Номер провадження: 22-ц/785/5438/14
Головуючий у першій інстанції Мазун І.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Перший
український міжнародний банк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Перший
український міжнародний банк» на
рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 01квітня 2014 року,

встановила:

У квітні 2012 року ПАТ «Перший
Український міжнародний банк» (далі -
ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду з вказаним
позовом.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 27 вересня 2012
року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Перший Український міжнародний банк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 179 215 (сто сімдесят дев'ять тисяч
двісті п'ятнадцять) дол. США 37 центів, 26
124 (двадцять шість тисяч сто двадцять
чотири) дол. США 20 центів та 817 973
(вісімсот сімнадцять тисяч дев'ятсот
сімдесят три) грн. 30 коп. з яких:
заборгованість за сумою кредиту 155 146
(сто п'ятдесят п'ять тисяч сто сорок
шість) дол. США 34 цента; заборгованість
за непогашеними в строк відсотками за
користування кредитом - 24 069 (двадцять
чотири тисячі шістдесят дев'ять) дол.
США 03 цента; сума пені за порушення
строків виконання зобов'язань за
кредитним договором - еквівалент 24 124
(двадцять чотири тисячі сто двадцять
чотири) дол. США 20 центів; сума штрафів
за порушення обов'язків щодо
поновлення дії договорів страхування
-817 973 (вісімсот сімнадцять тисяч
дев'ятсот сімдесят три) грн. 30 коп.; сума
штрафів за порушення обов'язків,
передбачених п.п. 4.3.2-4.3.6 кредитного
договору еквівалент 2 000 (дві тисячі)
дол. США. Вирішено питання судових
витрат.

За заявою відповідача заочне рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 27 вересня 2012 року було скасовано, а
справа була призначена до розгляду в
загальному порядку.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав.

Представником відповідача було подано
заяву про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК
України щодо вимог позивача про
стягнення неустойки (штрафу, пені), а
також заяву про застосування строку
позовної давності щодо нарахованої
пені.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 01 квітня 2014 року позов ПАТ
«ПУМБ» було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 179 215 (сто сімдесят дев'ять тисяч
двісті п'ятнадцять) дол. США 37 центів, з
яких: заборгованість за сумою кредиту -
155 146 (сто п'ятдесят п'ять тисяч сто сорок
шість) дол. США 34 цента; заборгованість
за непогашеними в строк відсотками за
користування кредитом - 24 069 (двадцять
чотири тисячі шістдесят дев'ять) дол.
США 03 цента, пеня за порушення строків
виконання зобов'язань за кредитним
договором - еквівалент 19 476
(дев'ятнадцять тисяч чотириста
сімдесят шість) дол. США 39 центів.

В іншій частині заявлених позовних
вимог було відмовлено.

Встановлено порядок виконання рішення
суду згідно з яким за скасованим
заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 27.09.2012 року
раніше сплачені грошові кошти за
квитанціями № 21147 від 25.09.2013 року, № 3233_2
від 25.09.2013 року підлягають зарахуванню
в рахунок грошових коштів, що
підлягають стягненню за цим рішенням
суду.

Заява ОСОБА_3 про поворот виконання
рішення суду та повернення коштів
безпідставно стягнених за скасованим
рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 27.09.2012 року була задоволена.

Стягнуто з ПАТ «ПУМБ» в особі філії
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український міжнародний банк»
в м. Одесі в порядку повороту виконання
рішення суду на користь ОСОБА_3 грошові
кошти в розмірі 817 973 (вісімсот
сімнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят
три) грн. 30 коп., еквівалент 6 647 (шість
тисяч шістсот сорок сім) дол. США 81 цент,
що за курсом НБУ (9, 24) на момент
прийняття рішення складає 61 425
(шістдесят одна тисяча чотириста
двадцять п'ять) грн. 76 коп.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку ПАТ «ПУМБ».

