Справа № 346/1369/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1188/2014
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів:
Девляшевського В.А., Меленко О.Є.
секретаря
Мельник О.В.,

з участю позивачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
поділ горища за апеляційною скаргою
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6
на рішення Коломийського
міськрайонного суду від 10 квітня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

в березні 2013 року позивачі звернулися з
даним позовом, посилаючись на те, що
вони є власниками квартир,
розташованих на другому поверсі
будинку АДРЕСА_1 відповідно: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2 - квартири НОМЕР_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_6 - квартири НОМЕР_2.
Власниками квартири НОМЕР_3,
розташованої на першому поверсі цього
будинку, є відповідачі. Зважаючи на
відмову відповідачів у проведенні
ремонту покрівлі будинку та у зв'язку з
відсутністю згоди останніх на
реконструкцію частини горища під
житлову кімнату, просили поділити
горище між співвласниками квартир,
виділивши у власність співвласників
квартири НОМЕР_1 - 31/100 частини горища, у
власність співвласників квартири
НОМЕР_2 - 20/100 частин горища, що разом
становить 51/100 частину.

У поданих в березні 2014 року
поясненнях позивачі просили виділити
їм в натурі частину горища площею 48,7
кв.м, що відповідає 49 % у майні будинку, з
влаштуванням окремого виходу по
східній стіні сходової площадки та
облаштуванням дощато-цегляної
перегородки на межі виділеної їм
частини горища згідно із висновком
судової будівельної експертизи.

Рішенням Коломийського
міськрайонного суду від 10 квітня 2014
року в позові ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 про поділ горища
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі
посилаються на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Зазначають, що конфлікти з
відповідачами щодо догляду і ремонту
горища призвели до аварійного стану
даху. Відповідачі відмовляються надати
їм дозвіл на облаштування мансардного
приміщення на частині горища, що
порушує їх право на житло. Суд не
врахував, що горище є спільною
власністю і відповідно до ЦК України
вони як співвласники мають право
розпоряджатися своєю часткою у
спільній власності. Призначаючи
судово-будівельну експертизу, суд
поставив експерту питання на власний
розсуд, чи можливо виділити в натурі
власникам квартир НОМЕР_1, НОМЕР_2
частину горища з її повним
відокремленням за умови, що це не
перекриє доступ до горища іншим
власникам, однак не дослідив варіанти
виділу, не врахував, що їх влаштовує
будь-який варіант поділу, оскільки за
горищем доглядають тільки
співвласники квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2
та безпідставно взяв до уваги не
обґрунтовані та непідтверджені
припущення відповідачів про
неможливість доступу до горища в разі
його поділу. Відповідачами також не
надано доказів того, що вони мають
потребу в користуванні усім горищем, а
не в межах своєї частки 49/100. Судом не
враховано, що тільки при виділенні
часток горища в натурі позивачі можуть
отримати дозвіл в органах місцевого
самоврядування на переобладнання
горища в житлову кімнату та узгодити
порядок робіт з відповідачами. Тому
просять оскаржуване рішення скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_2,
ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали.
Інші позивачі та відповідачі, належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи, не з'явились, що згідно
ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її
розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши подані докази і
доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 є
власниками квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1
в порядку приватизації, а ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 власниками кв. НОМЕР_2 цього ж
будинку на підставі договору
купівлі-продажу. Зазначені квартири
розташовані на другому поверсі будинку
АДРЕСА_1. Власниками в порядку
приватизації квартири НОМЕР_3,
розташованої на першому поверсі цього
будинку, є відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 Будинок по АДРЕСА_1
знятий з балансу виробничого
експлуатаційно-ремонтного
підприємства м. Коломиї. Між
співвласниками багатоквартирного
будинку виник спір з приводу
користування горищем цього будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що неможливо виділити позивачам, як
власникам двох окремих квартир одну
частину горища з єдиним входом згідно
варіанту, вказаного у висновку судової
будівельно-технічної експертизи, так
як відповідачі будуть позбавлені
самостійного доступу до цієї частини
горища.

Висновок суду відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Конституцією України (ст. 41)
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном
на власний розсуд, вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Предметом позову в даній справі є
поділ горища у багатоквартирному
житловому будинку по АДРЕСА_1. Право
власності на квартиру НОМЕР_1 позивачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, а також
відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 - на квартиру НОМЕР_3 цього
будинку, виникло в порядку
приватизації. Позивачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 є власниками квартири НОМЕР_2
цього ж будинку на підставі договору
купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону
України N 2482-XII "Про приватизацію
державного житлового фонду" суть
приватизації державного житлового
фонду полягає у відчуженні на користь
громадян України, тобто у їх власність,
як квартир (будинків), кімнат у
квартирах та одноквартирних будинках,
де мешкають два і більше наймачів, так і
належних до них господарських споруд і
допоміжних приміщень (підвалів, сараїв
тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення
відповідно до ч. 2 ст. 10 указаного Закону
стають об'єктами права спільної
власності співвласників будинків
одночасно з приватизацією квартир, що
засвідчується свідоцтвом про право
власності на квартиру.

Рішенням Конституційного Суду
України від 2 березня 2004 р. N 4-рп/2004
(справа про права співвласників на
допоміжні приміщення багатоквартирних
будинків) надано офіційне тлумачення
положень статей 1, 10 Закону N 2482-XII. У
цьому рішенні зазначено, що допоміжні
приміщення (підвали, сараї, кладовки,
горища, колясочні та ін.) передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир (кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема
створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку. Власник
(власники) неприватизованих квартир
багатоквартирного будинку є
співвласником (співвласниками)
допоміжних приміщень нарівні з
власниками приватизованих квартир.
Питання щодо згоди співвласників
допоміжних приміщень на надбудову
поверхів, улаштування мансард у
багатоквартирних будинках, на вчинення
інших дій стосовно допоміжних
приміщень (оренда тощо) вирішується
відповідно до законів України, які
визначають правовий режим власності.

Правовою підставою позову
позивачі зазначили положення ст. ст. 368,
372, 382 ЦК України про поділ майна, що є у
спільній сумісній власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України
власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

У статті 1 Закону України "Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку" термін
«горище» визначено як допоміжні
приміщення багатоквартирного будинку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку.

Зазначені об'єкти становлять
єдине ціле з квартирами і житловим
будинком, оскільки вони призначені для
постійного обслуговування і
забезпечення відповідної експлуатації
всього будинку.

Таким чином, горище є спільною
власністю власників квартир будинку по
АДРЕСА_1.

За змістом ч. 1 ст. 369 ЦК України усі
учасники спільної сумісної власності
спільно володіють та користуються
спільним майном, тобто за загальним
правилом мають одержати реальну
можливість володіти та користуватися
спільним майном у натурі. Інше правило
може бути встановлено за домовленістю
між ними.

З огляду на це, кожен із
співвласників може вимагати доступу до
володіння та користування усім
спільним майном.

Відмовляючи в задоволенні позову
про поділ горища, суд першої інстанції
правильно керувався принципом
диспозитивності цивільного
судочинства (ст. 11 ЦПК України),
розглянувши справу в межах заявлених
вимог і на підставі поданих сторонами
доказів.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачі, не зважаючи на
роз'яснення судом норми ч. 4 ст. 10 ЦПК
України, підставу та предмет позову
(поділ горища) не змінювали.
Запропонований ними варіант виділу їм,
як співвласникам двох квартир, однієї
частини горища площею 48,7 кв.м, що
відповідає 49 % у майні будинку,
процесуально не визначений.

У висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
018/БТ-13 від 24.04.2013 року вказано тільки
один варіант виділення частини горища
позивачам, при цьому не визначено
реальної частини горища відповідачам
як власникам квартири НОМЕР_3. Разом з
тим зазначено, що виділити
співвласникам квартири НОМЕР_3
(відповідачам) належну їм частку в
горищі над другим поверхом будинку
технічно не можливо. Провести реальний
поділ горища у пропорційній
відповідності сторін у власності на
квартири є неможливим.

Тому, суд першої інстанції,
встановивши, що через спірне горище
будинку по АДРЕСА_1 проходять інженерні
комунікації та технічні пристрої
(вентиляційні канали), які необхідні
для забезпечення
санітарно-гігієнічних умов і безпечної
експлуатації усіх квартир, без доступу
до яких експлуатація житлового будинку
є неможливою, а також те, що сторони як
власники квартир в багатоквартирному
житловому будинку, є співвласниками
допоміжних приміщень (горища),
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову є
законним, а наведені в апеляційній
скарзі доводи не обґрунтованими. При
цьому, судом всебічно, повно й
об'єктивно з'ясовано обставини справи
та надана їм належна оцінка.

За таких обставин, апеляційний
суд приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що є підставою
для відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Коломийського
міськрайонного суду від 10 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Касаційна скарга на
ухвалу може бути подана до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Девляшевський В.А.

Меленко О.Є.