Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»,
приватного нотаріуса ОСОБА_5 про
визнання недійсним іпотечного
договору

за касаційними скаргами публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ОСОБА_4 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 12 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 5
грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі -
ФОП ОСОБА_3) звернувся до суду із
указаним позовом, мотивуючи вимоги тим,
що 13 січня 2006 року між ним, приватним
підприємством «Піраміда» (далі -
ПП «Піраміда») та ОСОБА_4 було
укладено договір про дольову участь у
будівництві житлового будинку.
Рішенням виконавчого комітету
Ужгородської міської ради від 25 липня
2007 року № 274 затверджено акт державної
приймальної комісії про введення в
експлуатацію закінченого будівництвом
16-квартирного житлового будинку по
АДРЕСА_1 загальною площею 1850 кв. м, а
також вирішено: КП «Бюро технічної
інвентаризації м. Ужгород»
на вказаний об'єкт завести інвентарну
справу, видати свідоцтво на право
власності та зареєструвати 16
квартирний будинок в цілому за ним, а 16
квартир, два підсобні приміщення і
сходи - за конкретними фізичними та
юридичними особами (п. ІІ рішення).
Підпунктом ІІ.13 було вирішено квартиру
АДРЕСА_1 зареєструвати за ОСОБА_4
У подальшому за результатами розгляду
протесту прокурора м. Ужгород на
вказане рішення, виконком Ужгородської
міської ради 22 серпня 2007 року прийняв
рішення № 306, яким скасував пункт ІІ
рішення від 25 липня 2007 року № 274.
Постановою Господарського суду
Закарпатської області від 19 травня 2008
року, яка ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20 листопада 2008 року залишена без
змін, зазначене рішення виконкому від 22
серпня 2007 року № 306 було визнано
незаконним та скасовано у частині
пункту ІІ.І щодо доручення КП
«Бюро технічної інвентаризації у м.
Ужгород» завести інвентарну справу на
даний об'єкт, видати йому свідоцтво про
право власності та зареєструвати за
ним 16-ти квартирний будинок у цілому.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 17 грудня
2009 року, залишеним без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 квітня 2012
року, визнано недійсним свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
серії ЯЯЯ № 777325 на квартиру АДРЕСА_1,
видане ОСОБА_4 виконавчим комітетом
Ужгородської міської ради 20 лютого 2008
року.

Разом з тим, за договором № 140/23-2088 від 10
листопада 2008 року ОСОБА_4 у порушення
закону передала квартиру АДРЕСА_1 в
іпотеку, що перешкоджає йому у
реалізації прав власника указаної
квартири.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від
12 серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 5 грудня 2013
року, позов задоволено. Визнано
недійсним іпотечний договір № 140/23-2088
від 10 листопада 2008 року, укладений між
ОСОБА_4 та ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» в особі
філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк у
м. Ужгород».

У касаційній скарзі ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк», посилаючись на порушення судами
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції, ухвалу
апеляційного суду та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарг та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а скарга
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» -
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, із висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
тих обставин, що 13 січня 2006 року між
ФОП ОСОБА_3, ПП «Піраміда» та
ОСОБА_4 було укладено договір про
дольову участь у будівництві житлового
будинку. Рішенням виконавчого комітету
Ужгородської міської ради від 25 липня
2007 року № 274 затверджено акт державної
приймальної комісії про введення в
експлуатацію закінченого будівництвом
16-квартирного житлового будинку по
АДРЕСА_1 загальною площею 1850 кв. м, а
також вирішено доручити: КП «Бюро
технічної інвентаризації м. Ужгород»
на вказаний об'єкт завести інвентарну
справу, видати свідоцтво на право
власності та зареєструвати 16
квартирний будинок в цілому за ФОП
ОСОБА_3, а 16 квартир, два підсобні
приміщення і сходи - за конкретними
фізичними та юридичними особами (п. ІІ
та п. ІІ.1 рішення). Підпунктом ІІ.13 було
вирішено квартиру АДРЕСА_1
зареєструвати за ОСОБА_4

У подальшому за результатами розгляду
протесту прокурора м. Ужгород на
вказане рішення, виконком Ужгородської
міської ради 22 серпня 2007 року прийняв
рішення № 306, яким скасував пункт ІІ
рішення від 25 липня 2007 року № 274.

Постановою Господарського суду
Закарпатської області від 19 травня
2008 року, яка ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20 листопада 2008 року
залишена без змін, зазначене рішення
виконкому від 22 серпня 2007
року № 306 було визнано незаконним та
скасовано у частині пункту п. ІІ. та ІІ.І
щодо доручення КП «Бюро технічної
інвентаризації у м. Ужгород» завести
інвентарну справу на даний об'єкт,
видати ФОП ОСОБА_3 свідоцтво про право
власності та зареєструвати за ним 16-ти
квартирний будинок у цілому.

28 листопада 2011 року ОСОБА_3 видано
свідоцтво про право власності на 16-ти
квартирний житловий будинок АДРЕСА_1
(Т. 1, а. с. 76).

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 17 грудня
2009 року, залишеним без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 квітня 2012
року, визнано недійсним свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
серії ЯЯЯ № 777325 на квартиру АДРЕСА_1,
видане ОСОБА_4 виконавчим комітетом
Ужгородської міської ради 20 лютого 2008
року.

