справа № 691/661/14-ц
провадження № 2/691/289/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 рокуГородищенський
районний суд Черкаської області

в складі :

судді
Черненка В.О.

за участю секретаря
Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Городище цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання повнолітнього сина,

ВСТАНОВИВ :

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2
аліментів на утримання повнолітнього
сина.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на те, що вона та
ОСОБА_2 від шлюбу мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу з
відповідачем, він сплачував аліменти
на утримання дитини, до досягнення ним
повноліття. Зараз син досягнув
повноліття, але навчається на першому
курсі у Київському Національному
університеті будівництва і
архітектури, факультет автоматизації і
інформаційних технологій, на денній
формі навчання. Згідно договору, за
надання освітньої послуги, - вартість
навчання за один навчальний рік
становить 10000 гривень. Крім того,
необхідно сплачувати кошти за
користування орендованим житлом, що
становить 1600 гривень за календарний
місяць. Її коштів не достатньо для
забезпечення потреб їхнього сина,
пов'язаних з його навчанням.
Враховуючи, те що їхній син навчається
на стаціонарній формі навчання, не має
ніякого джерела доходів, а знаходиться
на її утриманні і потребує
матеріальної допомоги, та те, що
відповідач не є інвалідом, знаходиться
у працездатному віці, інших осіб на
утриманні не має, працює та отримує
грошові кошти, звернулася до суду та
просить стягнути з ОСОБА_2 на її
користь на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в
розмірі 1000 гривень, щомісячно, на
період його навчання, але не довше
досягнення ним 23 років.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала в повному
обсязі.

Відповідач та його представник позовні
вимоги не визнали посилаючись на те, що
колишня дружина ОСОБА_1 є неналежним
позивачем по справі та на те, що
відповідач не має реальної фінансової
можливості сплачувати аліменти на
утримання повнолітнього сина.

Суд, вислухавши представника позивача,
відповідача та його представника,
дослідивши та оцінивши всі наявні
докази в справі в їх сукупності, вважає,
що позов обґрунтований, але підлягає до
часткового задоволення.

Судом установлено, що позивач та
відповідач від шлюбу мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія
свідоцтва про народження, Серії НОМЕР_1,
повторно виданого 30.11.1999 року,
виконавчим комітетом Валявської
сільської ради, Городищенського
району, Черкаської області. Син ОСОБА_3
навчається на першому курсі у
Київському Національному університеті
будівництва і архітектури, факультет
автоматизації і інформаційних
технологій, на денній формі навчання,
на контрактній основі, що
підтверджується довідкою № 437
вказаного вище закладу від 14.04.2014 року.
Згідно договору №КН - 7379 від 15.08.2013 року,
за надання освітньої послуги, -
вартість навчання за один навчальний
рік, згідно розрахунку, складає 10 000
гривень, а загальна вартість навчання
становить 40 000 гривень. В місті Києві,
ОСОБА_3 проживає в найманій позивачем
квартирі, на дорогу з якої, до
навчального закладу, витрачає одну
годину часу. Власного доходу не має,
оскільки навчається на денній формі
навчання.

Зазначені вище обставини ні
відповідач, ні його представник, в
наданих суду письмових запереченнях та
в судовому засіданні, не заперечували.

Виходячи з наведеного та беручи до
уваги пояснення відповідача про те, що
із сином він спілкується рідко і після
досягнення ним повноліття,
матеріальної допомоги йому не надає,
суд вважає, що син позивача та
відповідача ОСОБА_3, в зв'язку з
навчанням, потребує матеріальної
допомоги і, на час звернення позивача
до суду з позовом, знаходився на
повному, добровільному утриманні
останньої.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо
повнолітня дочка, син продовжують
навчання і в зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів має той з
батьків, з ким проживає дочка, син, а
також самі дочка, син, які продовжують
навчання.

Згідно доданих до справи копій
паспортів позивача та повнолітнього
сина ОСОБА_3 вони зареєстровані по
АДРЕСА_1 проте, і позивач, і її син
проживають в місті Києві за різними
адресами і саме на цю обставину вказує
відповідач як на одну з підстав відмови
у позові, оскільки, згідно ч.3 ст.199 СК
України, правом на звернення до суду з
позовом про стягнення аліментів має
тільки той з батьків, з ким проживає
дочка чи син.

З такою думкою відповідача та його
представника суд не погоджується та
вважає позивача ОСОБА_1 належним
позивачем по справі, виходячи з
наступного.

Після розірвання шлюбу між позивачем
та відповідачем, їхній, неповнолітній
на той час, син залишився проживати з
позивачем, яка добровільно його
утримувала, а з відповідача, за
рішенням суду, на її користь, на
утримання сина, стягувались аліменти.
Після закінчення загальноосвітнього
закладу, син відразу вступив до вищого
навчального закладу та продовжує
навчання. Договір №КН - 7379 від 15.08.2013
року про надання освітньої послуги
сину, уклала позивач по справі ОСОБА_1
На даний час ОСОБА_3 є повнолітнім,
однак, позивач, як і раніше продовжує
добровільно його утримувати протягом
часу продовження навчання і, фактично
виконує обов'язок і за відповідача.
Щодо окремого проживання позивача з
сином, то є очевидним, що у селі Валява,
Городищенського району, ОСОБА_3
отримати вищу освіту не має можливості
і, в будь-якому разі, він, при досягненні
цієї цілі проживав би окремо від
батьків. Навчання в іншому населеному
пункті, на даний час, є досить
розповсюдженим і, в даному випадку, на
думку суду, вирішальним є не спільне
проживання позивача з сином, а факт
продовження надання позивачем сину
утримання добровільно і самостійно,
який, суд вважає, сторона позивача в
судовому засіданні довела. Зазначене
не суперечить і роз'ясненням, наведеним
в науково-практичному коментарі до
ст.199 СК України. А тому позивач ОСОБА_1 -
є належним позивачем по справі.

Щодо фінансової неспроможності
відповідача надавати матеріальну
допомогу повнолітньому сину, на яку він
посилався, також, як на одну з підстав
відмови в позові, то суд вважає, що факт
свого скрутного матеріального
становища, яке б перешкоджало надавати
допомогу сину, відповідач, в судовому
засіданні, не довів.

Так, при обґрунтуванні цієї позиції,
відповідач та його представник
посилалися на те, що відповідач
проживає в незареєстрованому шлюбі з
іншою жінкою, яка має сина, допомагає
фізично та матеріально своїй тяжко
хворій матері ІНФОРМАЦІЯ_4 та, в зв'язку
з роботою, щомісяця на переїзди з дому
на роботу витрачає одну тисячу гривень
на пальне до автомобіля. При цьому, ані
відповідач, ані його представник не
надали суду жодного належного доказу,
який би підтверджував їхні посилання.
Згідно пояснень, наданих відповідачем
в судовому засіданні, він дійсно
проживає в іншому шлюбі, проте, син
дружини є повнолітнім. Щодо тяжкої
хвороби матері і, в зв'язку з цим,
понесені матеріальні витрати
відповідачем, останній, ніякими
належними доказами, як то: довідка про
розмір пенсії матері, довідка
медичного закладу про хворобу та про
призначене лікування, яке тягне значні
матеріальні витрати та документи, що
підтверджують ці витрати, не
підтвердив. Щодо витрат на пальне для
поїздок на роботу, то жодного доказу,
який би підтверджував такі поїздки та
витрату власних коштів на них,
відповідач, також, суду не надав, як не
надав будь-яких інших доказів про свої
фінансові зобов'язання перед третіми
особами, які б не давали йому
можливості допомагати матеріально
повнолітньому сину, який продовжує
навчання.

При вирішенні даного спору, суд не брав
до уваги як належний доказ договір
оренди (найму) квартири від 01.09.2014 року,
укладений між позивачем та громадянкою
ОСОБА_6, оскільки зазначена дата ще не
настала, а сам договір не
зареєстрований в
житлово-експлуатаційній організації
за місцем знаходження квартири. При
цьому суд, вважає, що позивач несла
певні витрати на проживання сина,
оскільки цього не заперечував і
відповідач. Також, суд не брав до уваги
довідку з місця проживання матері
відповідача №294 від 15.05.2014 року та
довідку депутата Городищенської
міської ради Скалиги С.Л від 15.05.2014 року,
про місце проживання відповідача,
оскільки ці довідки ніякої доказової
сили по даному спору не мають, та
довідку виконкому Валявської
сільської ради, Городищенського
району, №298 від 15.05.2014 року, видану на
основі підтвердження депутата
Валявської сільської ради по округу №19
Нечипоренко Н.В. про матеріальну
допомогу відповідачем своїй матері,
яка тяжко хворіє, оскільки в ній не
зазначено, що вказаний депутат є
лікарем та з яких джерел йому стало
відомо про те, що відповідач надає
матері матеріальну допомогу.

Щодо розміру аліментів, які просить
стягнути позивач, то суд вважає, що він
недостатньо обґрунтований і його слід
зменшити до 800 гривень на місяць,
виходячи з наступного.

Згідно довідки про доходи №81 від 30.04.2014
року загальна сума нарахованої
заробітної плати відповідача за період
з листопада 2013 року по квітень 2014 року,
включно, становить 25 462,36 гривні, а
загальна сума доходу за виключенням
аліментів, які з нього стягувалися на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3
становить 20 146,22 гривні. Згідно договору
№КН - 7379 від 15.08.2013 року, за надання
освітньої послуги, - вартість навчання
за один навчальний рік, згідно
розрахунку, складає 10 000 гривень.
Сплачуючи аліменти в розмірі 800 гривень
на місяць, відповідач, за календарний
рік витратить на утримання сина: 800 х 12 =
9600 гривень. Виходячи з того, що
обов'язок по утриманню дітей
покладається законом на кожного з
батьків, матір і батька, рівною мірою із
зазначеної суми 5000 гривень слід
віднести на навчання, а залишок 4600
гривень розділити на 12 місяців, що буде
становити 383,33 гривні.

Таким чином, окрім оплати половини
вартості навчання за контрактом, з
відповідача, щомісяця буде стягуватися
383,33 гривні на утримання повнолітнього
сина, як то: часткова оплата житла,
харчування, проїзду на навчання,
придбання навчальних посібників та
інших побутових потреб.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
ст. ст. 180, 181, 182, 184, 191, 198-201 СК України,
суд

ВИРІШИВ :

позов задоволити частково. Стягнути з
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого
по АДРЕСА_2 жителя АДРЕСА_3 працюючого
електромонтером Шевченківської
дистанції сигналізації та зв'язку (ШЧ-5),
на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8,
зареєстрованої по АДРЕСА_2 на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 800
(вісімсот) гривень 00 копійок, щомісячно,
на період його навчання, але не довше
досягнення ним 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області,
через Городищенський районний суд,
шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти
денний строк, з дня проголошення
рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10.06.2014
року.

Суддя В. О. Черненко