АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3483/14 р.
Справа № 2014/74/2012
Головуючий 1 інстанції : Шахова В.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової
А.І., Бездітко В.М.,

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Зміївського районного суду
Харківської області від 17 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи приватний
нотаріус Зміївського районного
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_6, відділ Державного
агентства земельних ресурсів України в
Харківській області про визнання
договору купівлі - продажу земельної
ділянки від 10 жовтня 2006 року недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: приватний нотаріус Зміївського
районного нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_6, відділ
Державного агентства земельних
ресурсів України в Харківській
області, в якому з урахуванням уточнень
просила визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
10 жовтня 2006 року.

В обґрунтування позову зазначила, що їй
на підставі державного акту про право
власності на земельну ділянку від
17.08.2005 року належить земельна ділянка
площею 0,0524 га, яка у документах СТ
«Гайдари» позначена як земельна
ділянка НОМЕР_5.

11 грудня 2002 року ОСОБА_5 отримав
державний акт на право приватної
власності на землю серії III-ХР №107751,
відповідно до якого йому належить дві
земельні ділянки загальною площею 0,1200
га. Ці земельні ділянки, які теж
розташовані на території Садового
товариства "Гайдари" Задонецької
сільської ради Зміївського району
Харківської області, є черезсмужними і
мають площу відповідно 0,0617 га та 0,0583 га.
Одна з земельних ділянок, на яку видано
державний акт ОСОБА_5, а саме земельна
ділянка площею 0,0583 га, яка у документах
СТ «Гайдари» позначена як земельна
ділянка НОМЕР_1 є частково суміжною з
земельною ділянкою, що належить
позивачці, а саме з земельною ділянкою
НОМЕР_2 кадастровий №:01:010:0035
площею 0,0524 га, позначеній у документах
СТ «Гайдари» як земельна ділянка
НОМЕР_5

10 жовтня 2006 року відповідачі ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,0583 га, яка у
документах СТ «Гайдари» позначена як
земельна ділянка №НОМЕР_4.

Позивачка вважає, що цей договір
купівлі-продажу земельної ділянки
порушує її права як власника суміжної
земельної ділянки НОМЕР_5 по відношенню
до земельної ділянки площею 0,0583 га, яка
у документах СТ «Гайдари» позначена як
земельна ділянка НОМЕР_1.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали заявлені вимоги.

Представник відповідачки ОСОБА_4 у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував.

Відповідач ОСОБА_5, треті особи:
Державне агентство земельних ресурсів
України в Харківській області,
приватний нотаріус ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явились.

Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від 17 березня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити по справі
нове, яким задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі. Посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що в
позові містяться докази на
підтвердження порушення її права та є
всі підстави для визнання спірного
договору недійсним.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
10 жовтня 2006 року є похідним від чинного
правовстановлюючого документу -
державного акта, і не може порушити
права позивачки, як власника суміжної
земельної ділянки.

Вказаний висновок судова колегія
вважає вірним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що ОСОБА_5 відповідно
до Державного акта серії III-ХР №107751 від
11 грудня 2002 року належало на праві
власності дві земельні ділянки площею
0,0617 га та 0,0583 га, загальною площею 0,1200
га.

ОСОБА_3 згідно Державного акту серії ЯА
№454023 від 17 серпня 2005 року належить на
праві власності земельна ділянка
НОМЕР_2 кадастровий № :01:010:0035
площею 0,0524 га та ділянка НОМЕР_3
кадастровий № :01:008:0035 площею 0,676
га.

Вказані земельні ділянки,
розташовані на території Садового
товариства "Гайдари" Задонецької
сільської ради Зміївського району
Харківської області.

10 жовтня 2006 року ОСОБА_5 в особі
свого представника ОСОБА_7 та ОСОБА_4
уклали договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,1200 га,
розташованої на території Садового
товариства "Гайдари" Задонецької
сільської ради Зміївського району
Харківської області, посвідчений
приватним нотаріусом Зміївського
районного нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_6 за № 2017.

Вважаючи державний акт таким, що
виданий ОСОБА_5 з порушенням вимог
чинного законодавства, ОСОБА_3
зверталася до суду в порядку
адміністративного судочинства та в
провадженні Зміївського районного
суду Харківської області перебувала
адміністративна справа №2014/2-а-7357/11 за
позовом ОСОБА_3 до Задонецької
сільської ради Зміївського району
Харківської області, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_4, управління
Державного комітету України із
земельних ресурсів у Зміївському
районі Харківської області про
визнання незаконними дій відповідача
щодо складання, видачі, реєстрації
державного акта про право приватної
власності на землю від 11 грудня 2002 року
серії III-ХР № 107751 на ім'я ОСОБА_5 та
визнання незаконним державного акта
про право приватної власності на землю
від 11 грудня 2002 току серії III-ХР № 107751 на
ім'я ОСОБА_5

Постановою Зміївського районного
суду Харківської області від 17 травня
2012 року відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2012 року рішення суду
першої інстанції скасоване, позовні
вимоги залишені без розгляду з підстав
пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 26.09.2013 року ухвала
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року залишена без змін, а касаційна
скарга без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п`ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст. 215 ЦК України
вимога про визнання правочину
недійсним може бути заявлена як однією
із сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою не надано доказів на
підтвердження того, яким чином
оспорюваний договір порушив її права,
оскільки договором купівлі - продажу
передбачена лише зміна власника
земельної ділянки.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
на те, що ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2012 року суд у задоволенні
її позовних вимог не відмовив, а
залишив їх без розгляду з суто
формальних підстав судовою колегією не
приймаються.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Позовні вимоги ОСОБА_3 стосуються
визнання недійсним договору купівлі -
продажу земельної ділянки, але
фактично позивачка оспорює сам порядок
видачі державного акта, який до цього
часу є чинним та ніким не скасований.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі
висновок суду першої інстанції не
спростовують та не дають підстав для
скасування чи зміни ухваленого у
справі рішення.

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд перевіряє в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегією суддів не встановлено таких
порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про задоволення позову.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційні скарги і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 317, 319, 323,
324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Зміївського районного
суду Харківської області від 17 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді