АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1061/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Цибра Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Василенко Л. І. УХВАЛА
23 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоВасиленко Л. І.
суддівПодорога В. М. , Демченко В. А. при
секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 20 лютого 2014 року
по справі за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення
боргу за кредитним договором ,-
в с т а н о в и л а :
04 грудня 2013 р. ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про
стягнення боргу за кредитним
В обґрунтування заявлених вимог
позивач вказав, що 27.07.2005 р. між ним та
відповідачем був укладений кредитний
договір № СSJ0SE00000740, за умовами якого
банком був наданий кредит в сумі 6000 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % річних на суму
залишку заборгованості.
Кредитним договором передбачено
порядок та умови погашення кредиту,
заборгованості по ньому, сплата
нарахованих за період користування
відсотків, комісій та інших витрат.
В порушення кредитних зобов'язань
відповідач ОСОБА_6 станом на 25.11.2013 р.
яка складається з заборгованості за
кредитом - 1452,68 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом -
7819,92 грн., пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором -
Враховуючи зазначене позивач просив
стягнути з відповідача заборгованість
договором № СSJ0SE00000740 від 27.07.2005 р. та
судові витрати у розмірі 239,87 грн.
Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 20 лютого 2014
р. в задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ПАТ КБ «Приватбанк» подав
апеляційну скаргу в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи
та невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила суд
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

При цьому зазначив, що судом не в повній
мірі були досліджені обставини справи,
а саме те, що договір між сторонами
укладений 27.07.2005 р., останній платіж за
кредитним договором було здійснено
відповідачем 20.05.2013 р., позовні вимоги
розраховані та пред'явлені станом на
25.11.2013 р., таким чином позивач звернувся
до суду з вимогою про стягнення боргу в
межах строку позовної давності.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення сторін, що
з'явились, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог з підстав
пропуску позивачем строку позовної
давності, суд першої інстанції виходив
з того, що відповідач станом на 25
листопада 2013 р. має непогашену суму
кредиту - 23987,33 грн., останній платіж
відповідачем був здійснений 25 січня 2008
р. Наступний платіж повинен бути
внесений 21 лютого 2008 р., проте
відповідач своєчасно заборгованість
не заплатив. З цього часу позивач
дізнався про порушення свого права та
почався перебіг трирічного строку
позовної давності за даним спором.
Таким чином звернувшись до суду з
позовом 4 грудня 2013 р., позивач
пропустив строк позовної давності про
застосування якого відповідачем було
подано заяву.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так з матеріалів справи вбачається, що
27.07.2005 р. між сторонами укладено
кредитний договір № СSJ0SE00000740 строком
до 25.07.2008 р. включно, відповідно до якого
відповідач отримала кредит в сумі 6000
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Згідно до даного договору його сторони
встановили як строк дії договору - до
25.07.2008 р. включно (п. 1.1), тобто три роки,
що становить 36 місяців так і строки
виконання зобов'язань із щомісячним
погашенням платежів, останній з яких є
36-й платіж визначеним в сумі 296,45 грн. (п.
1.2).

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно договору
здійснюється в період з 21 по 25 число
відповідного місяця (п. 1.2).

Відповідно до наданого банком суду
першої інстанції розрахунку
заборгованості по кредитному договору,
останній платіж на погашення
заборгованості за кредитним договором
відповідачем було здійснено 25 січня 2008
р., що визнається відповідачем.

Наступний платіж, відповідно до вимог
приведеного кредитного договору,
повинен бути внесений з 21 по 25 лютого
2008 р.

Як встановлено судом, відповідач
перестала виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту з
лютого 2008 р., у той час як з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом
банк звернувся лише 4 грудня 2013 р.

ОСОБА_6 станом на 25.11.2013 р. має
непогашену суму кредиту - 23987,33 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом - 1452,68 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом -
7819,92 грн., пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором -
12736,29 грн.

23.12.2013 р. ОСОБА_6 до суду було подано
заяву про застосування строку позовної
давності а. с. 27.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи викладене та приведені
вимоги закону суд, встановивши, що
відповідач порушила умови кредитного
договору у зв'язку з чим має
заборгованість, з урахуванням спливу
позовної давності та поданої нею заяви
про його застосування, обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог
з підстав пропуску строку позовної
даності.

Щодо твердження апелянта про те, що
судом при ухвалені рішення не було
враховано те, що відповідач вчинила дію
яка свідчить про визнання боргу,
сплативши останній платіж в сумі 100 грн.
20.05.2013 р., у зв'язку з чим була переривана
позовна давність, то дана вимога є
безпідставною виходячи з наступного.

Згідно до долученої до апеляційної
скарги виписки з рахунку № НОМЕР_1
ОСОБА_6, останній платіж відповідачем у
2008 р. був здійснений 25.01.2008 р. При цьому
за період з 22.08.2005 р. по 25.01.2008 р.
погашення кредиту відповідачем
проводилось через касу банку.
Послідуючі проплати 22.04.2013 р. в сумі 100
грн. та 20.05.2013 р. в сумі 100 грн., як
зазначено в наведеній виписці,
здійснені через термінал
самообслуговування, що відповідачем
категорично заперечується з
посиланням на те, що вона взагалі
ніколи не користувалась даним видом
послуг.

На вимогу апеляційної інстанції
позивач не зміг надати доказів того, що
саме відповідачем особисто через
термінал самообслуговування, більше
ніж через п'ять років після останнього
платежу, було здійснено погашення
заборгованості по вказаному
кредитному договору.

Крім того, судова колегія враховує і те,
що проплата здійснена поза межами
строку позовної давності не перериває
строку позовної давності. Зазначені
проплати здійснені 22.04.2013 р. та 20.05.2013 р.,
а отже поза межами строку позовної
давності.

Враховуючи те, що посилання апелянта в
апеляційній скарзі на порушення норм
матеріального та процесуального права,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи, не
знайшли свого підтвердження при
розгляді даної справи, а судом повно та
всебічно перевірені надані сторонами
докази, дана їм належна оцінка у
рішенні, які належним чином мотивовані
і за своїм змістом та формою
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а судове рішення залишенню
без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк»
відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 20 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий :

Судді :