Справа №489/1157/14-ц 04.06.2014 04.06.2014 04.06.2014
Провадження №22-ц/784/1506/14
Головуючий першої інстанції: Коваленко
Доповідач апеляційного суду:
РІШЕННЯ

Іменем України

2014 р., червня місяця, 04 дня
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної
Н.В.

Локтіонової
О.В.

із секретарем

судового засідання: Рудніком Є.М.

з участю

позивачки - ОСОБА_4

нотаріуса - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_4 та ОСОБА_6, до якої
доєдналася нотаріус ОСОБА_5, на рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 15.04.2014 р., у справі за

позовом

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
визнання права власності на частку в
порядку спадкування за заповітом та за

зустрічним
позовом

ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про
визнання заповіту недійсним
(нікчемним),

встановила:

18.02.2014 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_4
звернулися з позовом до ОСОБА_7 про
визнання права власності на частку в
порядку спадкування за заповітом.

Позивачі зазначали, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати та бабуся
ОСОБА_8, яка була власницею 1/2 частки
житлового будинку АДРЕСА_1 та яка
заповіла зазначену частку позивачам та
відповідачу у рівних частках.

Зазначену частку спадщини
прийняли у встановленому порядку усі
спадкоємці, але нотаріус відмовив у
видачі відповідного свідоцтва з
посиланням на наявність спору щодо
дійсності заповіту з боку ОСОБА_7

Посилаючись на неможливість
отримання спадщини у нотаріальному
порядку позивачі просили про визнання
за ними спільно права власності в
порядку спадкування за заповітом на 2/6
частки спірного житлового будинку.

31.03.2014 р. ОСОБА_7 звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6
вимагаючи визнання заповіту нікчемним,
оскільки його складено нотаріусом
Жовтневого нотаріального округу, до
юрисдикції якого не відноситься
здійснення цієї нотаріальної дії.

Адже посвідчення заповіту щодо
спадкування нерухомого спадкового
майна, яке знаходиться на території
Миколаївського міського нотаріального
округу вправі здійснювати нотаріуси
саме цього нотаріального округу за
виключенням випадків заміщення.

Посвідчення заповіту нотаріусом
іншого нотаріального округу є
порушенням вимог ст. 13.1 Закону України
«Про нотаріат» та відповідно до
приписів ч. 1 ст. 1257 ЦК України є
підставою його нікчемності.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 15.04.2014 р.
постановлено про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та
ОСОБА_6

Зустрічний позов ОСОБА_7
задоволено.

Визнано нікчемним заповіт,
складений ОСОБА_8 31.01.2013 р. та
посвідчений приватним нотаріусом
Жовтневого районного нотаріального
округу ОСОБА_5

Цим же рішенням вирішено питання
про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі, до якої
доєдналася нотаріус, позивачі ставлять
питання про скасування рішення і
ухвалення нового рішення про
задоволення їх позовних вимог та
відмову у задоволенні зустрічного
позову, посилаючись на невідповідність
висновків суду наявним доказам та
дійсним обставинам справи, які
свідчать про дійсність заповіту та
наявність підстав для задоволення їх
вимог.

Перевіряючи законність та
обгрунтованність рішення в межах
оскарження, відповідно до правил ст. 303
ЦПК України, колегія суддів приходить
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд виходив з
того, що нотаріус вчинила нотаріальну
дію за межами свого нотаріального
округу та за відсутності заповідача у
нотаріуса.

Але з такими висновками суду
погодитись неможливо, оскільки вони не
відповідають вимогам закону та
суперечать дійсним обставинам справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1257 ЦК
України заповіт, складений з
порушенням вимог закону щодо його
форми та посвідчення є нікчемним.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 та ч. 2
та 3 ст. 60, ЦПК України обов'язок
доведення обставин, якими
обґрунтовуються позовні вимоги
покладається на позивача.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Суд при цьому, відповідно до
приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК, має сприяти
всебічному та повному з'ясуванню
обставин справи здійсненню прав
учасників процесу у випадках
встановлених цим кодексом.

Посвідчення правочинів є однією
з нотаріальних дій, які вчиняють
нотаріуси (пункт 1 частини першої
статті 34 Закону України "Про нотаріат"(
далі- Закон)

У силу пункту 10 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 3 березня 2004 року № 20/5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 3 березня 2004 року за № 283/8882, (
далі - Інструкція) нотаріальні дії
можуть вчинятися будь-яким нотаріусом
на всій території України, за винятком
обмежень у праві вчинення нотаріальних
дій, установлених Законом та іншими
актами законодавства України.

Згідно зі статтею 13-1 Закону
нотаріальний округ - територіальна
одиниця, в межах якої нотаріус здійснює
нотаріальну діяльність і в межах якого
знаходиться державна нотаріальна
контора, в якій працює державний
нотаріус, або робоче місце (контора)
приватного нотаріуса.

Відповідно до вимог ст.. 25
Закону робоче місце нотаріуса має
знаходитись у межах нотаріального
округу, в якому приватний нотаріус
здійснює нотаріальну діяльність.

До початку нотаріальної
діяльності приватним нотаріусом має
проводитись перевірка відповідності
робочого місця нотаріуса, умовам
установленим цим Законом.

Приватний нотаріус може
здійснювати нотаріальну діяльність
лише за наявності акта про
сертифікацію робочого місця.

Нотаріальні округи
визначаються відповідно до
адміністративно-територіального
устрою України.

У містах з районним поділом
округом діяльності нотаріуса є вся
територія міста. У разі зміни
адміністративно-територіального
поділу України, в результаті якого
розташування робочого місця (контори)
приватного нотаріуса увійшло до іншого
нотаріального округу, нотаріальна
діяльність відповідних нотаріусів
повинна бути зареєстрована в цьому
нотаріальному окрузі. Нотаріус не
вправі здійснювати нотаріальну
діяльність за межами свого
нотаріального округу, за винятком
заміщення інших нотаріусів у випадках,
передбачених цим Законом.

Статтею 41 Закону передбачено, що
нотаріальні дії можуть вчинятися
будь-яким нотаріусом чи посадовою
особою органів місцевого
самоврядування, за винятком випадків,
передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85,
93 і 103 цього Закону, та інших випадків,
передбачених законодавством України.
Згідно з пунктом 11 Інструкції
нотаріальні дії вчиняються в
приміщенні державної нотаріальної
контори, у державному нотаріальному
архіві, приміщенні, яке є робочим
місцем приватного нотаріуса. В окремих
випадках, коли фізична особа не може
з'явитися в зазначене приміщення, а
також коли того вимагають особливості
посвідчуваного правочину, такі
нотаріальні дії можуть бути вчинені
поза вказаними приміщеннями, але в
межах нотаріального округу.

Якщо нотаріальна дія
вчиняється поза приміщенням державної
нотаріальної контори, державного
нотаріального архіву, приміщенням, яке
є робочим місцем приватного нотаріуса,
у посвідчувальному написі та в реєстрі
для реєстрації нотаріальних дій
зазначається місце вчинення
нотаріальної дії (удома, у лікарні, за
місцезнаходженням юридичної особи та
ін.) із зазначенням адреси, а також
причин, з яких нотаріальна дія була
вчинена поза вказаними приміщеннями.
З матеріалів справи вбачається, що
робоче місце приватного нотаріуса
ОСОБА_5 розташоване на території
Миколаєва, який є
адміністративно-територіальним
центром Жовтневого району.
Зазначене робоче місце сертифіковано
на відповідність вимогам Закону
України «Про нотаріат».
Нотаріальна діяльність приватного
нотаріуса ОСОБА_5 зареєстрована у
АДРЕСА_2. Посвідчення заповіту
здійснювалося нотаріусом у м.
Миколаєві на робочому місці у
присутності заповідачки та свідків
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за вищезазначеною
адресою. Твердження відповідача
про вчинення правочину за відсутності
заповідача належними доказами не
підтверджені, в той час, як присутність
заповідачки та свідків, що підписали
заповіт на робочому місці нотаріуса,
підтверджується змістом заповіту та
підписами свідків ( а.с.-49) Аналіз
наведених норм та обставин,
встановлених з урахуванням
достовірних доказів дає підстави для
висновку про те, що нотаріальна дія, а
саме посвідчення заповіту у
присутності особи, яка особисто
прибула до робочого місця нотаріуса
для здійснення спадкового
розпорядження, вчинена приватним
нотаріусом у межах свого нотаріального
округу у відповідності до
вищенаведених вимог Закону без
порушення положень ч.1 ст. 1257 ЦК України
щодо форми та посвідчення.

За таких обставин відсутні
правові підстави вважати нікчемним,
складений ОСОБА_8 та посвідчений
нотаріусом ОСОБА_5 заповіт від 31.01.2013 р.

Положення Закону України «Про
нотаріат», Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій та інші
підзаконні акти не містять заборони
щодо вчинення нотаріусом нотаріальних
дій стосовно майна, яке знаходиться за
межами його нотаріального округу чи
щодо особи, яка проживає (
зареєстрована) за межами його
нотаріального округу. Суд не
рахував цих вимог закону та
безпідставно вважав встановленими
обставини, які суперечать наявним
доказам. Встановлене є підставою
для скасування рішення та ухвалення
нового про відмову у визнанні заповіту
недійсним та визнання права позивачів
на частку у порядку спадкування за
заповітом.

Ухвалюючи нове рішення колегія
суддів виходить з таких установлених
фактів та вимог закону. Посвідчення
заповіту нотаріусом, який зареєстрував
свою діяльність за місцем розташування
приміщення нотаріуса, на своєму
робочому місці, яке знаходиться в межах
його нотаріального округу, у
присутності заповідача відповідає
вимогам законодавства, яким
врегульовано здійснення нотаріальної
діяльності в України та не породжує
підстав щодо визнання такого заповіту
нікчемним.

Наявними доказами підтверджено,
що після реального поділу будинку між
спадкодавцем і ОСОБА_6 та виділення
частки одного із співвласників в
окрему адресу зазначений в заповіті
об'єкт права не відповідає тому, що
зареєстрований у встановленому
законом порядку. Внаслідок цього
відсутні підстави для видачі
нотаріусом свідоцтва про право на
частку кожному із спадкоємців.
Постанова нотаріуса про відмову у
видачі свідоцтва про право на частку не
скасована і за таких обставин право на
спадщину, яку прийняли спадкоємці може
бути встановлене лише у судовому
порядку. Так як заповітом
визначено рівні частки кожного з трьох
спадкоємців, а в реєстрі зазначено про
реєстрацію за спадкодавцем права на ?
частки будинку ( а. с. -16), то за
позивачами слід визнати право
власності за кожним на 1/6 частку
житлового будинку АДРЕСА_1.

Колегія суддів не вбачає підстав
для ухвалення окремої ухвали щодо
внесення протесту прокурором на
рішення Миколаївської міської ради,
оскільки зазначене питання не входить
до обставин, які підлягають доведенню
чи спростуванню за заявленим
зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 15.04.2014 р.-
скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання заповіту
недійсним та нікчемним, - відмовити.

Позов ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про визнання права власності на частку
в порядку спадкування за заповітом -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_6, в
порядку спадкування за заповітом,
складеним ОСОБА_8 31.01.2013 р., право
власності за кожним на 1/6 частку
житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду
набирає чинності з моменту
проголошення, але з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І.Галущенко

Судді:
Н.В. Самчишина

О.В. Локтіонова