Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2502/14
Головуючий у 1 інстанції Мєркулова Л.О.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 17 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_33-я особа
Заводський районний відділ ГУМВС
України в Запорізькій області про
захист честі, гідності, ділової
репутації,спростування недостовірної
інформації та відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про захист
честі, гідності, ділової репутації
,спростування недостовірної
інформації та відшкодування моральної
шкоди.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що 17 грудня 2013 року він
проводив урок у Запорізькому
навчально-виховному комплексі № 67, де
працює вчителем автосправи.

Вийшовши в коридор, він побачив, що
вчитель фізики ОСОБА_3 сперечалась із
вчителями з приводу поведінки учениці
11 класу, яка неадекватно, на думку
ОСОБА_3, вела себе на уроці.

У присутності вчителів ОСОБА_5 ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 і у присутності позивача
ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3 дуже голосно
висловлювала свої зауваження учениці і
ображала її.

На зауваження позивача про
неприпустимість галасу під час уроку у
відповідь ОСОБА_3 почала ображати
вчителів колег і його особисто.

Приблизно через 20-30 хвилин до
навчального комплексу № 67 прибула
міліція, яку викликала ОСОБА_3 у зв'язку
з тим, що ОСОБА_4 побив її.

На наступний день позивачу ОСОБА_4
стало відомо, що ОСОБА_3 подала заяву до
міліції за фактом нанесення їй
тілесних ушкоджень позивачем.

На звернення позивача до райвідділу
міліцію йому була надана відповідь, що
кримінальне провадження за
вищезазначеним фактом закрито за
відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення.

Позивач вважає, що своїми діями
відповідачка ОСОБА_3 зганьбила його
честь, гідність та ділову репутацію,
сформувала думку серед вчителів серед
навчального комплексу № 67 про
причетність його до скоєння злочину і
своїми діями завдала йому моральної
шкоди, яку позивач оцінює в 5 000
гривень.

Моральна шкода полягає тому, що у
позивача погіршився стан здоров'я,
погіршилися стосунки з дружиною, він
постійно повинен виправдовуватися
перед колегами, друзями. знайомими, що
ніякого злочину він не вчиняв, що це все
наклеп.

На підставі викладеного позивач просив
суд зобов'язати ОСОБА_3 спростувати
недостовірну інформацію серед
вчителів Запорізького
навчально-виховного комплексу № 67 та
визнати, що заява до міліції щодо
ОСОБА_4 про те, що він вчинив злочин -
побив її, була неправдивою і стягнути з
ОСОБА_3 для відшкодування моральної
шкоди 5 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 17 квітня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 спростувати
недостовірну інформацію серед
вчителів Запорізького
навчально-виховного комплексу № 67 та
визнати, що заява до міліції щодо
ОСОБА_4 про те, що він вчинив злочин, а
саме: побив її, була неправдивою.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
5000 грн. та витрати на сплату судового
збору в сумі 243, 60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду, ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню за таких
підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин ,на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і
заперечень,підтверджених тими
доказами,які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно до вимог ст.. 214ч.1 ЦПК під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Оскаржуване рішення не відповідає
зазначеним вимогам закону.

Із позовної заяви ОСОБА_4(а.с.2)
видно,що він звернувся до суду з
вимогою про покладення на
відповідачку ОСОБА_3 зобов»язання
спростувати недостовірну інформацію
серед вчителів навчального закладу -
визнати ,що заява її до міліції про
вчинення ним злочину- побиття
відповідачки- була
неправдивою,стягнути з відповідачки на
його користь у відшкодування моральної
шкоди 5000гривень.

Згідно до вимог ст.277 ч.1 ЦК України
фізична особа,особисті немайнові права
якої порушено внаслідок поширення про
неї та (або) членів її сім»ї
недостовірної інформації,має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків,встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно до вимог ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням,що ґрунтується на
всебічному,повному,об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.Жоден доказ на має для
суду наперед встановленого
значення.Суд оцінює
належність,допустимість,достовірність
кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв»язок доказів
у їх сукупності.

Судом встановлено і з матеріалів
справи вбачається,що 17 грудня 2013року
між позивачем ОСОБА_4 та відповідачкою
ОСОБА_3,які працюють вчителями у
Запорізькому навчально-виховному
комплексі №67 , виник
конфлікт,наслідком якого стало
звернення відповідачки ОСОБА_3
17.12.2013р.з заявою до Заводського РВ
ГУМВС України в Запорізькій області
про нанесення їй тілесних ушкоджень
ОСОБА_4

Суд першої інстанції, задовольняючи
позові вимоги ОСОБА_4,виходив із того,що
до відому вчителів комплексу №67 було
доведено недостовірну інформацію про
те,що вчитель ОСОБА_4 завдав тілесних
ушкоджень вчителю ОСОБА_3 і ця
інформація порушує його особисті
немайнові права та інтереси,ганьбить
його ,оскільки позивач був змушений
виправдовуватись серед колег, в
міліції,суді,що він не причиняв ОСОБА_3.
тілесних ушкоджень, що відомості ,що
викладені в заяві,є завідомо
неправдиві,а також із того,що з 2007 року
ОСОБА_3 постійно розповсюджує
недостовірну інформацію стосовно
позивача ОСОБА_4і судом встановлений
юридичний склад
правопорушення,наявність якого може
бути підставою для задоволення позову
та покладення на відповідачку
обов»язку відшкодувати моральну шкоду
позивачу, а тому позивач відповідн і
відшкодування моральної шкоди в сумі
5000гр.о до ст.277 ЦК України має право на
спростування цієї інформації

У судовому засіданні відповідачка
стверджувала,що позивач ударив її
рукою в обличчя ,проте оскільки слідів
не залишилось, кримінальна справа про
завдання їй тілесних ушкоджень за
недоведеністю була закрита.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації завідомо
неправдивою і такою,що підлягає
спростуванню відповідачкою, суд першої
інстанції не визначив характер такої
інформації ,не надав оцінки доказам у
справі у їх сукупності і не взяв до
уваги те,що спосіб спростування
недостовірної інформації,про який
заявлено в позовних вимогах і до якого
суд зобов»язав відповідачку,не
відповідає способу її поширення
відповідачкою , а також відсутність
доказів поширення відповідачкою
завідомо неправдивих відомостей щодо
позивача.

Із позовної заяви ОСОБА_4 видно,що
його вимоги про спростування
недостовірної інформації до
відповідачки ОСОБА_3 обґрунтовані її
зверненням до міліції із заявою про її
побиття позивачем.

Згідно повідомлення начальника
Заводського районного відділу ЗМУ
ГУМВС України у Запорізькій області
№63/12-2265 від 09.04.2014року ОСОБА_3
зверталась до відділу міліції з заявою
про нанесення їй тілесних ушкоджень
гр..ОСОБА_4,по якій кримінальне
провадження було закрито на підставі
ст.284п2 КПК України.

Як вбачається із постанови
слідчого СВ Заводського РВ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області від
19.12.2013року (а.с.50) згідно висновку
експерта №4900 від 17.12.2013р. видимих
тілесних ушкоджень на момент
освідчення 17.12.2013р. у гр..ОСОБА_3 не
виявлено,кримінальне провадження на
підставі ст.110,п.2ч.1 ст.284 КПК закрито у
зв»язку з відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення.

Задовольняючи позові вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції не взяв до уваги
те,що кримінальне провадження за
заявою ОСОБА_3 закрито за відсутністю
складу кримінального правопорушення в
діянні ОСОБА_4. ., а не з відсутністю
самої події завдання їй тілесних
ушкоджень, тому ця обставина не може
свідчити про розповсюдження
відповідачкою завідомо недостовірної
інформації щодо позивача. Судом не
встановлено відсутність жодних
підстав для звернення ОСОБА_3 до
органів міліції з заявою на дії ОСОБА_4

Зобов»язавши ОСОБА_3 спростувати
недостовірну інформацію серед
вчителів та визнати,що заява до міліції
щодо ОСОБА_4 є неправдивою, суд першої
інстанції не взяв до уваги те,що згідно
до п.25 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №1 від 27.02.2009 року
спростування має здійснюватися у такий
самий спосіб,у який поширювалась
недостовірна інформація.

Судом не встановлено те,що
відповідачка ОСОБА_3 поширювала
недостовірну інформацію про позивача
серед вчителів навчального закладу, а
встановлено,що у присутності кількох
конкретних осіб між ними відбувся
конфлікт, проте суд зобов»язав ОСОБА_3.
спросутвати інформацію,яку вона не
поширювала серед вчителів навчального
закладу, а надала правоохоронним
органам у заяві, невизначеному колу
осіб- вчителям навчального закладу,що
фактично на думку судової колегії не є
спростуванням недостовірної
інформації, а є покладанням
зобов»язання на відповідачку
повідомити невизначене коло осіб про
конфеденційні обставини.

Суд,обгрутовуючи свої висновки
про достатність підстав для
задоволення позову про спростування
недостовірної інформації,
безпідставно послався у рішенні на
те,що з 2007 року ОСОБА_3 постійно
розповсюджує недостовірну інформацію
стосовно позивача ОСОБА_4у своїх
листах,заявах до директора школи,
начальників обласного управління
освіти та інших установ,оскільки
докази про це у справі відсутні і ці
обставини не входять в предмет
дослідження у даному спорі ,
знаходяться за межами позовних вимог
про зобов»язання ОСОБА_3 спростувати
недостовірну інформацію про те,що
позивач її побив, а саме по собі
звернення відповідачки до
правоохоронних органів не виключають
можливість реалізації ОСОБА_3
права,передбаченого статтею40
Конституції України.

Згідно до вимог п.4)ч.2 ст.23 ЦК України
моральна шкода полягає у приниженні
честі,гідності, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

У порушення вимог ст.60 ЦПК
України позивач не надав суду докази
щодо неправомірності дій відповідачки,
наявності моральної шкоди внаслідок
її дій і причинний зв»язок між
протиправними діями та шкодою,
наявності його фізичних страждань ,їх
ступінь ,а суд першої інстанції у
порушення вимог ст. 212,214 ЦПК України, не
надавши оцінки доказам в цій частині,
не обґрунтувавши своїх висновків
,стягнув з відповідачки 5000гривень на
користь позивача.

Між тим підстав для
відшкодування моральної шкоди
немає,оскільки позивачем не надані
суду докази неправомірних дій
відповідачки- поширення нею щодо нього
завідомо недостовірної інформації.

Внаслідок порушення вимог
процесуального закону,неналежної
оцінки доказів у справі суд дійшов
помилкових висновків по суті спору,
неправильно вирішив
справу,постановивши незаконне і
необґрунтоване рішення,яке підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення.

Оскільки позивачем не доведено
поширення відповідачкою завідомо
недостовірної інформації про вчинення
ним злочину-завдання тілесних
ушкоджень , а також не доведені позовні
вимоги щодо завдання йому моральної
шкоди відповідачкою, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 належить
відмовити.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 17 квітня 2014 року у цій
справі скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про захист честі, гідності,
ділової репутації,спростування
недостовірної інформації та
відшкодування моральної шкоди, -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: