Справа № 583/1414/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року Охтирський
міськрайонний суд Сумської області в
складі:

головуючого судді
Ярошенко Т.О.

при секретарі
Горлач В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Охтирка
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
приватний нотаріус ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору про
поділ спільного майна подружжя з
одночасним відчуженням (дарування)
частки майна ,

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2014 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що згідно заочного
рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 14 грудня
2009 року ухвалено про стягнення з
нього на користь ОСОБА_2 аліментів на
утримання двох дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
по 250 грн. щомісячно на кожну дитину.
На той час він ніде не працював, не
мав можливості сплачувати аліменти, а
судом було йому роз'яснено, що він
може в рахунок сплати аліментів
укласти договір про припинення
права на аліменти для дитини у
зв'язку з передачею права власності
на нерухоме майно. Вважав своїм
обов'язком забезпечувати свої дітей ,
а маючи у власності будинок, який
побудували з дружиною за час шлюбу,
погодився передати половину будинку
у власність дружини, з тим, що в
подальшому буде припинено право на
аліменти. По рішенню суду ОСОБА_2
отримала виконавчі листи про
стягнення з нього аліментів. У 2010 році
вони звернулися до приватного
нотаріуса ОСОБА_3, щоб посвідчити
договір про перехід права власності
на нерухоме майно (житловий будинок
та земельну ділянку) на ОСОБА_2, щоб
припинити право на аліменти.

Вони з відповідачкою підписали
договір, і він вважав,що ОСОБА_2 не
буде стягувати аліменти, так як вона
отримала у власність від нього
половину житлового будинку та
земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1.

З того часу ОСОБА_2 не мала до нього
претензій майнового характеру на
утримання дітей, так як відповідно до
ст. 190 СК України у разі укладення
такого договору той з батьків, з ким
проживає дитина, зобов'язаний сам
утримувати її. В березні 2014 року
його колишня дружина звернулась в
суд з заявою про видачу дублікату
виконавчого листа. В ході розгляду
цього питання в судовому засіданні
він пояснив, що оригінали
виконавчих листів знаходяться в
нього, які віддала йому ОСОБА_2 , як
гарантія того, що після підписання
вказаного договору вона не буде
стягувати з нього аліменти, в зв'язку
з чим у видачі дублікату виконавчого
листа відмовлено. В подальшому він
отримав копію позовної заяви про
зміну розміру стягуваних аліментів
на утримання неповнолітніх дітей по
1/3 частині від усіх видів його
заробітку. Після цього він звернувся
до нотаріуса та отримав копію
підписаного договору і зрозумів, що
помилявся, підписуючи такий договір.
Вважає, що його право порушено .

Просить визнати недійсним та
застосувати наслідки недійсності
правочину з моменту укладення
договору про поділ майна подружжя
з одночасним відчуженням (дарування)
частки майна від 27 лютого 2010 року,
відповідно до якого ОСОБА_1 подарував,
а ОСОБА_2 прийняла у власність
належну ОСОБА_1 1/2 частину житлового
будинку та 1/2 частину земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_2, як
такого, що укладений під впливом
помилки.

Позивач у суді позов підтримав
повністю та пояснив, що домовився з
відповідачкою, що він їй подарує
свою 1/2 частину нерухомого майна для
того, щоб вона відмовилась від
аліментів, оскільки, на той час ніде
не працював. Для цього він звернувся
до нотаріуса, який запропонував
декілька варіантів. Однак, щоб менше
сплачувати грошей домовився з ОСОБА_2
укласти угоду, яку посвідчили в
нотаріуса, при цьому він їй повірив
на слово не оформляючи письмової
розписки. Пізніше з'ясувалось, що вона
порушила питання про видачу
дублікату виконавчого листа,
звернулася в суд з позовом про зміну
розміру стягуваних аліментів.
Просить задовольнити його позов.

Представник позивача ОСОБА_6 позов
підтримав повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала
та суду пояснила, що у 2009 році вони з
ОСОБА_1 почали проживати окремо, він
залишив їй свою частину
недобудованого будинку, також вона
виплачувала кредит в сумі 6000 грн.,
який вони з позивачем взяли,
перебуваючи у шлюбі для закінчення
будівництва. У 2009 році з позивача на
її користь було стягнуто аліменти,
виконавчі листи до виконання вона не
пред'являла, хотіла щоб він
спілкувався з дітьми, але з ними він
майже не бачився. Позивач
запропонував переоформити будинок
на неї. Оригінали виконавчих листів
щодо стягнення з нього аліментів
віддала ОСОБА_1 , так як він на неї
тиснув, погрожував і говорив, що не
дасть їй спокійно жити. При яких
обставинах нотаріус посвідчував
спірний договір, вона не пам'ятає.
Так як діти хворобливі, вона їх
лікує за власні кошти, то вона
звернулась у 2013 році до позивача, але
він відмовився допомагати, тому вона
звернулась до суду про зміну розміру
стягуваних аліментів. Просить
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Представник відповідача ОСОБА_7
заперечувала проти позову.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3
суду пояснив, що до нього звернулись
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для того, щоб він
посвідчив договір дарування частини
житлового будинку та земельної
ділянки, при цьому мова йшла про
припинення сплати аліментів. Він їм
роз'яснив, що можна укласти договір
дарування або в рахунок аліментів
оформити перехід права власності, при
цьому необхідно було визначити його
частку у спільному майні. В зв'язку із
скрутним матеріальним становищем
вони вирішили посвідчити договір,
який оспорюється в даний час. При
підписанні договору він роз'яснював,
що ОСОБА_2 повинна була написати
розписку про відмову від аліментів,
щоб підтвердити даний факт про
припинення права на аліменти, але
ОСОБА_1 повірив їй на слово, тому
письмової відмови вона не писала.

Суд проаналізував матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню повністю зі
слідуючих підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
26 вересня 1992 року (а. с. 60)

За рішенням Охтирського
міськрайонного суду від 23 серпня 2010
року шлюб між ними розірвано (а. с. 59).

Як вбачається з матеріалів справи 27
лютого а 2010 року між сторонами було
укладено договір про поділ
спільного майна подружжя з
одночасним відчуженням (дарування)
частки майна , згідно якого ОСОБА_1
подарував ОСОБА_2 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2
частини земельної ділянки за
вказаною адресою (а.с. 18-19).

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо,
особа яка вчинила правочин, помилялася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у
разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні в натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину. Суд може
застосувати наслідки недійсності
правочину з власної ініціативи.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від 06
листопада 2009 року № 9 обставини, щодо
яких помилилася сторона правочину,
мають існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Як встановлено судом, позивач,
укладаючи договір дарування вважав, що
його колишня дружина ОСОБА_2
відмовиться від стягнення з нього
аліментів на утримання їхніх
спільних дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. В
підтвердження цього ОСОБА_2 віддала
йому оригінали виконавчих листів
про стягнення з ОСОБА_1 на її користь
аліментів за рішенням Охтирського
міськрайонного суду від 14 грудня 2009
року, які позивач досі зберігає в
себе та надав для огляду суду під
час розгляду справи.

06 березня 2014 року ухвалою
Охтирського міськрайонного суду
ОСОБА_2 в задоволенні заяви про
видачу дублікату виконавчого листа
відмовлено.

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду від 21 травня 2014 року змінено
розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1
на утримання двох дітей аліментів в
розмірі 1/4 частини від усіх видів
заробітку (доходів), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на утримання
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно до
досягнення ним повноліття та стягнуто
аліменти в розмірі 1/5 частини від
усіх видів заробітку (доходу), на
утримання повнолітньої доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи
стягування з 21 березня 2014 року і до
закінчення навчання, але не більше
ніж до досягнення нею 23 років,
аліменти сплачувати ОСОБА_2 (а. с. 57-58).

В 2014 році з часу поновлення
питання про стягнення аліментів з
ОСОБА_1 на утримання його дітей
позивач вказує, що порушено його
право, в зв'язку з чим він звернувся
до суду. Так доводи позивача суд
приймає до уваги та вважає, що його
право дійсно порушено з огляду на
наступне.

Як встановлено судом ОСОБА_1
подарував на користь ОСОБА_2 свою 1/2
частину житлового будинку та 1/2
частину земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1 сторонами набуто за час
шлюбу.

Зокрема, як видно з матеріалів справи
дозвіл на будівництво житлового
будинку видавався на ОСОБА_1 29
квітня 1994 року (а. с. 53), який здано в
експлуатацію 28 вересня 2006 року (а. с.
51) та 31 жовтня 2006 року видано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, зареєстровано в КП
«Охтирське МБТ» (а. с. 54).

Отже, суд приходить до висновку, що
житловий будинок та земельна
ділянка, 1/2 частку якого він передав
згідно оспорюваного договору на
ОСОБА_2, сторонами набуто за час
шлюбу, іншого житла позивач не має,
про що сторони не заперечували в суді.

Доводи ОСОБА_2 про те, що вона нібито
самостійно добудувала будинок, кредит
отримувала для здійснення добудови,
суд не може прийняти до уваги,
оскільки, це не знайшло свого
підтвердження в суді. З рішення
Охтирського міськрайонного суду від
23 серпня 2010 року в справі про
розірвання шлюбу (а. с. 59) вбачається,
що з 24 вересня 2009 року сторони не
проживали разом, однак, будинок
закінчений будівництвом за час шлюбу,
в 2006 році, тому покази відповідачки
суд оцінює критично.

Позивач в суді зазначив, що він
подарував свою частину будинку та
земельної ділянки на користь ОСОБА_2
за відмову її від аліментів, це
знайшло своє підтвердження в суді. Про
це також підтвердив приватний
нотаріус Охтирського районного
нотаріального округу ОСОБА_3, який
вказав, що в дійсності ОСОБА_1 до
нього звернувся з питанням як
оформити договір , щоб припинити
стягнення аліментів. Після оформлення
договорів ОСОБА_2 повинна була
написати розписку про відмову від
аліментів, але так як ОСОБА_1 їй
повірив, даної розписки вона при
укладенні договору не написала,
однак, в підтвердження їхньої
домовленості віддала йому оригінали
виконавчих листів, які він представив
у судовому засіданні під час розгляду
даної справи, для огляду.

В обгрунтування своїх заперечень
відповідачка не надала суду
належних, допустимих, переконливих
доказів. Натомість, позивач в
розумінні статті 60 ЦПК України,
представив суду оригінали
виконавчих листів про стягнення
аліментів, що не було спростовано
відповідачкою в суді. Про це також
підтвердив нотаріус в суді.

Суд вважає, що укладаючи договір
дарування на 1/2 частини житлового
будинку та земельної ділянки позивач
вважав, що ОСОБА_2 відмовляється від
аліментів на утримання їх дітей, він
діяв під впливом помилки, і це
знайшло своє підтвердження в суді.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
передає безоплатно другій стороні
майно у власність.

Проаналізувавши пояснення сторін у
суді, оцінивши всі докази в їх
сукупності, суд вважає, що дійсно право
позивача порушено і підлягає захисту.

Позивач підтвердив у суді, що
укладаючи договір дарування 1/2
частини житлового будинку та 1/2
частини земельної ділянки ,
помилявся, так як в дійсності, він
вважав, що дарує частину житлового
будинку та земельної ділянки в
зв'язку з чим буде припинено право
ОСОБА_2 на аліменти.

В суді знайшов своє підтвердження
факт, що ОСОБА_1 діяв під впливом
помилки при укладенні вказаного
договору, так як в дійсності при
підписанні вказаного договору
позивач вважав, що укладав договір
дарування з тим, щоб з нього не
стягувались аліменти на дітей.

Суд вважає, що неправильне сприйняття
істотних умов договору вплинуло на
його волевиявлення. При відсутності
такої помилки зі сторони позивача
можна вважати, що договір позивачем не
було б укладено. Це достовірно знайшло
своє підтвердження в суді.

В обґрунтування своїх заперечень
відповідачка та її представник в
установленому законом порядку не
спростували доводи позивача та його
представника, а також покази
нотаріуса, який не заінтересований у
вирішенні даної справи.

Таким чином, доводи позивача
заслуговують на увагу , аналізуючи
приведені докази та даючи їм оцінку,
суд вважає, що в даному випадку
необхідно захистити право позивача та
визнати договір про поділ спільного
майна подружжя з одночасним
відчуженням ( дарування) частки майна
від 27 лютого 2010 року 1/2 частини
житлового будинку та 1/2 частини
земельної ділянки по АДРЕСА_2
недійсним.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в
даному випадку суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_1 243,60 гривень понесених ним
витрат на оплату судового збору.

Крім того, враховуючи, що при подачі
позову до суду позивачем сплачено
судовий збір в розмірі 243, 60 гривень, але
розмір судового збору виходячи з 1/2
частини вартості спірного майна, яке
визначено в договорі (а. с. 18-19) зі
змісту позовних вимог становить 1544, 84
гривень (154483, 66 грн. (вартість спірного
майна, вказаного в договорі) х 0, 01 =1544,
84 грн. - 243, 60 грн. = 1301, 24 грн. ), тому
доцільно з відповідача стягнути в
доход держави 1301, 24 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 229 ЦК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір про поділ
спільного майна подружжя з одночасним
відчуженням (дарування) частки майна
від 27 лютого 2010 року, посвідчений
приватним нотаріусом Охтирського
районного нотаріального округу
Сумської області ОСОБА_3 ,
зареєстрований в реєстрі за №331
відповідно до якого ОСОБА_1
ідентифікаційний номер НОМЕР_2
подарував, а ОСОБА_2 ,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1
прийняла у власність належну
ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку
та 1/2 частину земельної ділянки з
моменту його укладення та
застосувати наслідки недійсності
вказаного правочину, повернувши
сторони у попередній стан.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1
ідентифікаційний номер НОМЕР_2
понесені судові витрати в розмірі 243,60
гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь держави 1301,
24 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в
Сумський апеляційний суд через
Охтирський міськрайонний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду:
Т.О. Ярошенко