В скарзі не погоджуюсь з висновками
суду щодо стягнення пені за порушення
строків виконання зобов'язань, штрафів
та зменшення розміру неустойки з
посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ставиться питання про
скасування судового рішення та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Посилання скарги, щодо неправильного
застосування судом строку позовної
давності до вимог, щодо стягнення пені
є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується на дати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановленим
договором,а позичальник зобов'язується
повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися
належними чином відповідно до умов
договору.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що між сторонами було
укладено кредитний договір № 5706902 від
21.09.2007 року за умовами якого відповідач
отримав кредит у розмірі 200 000 дол. США
та прийняв на себе зобов'язання
повернути отримані грошові кошти та
сплатити 12,90% процентів за користування
кредитом та повернути банку кредит
частинами в розмірах, в порядку та в
строки, визначені кредитним договором
до 21.09.2022 року.

Квитанцією № 21147 від 25.09.2013 року
підтверджено, що відповідачем було
повністю погашена заборгованість по
кредитному договору № 5706902 від 21.09.2007
року в розмірі 212 182,81 дол. США, з яких:
заборгованість за кредитним договором
в сумі 179 215,37 дол. США; сума нарахованих
процентів за користування кредитом за
період з 09.02.2012 року по момент погашення
заборгованості - 32 967,44 дол. США.

Також, квитанцією № 3233_2 від 25.09.2013 року
підтверджено, що відповідач сплатив на
користь позивача грошові кошти для
погашення пені та штрафних санкцій у
розмірі 131 254,64 дол. США, що еквівалентно
1 049 118,34 грн., з яких сума пені за
порушення строків виконання
зобов'язань за кредитними договором - 24
124, 2 дол. США; сума штрафів за порушення
обов'язків щодо поновлення дії
договорів страхування - 817 973,3 грн.; сума
штрафів за порушення обов'язків,
передбачених пп. 4.3.2-4.3.6 кредитного
договору еквівалент 2 000,00 дол. США.

В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що у відповідача перед банком
виникла заборгованість по поверненню
кредиту з яких заборгованість за сумою
кредиту 155 146, 34 дол. США; заборгованість
за непогашеними в строк відсотками за
користування кредитом - 24 069,03 дол. США;
сума пені за порушення строків
виконання зобов'язань за кредитним
договором - еквівалент 24 124,20 дол. США;
сума штрафів за порушення обов'язків
щодо поновлення дії договорів
страхування - 817 973,30 грн.; сума штрафів
за порушення обов'язків, передбачених
пп. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору
еквівалент 2 000,00 дол. США.

Відповідно до п. 5.2. кредитного договору
від 21 вересня 2007 року у разі порушення
позичальником строків виконання
зобов'язань з повернення кредиту та/або
сплати процентів за користування
кредитом, позичальник зобов'язаний
сплатити на вимогу банка пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
відповідний період, від суми
прострочених виконанням зобов'язань за
кожен день прострочення.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

За загальним правилом, що випливає із
ЦК України, період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання, не обмежується.
Однак, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України
дає підстави для висновку про те, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Такий висновок відповідає правовій
позиції викладеній у постанові
Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06
листопада 2013 року.

З огляду на те, що банком були заявлені
вимоги про стягнення суми пені за
порушення строків виконання
зобов'язань за період з 10.03.2011 року по
09.02.2012 року, а представником
відповідача була подана заява про
застосування строків позовної
давності, суд першої інстанції,
всупереч твердженню апелянта, з
урахуванням вимог п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України, прийшов до правильного
висновку щодо задоволення вимог ПАТ
«Перший Український міжнародний банк»
в частині стягнення суми пені в розмірі
19 476,39 долари США (18 451,91 + 1 024,48) в межах
спеціального строку позовної давності,
тобто з 28.04.2011 року по день її
нарахування - 09.02.2012 року або 288 днів, що
підтверджено відповідним розрахунком.
При цьому суд врахував, що згідно з п.
3.1.2 договору проценти за користування
кредитом розраховуються щоденно, таким
чином, розрахунок наданий позивачем не
враховує, що нарахування за період з
28.04.2011року по 31.04.2011 року здійснюється
за три дні, а не за місяць.

Не можна погодитись з твердженнями
апелянта, що судом невірно застосовані
положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, щодо
зменшення розміру неустойки.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки (штрафу, пені) може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує суму збитків, та за
наявності інших обставин справи, які
мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3
ст. 551 ЦК України можна вважати зокрема,
ступень виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

Положеннями ст. 616 ЦК України
передбачено право суду за певних умов
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника.

При цьому питання зменшення розміру
неустойки вирішується в конкретній
ситуації на підставі певних доказів.

З матеріалів справи вбачається, що з
метою забезпечення виконання
зобов'язання позичальника за кредитним
договором, між сторонами у справі 21.09.2007
року був укладений іпотечний договір №
5706908, відповідно до умов якого
відповідач передав в іпотеку належне
йому на праві власності майно: квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодавець
зобов'язаний застрахувати предмет
іпотеки на його повну вартість від
ризиків випадкового знищення,
випадкового пошкодження або псування,
якщо іпотечним договором цей обов'язок
не покладено на іпотекодержателя.

Пунктом 2.1. іпотечного договору
встановлено, що іпотекодавець
зобов'язаний застрахувати предмет
іпотеки на користь іпотекодержателя
(як вигодонабувача, який у разі
настання страхового випадку набуває
право вимоги до страховика) на строк не
менше одного року у страховика,
схваленого іпотекодержателем.

21.09.2007 року на виконання умов
іпотечного договору відповідачем був
укладений договір страхування строком
на один рік. Також відповідачем
укладались договори страхування 08.10.2008
року та 28.04.2009 року, про що не заперечує
представник позивача. В подальшому
договори страхування відповідачем не
укладались.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
порушення іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання основного
зобов'язання, а в разі його невиконання
- звернути стягнення на предмет
іпотеки. У разі порушення
іпотекодавцем обов'язків щодо
збереження чи страхування предмета
іпотеки іпотекодержатель може
скористатися правами, визначеними
згідно з частиною першою цієї статті,
або вжити заходів для збереження чи
страхування предмета іпотеки у власних
інтересах та за власний кошт.

Умовами іпотечного договору будь-якої
відповідальності за порушення
обов'язку щодо страхування предмету
іпотеки не встановлено. Правами
передбаченими ст.12 Закону України «Про
іпотеку» позивач не скористався.

Виконання зобов'язання позичальника за
кредитним договором весь час до його
повного виконання забезпечувалось
іпотечним договором № 5706908 від 21.09.2007
року, предметом якого виступала
квартира АДРЕСА_1.

Протягом дії іпотечного договору
предмет іпотеки знаходився у володінні
та користуванні ОСОБА_3 та утримувався
у належному стані, а саме: випадків
знищення, пошкодження або псування
предмету іпотеки не встановлено, що не
заперечується представником позивача.
Сторони не оспорюють той факт, що 25.09.2013
року після погодження з позивачем для
виконання зобов'язання по поверненню
кредиту та сплати відсотків за
користування кредитом відповідач
продав квартиру АДРЕСА_1, в якій він
проживав зі своєю сім'єю, тобто предмет
іпотеки виступив предметом договору
купівлі-продажу та був реалізований.

Оскільки, відповідачем не було
пошкоджене іпотечне майно, не була
зменшена його ринкова вартість, більш
того воно було реалізовано для
погашення боргу перед банком, що не
заперечувалось представником банку, а
також жодного негативного наслідку до
банку не настало, кредит погашений
достроково, тому суд першої інстанції
обґрунтовано застосував до спірних
правовідносин ч. 3 ст. 551 ЦК України, що
відповідає роз'ясненням викладених в п.
27 постанови Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012
року.

Інші обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позову ПАТ «ПУМБ». Вказані висновки
суду відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч.
ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести допустимими та
належними доказами ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Перший
український міжнародний банк»
відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 01квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

О.В.Оверіна

Ю.І.Кравець