справа № 2/489/76/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві матеріли
цивільної справи за позовом за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи -
ОСОБА_4, про визначення порядку
користування земельною ділянкою та
встановлення земельного сервітуту

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до відповідача про
визначення порядку користування
земельною ділянкою площею 0,3 га по
АДРЕСА_1. Після проведення
будівельно-технічної експертизи
уточнив вимоги та додатково просив
встановити земельний сервітут на право
безоплатного, постійного користування,
експлуатації, обслуговування
водопровідної труби та каналізаційної
мережі, які розміщені на земельній
ділянці, що згідно висновку експертизи
виділяється відповідачу.

У обґрунтування вимог вказав, що разом
із відповідачем в рівних частинах є
співвласниками 54/100 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, поділ якого проведено
на підставі рішення Ленінського
районного суду м.Миколаєва від 28.09.2010.

Так як між сторонами не досягнуто
домовленості щодо порядку
користування земельною ділянкою на
якій розташовано будинок, позивач
звернувся до суду.

Ухвалою суду від 30.10.2013 у справі
призначено будівельно-технічну
експертизу, а протокольною ухвалою від
04.06.2014 до участі в неї, в якості третьої
особи без самостійних вимог на стороні
відповідача, залучено ОСОБА_4, як
співвласника 46/100 частки будинку.

У судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали та
просила задовольнити з урахуванням
висновку судової будівельно-технічної
експертизи.

Відповідач просив задовольнити позов
з урахуванням висновку судової
будівельно-технічної експертизи, у
задоволенні вимог щодо земельного
сервітуту просив відмовити.

Третя особа проти задоволення позову з
урахуванням висновку експертизи не
заперечувала.

Суд, заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи і оцінивши
зібрані в ній докази, вважає, що позов
таким, що підлягає частковому
виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що
рішенням Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 18.09.2007 по справі № 2-1992/07
за сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано
за кожним окремо право власності на
27/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1
у порядку спадкування за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

Рішенням цього ж суду від 28.09.2010 по
справі № 2-482/10 між сторонами проведено
реальний розподіл житлового будинку
АДРЕСА_1, з відповідною частиною
господарських будівель і споруд
відповідно до судової
будівельно-технічної експертизи №
3334-3335 від 20.01.2010.

Визначення порядку користування
земельною ділянкою, розташованою під
житловим будинком, судом не
здійснювалося.

Із змісту позову видно, що через
відсутність домовленості між
сторонами виник спір щодо користування
земельною ділянкою, на якій
розташована їх нерухомість.

Матеріалами справи підтверджується, що
рішенням виконкому Миколаївської
міської Ради депутатів трудящих від
03.02.1958 № 110/23 за адресою розташування
спірної земельної ділянки,
попередньому власнику ОСОБА_7 для
індивідуальної забудови було виділено
земельну ділянку площею 581,0 кв.м.

Рішенням виконкому Миколаївської
міської Ради народних депутатів від
20.11.1979 № 1036 самовільно зайняту
земельну ділянку площею 28,0 кв.м по
АДРЕСА_1 залишено в тимчасове
користування ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Уході розгляду справи встановлено, що в
домоволодінні 54/100 частки належать
сторонам, а 46/100 частки на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 17.12.2003 ОСОБА_4 та її дітям
ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Згідно висновку будівельно-технічної
експертизи МВ Одеського НДІСЕ від
15.04.2014 № 1943-1944 фактична площа земельної
ділянки, яка знаходиться в
користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 складає
278,0 кв.м., з яких 107,0 кв.м під будівлями та
171,0 кв.м під двором.

Цим же висновком експерт
запропонував один варіант порядку
користування земельною ділянкою,
відповідно до якого кожній із сторін
пропонується виділити земельну
ділянку площею 139,0 кв.м, що ідеально
відповідає їхнім часткам в
домоволодінні.

Так, співвласнику ОСОБА_1 підлягає
виділенню 139,0 кв.м, з них під будівлями
54,0 кв.м, під двором і городом - 85,0 кв.м.
Співласнику ОСОБА_3 запропоновано
виділити 139,0 кв.м, з них під будівлями 53,0
кв.м, під двором і городом - 86,0 кв.м.

Межа розподілу між земельними
ділянками співвласників ОСОБА_1,
ОСОБА_3 з розмірами графічно
відображена на схематичному додатку -
розділу і визначення порядку
користування земельною ділянкою
Варіант 1 судової будівельно-технічної
експертизи (додатки 3, 5).

За запропонованим варіантом
експертизи співвласнику ОСОБА_3,
земельна ділянка якого складається із
двох частин, вхід на другу частину
ділянки слід здійснювати через гараж,
зі сторони вулиці, який має ворота і
двері в двір. При необхідності можливо
становити хвіртку біля стіни гаражу
літера «З».

При вказаному розподілі ділянка
спільного користування відсутня.

У судовому засіданні обидві сторони
погодилися із варіантом експертизи, та
просили встановити порядок
користування земельною ділянкою
згідно цього варіанту.

Третя сторона, права якої не порушено,
не заперечувала проти порядку
користування земельною ділянкою,
запропонованого експертом.

Правовими підставами визначення
порядку користування земельною
ділянкою є приписи статті 120 ЗК
України та частини першої статті 377
ЦК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 19 постанови від 16.04.2004
№ 7 "Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" у справах за позовом
учасників спільної власності на землю
про встановлення порядку володіння й
користування спільною земельною
ділянкою, на якій розташовані належні
їм жилий будинок, господарські будівлі
та споруди, суд з'ясовує і враховує
можливість нормального користування
будинком і здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель,
споруд, необхідність зведення
будівель, розташування плодово-ягідних
насаджень співвласників, можливість
проходу з вулиці на подвір'я тощо.
Враховуються також вимоги санітарних
правил і правил протипожежної безпеки.

У спільному користуванні сторін суд
може залишити лише ділянки, роздільне
користування якими встановити
неможливо.

За змістом роз'яснень, наведених у
пункті 21 вказаної постанови Пленуму
Верховного Суду України, при вирішені
судом спору про визначення порядку
користування земельною ділянкою слід
виходити з розміру часток
співвласників у праві спільної
власності на будинок, на час
перетворення спільної сумісної
власності у спільну часткову або на час
виникнення останньої.

З огляду на наведе та враховуючи, що
запропонований експертом варіант
користування земельною ділянкою
ідеально відповідає розміру часток
сторін у праві спільної власності на
будинок, не порушує прав інших
співвласників та відповідає інтересам
сторін, позов підлягає задоволенню з
урахуванням варіанту № 1експертизи.

Щодо позову в частині встановлення
земельного сервітуту на право
безоплатного, постійного користування,
експлуатації, обслуговування
водопровідної труби та каналізаційної
мережі, які розміщені на земельній
ділянці, що згідно висновку експертизи
виділяється відповідачу, суд не вбачає
підстав для задоволення цієї вимоги.

Як пояснила представник позивача
встановлення земельного сервітуту
необхідно для обслуговування мережі
водовідведення, каналізації та
каналізаційного люку, які розташовані
приблизно на межі одного метра від
гаражу літ. «З», який належить
відповідачу.

Так, згідно із частиною першою статті 401
ЦК України користування чужим майном
(сервітут) може бути встановлене щодо
земельної ділянки, інших природних
ресурсів (земельний сервітут) або
іншого нерухомого майна для
задоволення потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом статті 98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Відповідно до частини першої, другої
статті 100 ЗК України власник або
землекористувач земельної ділянки має
право вимагати встановлення
земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду.

Як вбачається із роз'яснень, викладених
у пункті 22-2 постанови Пленуму
Верховного Суду України « Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16.04.2004 №7, пункті 38
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 №5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»,
вирішуючи спори про встановлення
сервітуту, суд має враховувати, що
земельний сервітут встановлюється
стосовно певного об'єкта і не залежить
від власників цих об'єктів, оскільки
його дія зберігається в разі переходу
права на земельну ділянку, щодо якої
його встановлено, до іншої особи
(частина перша статті 401 ЦК, частина
перша статті 101 ЗК), а в разі
встановлення особистого сервітуту
права закріплюються за певною особою і
він припиняється внаслідок її смерті
(частина друга статті 401, пункт 6
частини першої статті 406 ЦК).

Встановлюючи земельний сервітут на
певний строк чи без зазначення строку
(постійний), суд має враховувати, що
метою сервітуту є задоволення потреб
власника або землекористувача
земельної ділянки в ефективному її
використанні; умовою встановлення
сервітуту є неможливість задовольнити
такі потреби в інший спосіб, а сервітут,
який встановлюється, є найменш
обтяжливим для власника земельної
ділянки.

При цьому слід враховувати, що з
врахуванням вимог статтей 10, 60 ЦПК
України закон вимагає саме від
позивача надання суду доказів того, що
нормальне господарське використання
своєї земельної ділянки неможливо без
обтяження сервітутом чужої земельної
ділянки та зобов'язаний довести, що
задоволення його потреб неможливо
здійснити яким-небудь іншим
необтяжливим для відповідача способом.

Звертаючись до суду з
даною вимогою, позивач не
конкретизував зміст сервітуту,
оскільки не вказав осіб щодо яких він
встановлюється, відсутні докази
фактичного знаходження каналізаційної
і водопровідної мереж на земельній
ділянці відповідача. Вказуючи на
встановлення постійного земельного
сервітуту не враховано, що вказані
мережі мають певний строк
експлуатації та можуть бути
прокладені в іншому місці земельної
ділянки. Крім того, вимагаючи
встановлення земельного сервітуту на
чужій земельній ділянці позивач
фактично позбавляє відповідача
належним чином розпоряджатися і
користуватися виділеною йому
земельною ділянкою відповідно до її
цільового призначення, що істотно
порушуватиме його права.

Відповідно до приписів статті 88 ЦПК
України розподілу підчас вирішення
спору підлягають лише судові витрати
перелік, яких наведено у статті 79 ЦПК
України.

Оскільки проведена експертиза, без
якої вирішення спору неможливе,
стосується інтересів обох сторін, а
витрати на її оплату в розмір 1881,60 грн.
понесено позивачем, відповідно такі
витрати підлягають поділу між
сторонами в рівних частинах. У зв'язку
із цим, з відповідача на користь
позивач слід стягнути 940,80 грн.

Також, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 114,70 грн.
судового збору.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 - 214 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визначити порядок користування
земельною ділянкою, закріпленою за
житловим будинком АДРЕСА_1 відповідно
до варіанту № 1 висновку судової
будівельно - технічної експертизи №
1943-1944 від 15 квітня 2014 року, а саме:

Виділити у користування ОСОБА_1
земельну ділянку площею 139,0 кв.м, яка
розташована під частиною житлового
будинку, з прилеглою частиною
господарських будівель і споруд,
виділених рішенням Ленінського
районного суду м.Миколаєва від 28.09.2010
по справі № 2-482/10, з яких під будівлями
54,0 кв.м, під двором та городом - 85,0 кв.м.

Виділити у користування ОСОБА_3
земельну ділянку площею 139,0 кв.м, яка
розташована під частиною житлового
будинку, з прилеглою частиною
господарських будівель і споруд,
виділених рішенням Ленінського
районного суду м.Миколаєва від 28.09.2010
по справі № 2-482/10, з яких під будівлями
53,0 кв.м, під двором та городом - 86,0 кв.м..

Вхід на другу частину земельної
ділянки співвласнику ОСОБА_3
здійснювати через гараж, з сторони
вулиці, який має ворота і двері в двір.
При необхідності встановити хвіртку
біля стіни гаражу літ. «З».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
114,70 грн. (сто чотирнадцять гривень 70
коп.) судового збору та 940,80 грн.
(дев'ятсот сорок гривень 80 коп.) витрат,
понесених на оплату експертизи.

У задоволенні інших вимог, в т.ч.
встановленні земельного сервітуту, -
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя

Повний текст рішення

підписано 06.06.2014.