Встановивши ті обставини, що
правовстановлюючі документи ОСОБА_4 на
квартиру АДРЕСА_1 скасовано, суд дійшов
висновку про те, що вона не була
уповноважена на передачу указаної
квартири в іпотеку за договором №
140/23-2088 від 10 листопада 2008
року на забезпечення виконання своїх
зобов'язань перед банком, оскільки
право розпорядження майном належить
лише власнику.

Сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач (ч. 1 ст. 30 ЦПК
України).

Згідно ст. 124 Конституції України та ч. 1
ст. 3 ЦПК кожна особа має право у
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, позивачем у справі може
бути особа, права, свободи чи інтереси
якої порушуються, не визнаються або
оспорюються відповідачем
(відповідачами).

Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119
ЦПК України на позивача покладено
обов'язок визначати відповідача у
справі. При цьому суд при розгляді
справи має виходити із складу осіб, які
залучені до участі у справі позивачем.
Якщо позивач помилився відносно
обов'язку відповідача щодо поновлення
порушеного права, суд має виходити із
положень ст. 33 ЦПК України.

Якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача (ст. 33 ЦПК).

Якщо позивач не заявляє клопотання про
заміну неналежного відповідача, суд
повинен відмовляти у задоволенні
позову.

За обставин, коли й особа позивача є
неналежною - права, які порушені, не
належать особі, яка заявила позов, - це є
безумовною підставою для відмови у
позові, оскільки цивільне процесуальне
законодавство наділяє особу правом на
позов, а не обов'язком, суд не може
розглядати позов про порушені права
особи, яка сама не заявила про це до
суду.

У своїх запереченнях на позов, ОСОБА_4
зазначала, що право власності на спірну
квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано 18
грудня 2011 року за ОСОБА_6, тому ОСОБА_3
звернувся до суду у серпні 2012 року не
маючи права на позов (Т 1, а. с. 106, 107).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4
просила суд першої інстанції
витребувати із КП «Бюро технічної
інвентаризації м. Ужгород» відомості
щодо осіб, за якими було зареєстровано
право власності на спірну квартиру з
моменту прийняття багатоквартирного
будинку в експлуатацію, та особу, яка є
власником квартири на час звернення
ОСОБА_3 до суду (Т 1, а. с. 123, 124).

Крім того, 18 червня 2013 року ОСОБА_4
звернулася до суду із заявою про
залучення до участі у справі
публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») та
витребувати документи, які
підтверджують факт відступлення ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» права
вимоги за укладеним із нею кредитним
договором та договором іпотеки на
користь ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись
на те, що скасуванням договору іпотеки
порушуються права ПАТ «Альфа-Банк» як
нового кредитора та іпотекодержателя у
зобов'язанні (Т 1, 134, 135).

У порушення вимог ст. ст. 130, 214, 215 ЦПК
України не з'ясував, чи належать ОСОБА_3
порушені права, за захистом яких він
звернувся до суду, та не розглянув
питання щодо залучення до участі у
справі ПАТ «Альфа-Банк», що свідчить
про те, що склад сторін у справі не
визначений.

Спростовуючи доводи апеляційної
скарги щодо неналежності сторін у
справі, апеляційний суд виходив із
того, що право вимоги щодо спірної
квартири виникло у ОСОБА_3 як у
замовника за договором будівельного
підряду, що встановлено ухвалою Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 2
грудня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
у користуванні власністю та звільнення
квартири.

Разом з тим, у порушення вимог ст. ст. 303,
315 ЦПК України, апеляційний суд залишив
поза увагою витяг із рішення
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради Закарпатської області від
8 грудня 2011 року № 449, яким вирішено
скасувати реєстрацію права власності
та свідоцтво про право власності
ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 на

підставі рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 17 грудня 2009
року, й видати свідоцтво про право
власності на указану квартиру ОСОБА_6
(Т 1, а. с. 174); свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
ОСОБА_6 18 грудня 2011 року (Т 1, а. с. 175).

Доводи апеляційної скарги, на
підтвердження яких ці докази
надавалися, апеляційний суд не
спростував.

Як вбачається із доданої до
апеляційної скарги копії договору про
відступлення права вимоги від 17 грудня
2012 року, право вимоги за оспорюваним
договором забезпечення перейшло до ПАТ
«Альфа-Банк» (Т 1, а. с. 218-228).

Встановивши те, що суд першої інстанції
не вирішив питання про залучення цієї
юридичної особи до участі у справі у
порушення вимог процесуального закону,
апеляційний суд дійшов висновку про те,
що такі порушення закону не мають
наслідком неправильного вирішення
справи.

Разом з тим, погодитися із такими
висновками не можна, оскільки
ПАТ «Альфа-Банк» як новий кредитор у
зобов'язанні був позбавлений права на
подання своїх доказів на спростування
доводів позивача щодо майна, яким
забезпечене виконання відступленої
йому грошової вимоги.

З урахуванням викладеного, ухвалені у
справі судові рішення підлягають
скасуванню із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити,
касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від
12 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 5 грудня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко