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7
поїхала до ОСОБА_2, де в її присутності
останній в приміщення будинку передав
ОСОБА_2 гроші в сумі 80 000 грн..

Заслухавши пояснення сторін,
покази свідків, з'ясувавши повно і
всебічно обставини справи, на які
сторони посилалися, як на підставу
своїх вимог та зеперечень, оцінивши
докази на ствердження цих обставин в їх
сукупності, суд вважає в задоволенні
позову відмовити, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України,-
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України,
- за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Так, згідно договору
купівлі-продажу від 19 грудня 2011 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Берегівського районного нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованого в
реєстрі за №9950, ОСОБА_2 продала, а
ОСОБА_4 купив у цілому житловий будинок
садибного типу АДРЕСА_1 Закарпатської
області (а.с. 5).

За змістом ч. 1 ст. 215, 203 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України, зокрема, в даному випадку
правочин не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; сторони мають
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК
України, - якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

В свою чергу, позивач просить суд
визнати договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1
Закарпатської області від
19 грудня 2011 року, посвідчений
приватним нотаріусом Берегівського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
недійсним, посилаючись на те, що
відповідач при укладенні даного
договору ввів її в оману, щодо обставин,
які мають істотне значення, оскільки
батько останнього зобов"язався
передати їй у власність будинок
АДРЕСА_2 однак цього не зробив, крім
того, кошти обумовлені договором в сумі
80 000 грн. їй передані не були.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, - якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Згідно п. 20 Постанови пленуму
Верховного суду України №9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», - правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину
не має істотного значення.

Так, відповідно до п. 5
оспорюваного договору, сторони
ствердили, що вони не визнані
недієздатними чи обмежено дієздатними,
їх волевиявлення є вільним і
усвідомленим, умови договору зрозумілі
стронам і відповідають реальній
домовленості сторін, договір не
приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені у ньому (а.с.
5).

В судовому засіданні позивач
ствердила про особисте підписання
договору купівлі-продажу будинку
АДРЕСА_1 та усвідомлення, що підписує
саме такий, що на думку суду свідчить
про вільне і усвідомлене волевиявлення
останньої на продаж будинку, умови
договору їй були зрозумілі і
відповідали реальній домовленості
сторін договору.

Поясненя свідків ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, які в судовому засідані
пояснили, що їм відомо про
домовленість між ОСОБА_2 та батьком
відповідача про обмін будинками, суд
оцінює критично, оскільки такі є
родичами позивача ОСОБА_2, і дані ними
покази, стали відомі їм безпосередньо
зі слів останньої.

Крім того, суд не приймає до уваги
твердження позивача про те, що даний
договір укладений під впливом обману,
оскільки батько позивача зобов"язався
надавати їй грошову допомогу та
доглядати за нею, оскільки таке в
судовому засіданнні останньою жодними
доказами не підтверджено.

Разом з тим, суд приймає до уваги,
що позивач ОСОБА_2 після укладення
договору купілі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1 продовжує жити в
такому, про що і сама в судовому
засіданні не заперечила.

Згідно п. 2 вищевказаного договору
купівлі-продажу, продаж будинку
вчинено за суму 80 000 грн., які до
підписання договору покупцем повністю
сплачені продавцю. Матеріальних
претензій сторони договору у зв"язку із
розрахунками не заявляли. Підписання
оригінальних примірників договору
сторони домовилися вважати фактом
відсутності притензій один до одного, у
зв"язку із посвідченою угодою.

Пояснення свідків ОСОБА_7 та
ОСОБА_10, які в судовому засіданні
ствердили, що грошові кошти в сумі 80 000
грн. за придбання будинку в ОСОБА_2 для
свого сина ОСОБА_11, були особисто
передані останній, суд оцінює критично,
оскільки такі є батьками відповідача і
безпосередньо зацікавлені в
результаті розгляду даного спору.

Разом з тим, суд приймає до уваги
пояснення третьої особи ОСОБА_6, дані
нею в ході судового розгляду справи,
згідно яких остання показала, що на
момент посвідчення оспорюваного
договору, позивач ОСОБА_2 особисто
говорила, що розрахунок з нею проведено
і будь-яких претензій на той час в
сторін не було.

Однак, на думку суду, така
підстава як невиконання договору
купівлі-продажу в частині передання
грошових коштів в сумі 80 000 грн.
обумовлених умовами договору, на яку
вказує позивач, не може бути підставою
для визнання його недійсним на
підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України, оскільки
не є обманом, щодо обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК
України, - цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Статтею 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи позивачу ОСОБА_2 в
задоволенні позову, суд враховує, що
позовні вимоги останьої грунтуються на
її твердженнях, і в ході судового
розгляду справи, жодними доказами не
доведені.

Суд приймає до уваги те, що сама ж
позивач в ході судового розгляду
справи ствердила, що особисто
підписувала договір купівлі-продажу
будинку АДРЕСА_1 та усвідомлювала, що
підписує саме такий договір.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 01
листопада 1996 року "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя", - при вирішені цивільних
справ суд має виходити з поданих
сторонами доказів.

Позивачка ОСОБА_2 не надала
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що спірний договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 був
укладений під впливом обману.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає позов не доведним,
безпідставним та необґрунтований, а
тому в його задоволенні слід відмовити.

Крім того, враховуючи, що позивач
ОСОБА_2 на підставі п. 9 ст. 5 Закону
України "Про судовий збір" була
звільнена від сплати такого, суд вважає
відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України,
судові витрати у справі у розмірі 243
грн. 60 коп. судового збору віднести за
рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 230, 626, 665, п. 20
Постанови пленуму Верховного суду
України №9 від 06 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 01
листопада 1996 року "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя", ст.ст. 10, 11, 57-60, ч. 1 ст. 179, 212,
213, 214, 215, 294, 296 ЦПК України суд,-

рішив:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
приватний нотаріус Берегівського
районного нотаріального округу ОСОБА_6,
про визнання договору купівлі-продажу
від 19 грудня 2011 року посвідченого
приватним нотаріусом Берегівського
районного нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі за №9950
недійсним - відмовити.

Судові витрати у справі у розмірі
243 грн. 60 коп. судового збору віднести за
рахунок держави.

З повним текстом рішення сторони
можуть ознайомитись 03 червня 2014 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з
дня його проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення-
протягом десяти днів з дня отримання
його копії, до апеляційного суду
Закарпатської області через цей
районний суд.

Суддя: Фейір
О. О.